Ухвала
іменем України
24 березня 2021 року

м. Київ
справа № 208/738/19

провадження № 51-1457ск21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженої ОСОБА_4 ОСОБА_5 на вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 червня 2020 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року,
встановив:
За вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 червня 2020 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, уродженку м. Діпродзержинська, жительку АДРЕСА_1 , раніше судиму, засуджено за частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, частиною 2 статті 190 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

На підставі частини 1 статті 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
Відповідно дочастини 4 статті 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання за попереднім вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 10 лютого 2020 року, більш суворим покаранням за цим вироком, остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
Судом також вирішено заявлений цивільний позов, долю речових доказів та питання щодо процесуальних витрат.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватою у вчиненні злочинів за таких обставин.
23 грудня 2018 року приблизно о 16:45 ОСОБА_4 , маючи непогашену судимість, перебуваючи біля магазину «Черемшина», розташованого на вул. Васильєвська, 95/4 у м. Кам`янське, повторно, впевнившись, що за її злочинними діями ніхто не спостерігає, таємно викрала у ОСОБА_6 мобільний телефон «Sony Хреrіа ХА Dual F1», чим завдала потерпілому матеріальної шкоди в розмірі 4249,15 грн.
02 лютого 2019 року приблизно о 14:30 ОСОБА_4 , знаходячись у кімнаті АДРЕСА_2 , впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає, діючи повторно, таємно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу викрала у потерпілої ОСОБА_7 майно, чим завдала останній майнову шкоду на загальну суму 1299,67 грн.
05 лютого 2019 року приблизно о 13:00 ОСОБА_4 , знаходячись у кімнаті АДРЕСА_3 , впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає, діючи повторно, з корисливих мотивів, таємно, шляхом вільного доступу, викрала у ОСОБА_8 мобільний телефон «Samsung GT-S7562», чим завдала потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 493,33 грн.
17 березня 2019 року приблизно о 13:00 ОСОБА_4 , знаходячись у квартирі АДРЕСА_4 , впевнившись, що за її злочинними діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, скориставшись тим, що потерпіла ОСОБА_9 тимчасово втратила контроль над своїм майном, із корисливих мотивів шляхом вільного доступу, повторно, викрала з шафи майно, чим завдала потерпілій майнову шкоду в сумі 866,33 грн.
08 травня 2019 року приблизно о 10:00 ОСОБА_4 , перебуваючи біля салону краси «Орхідея», розташованого за адресою: пр. Тараса Шевченка, 22/27 у м. Кам`янське, діючи повторно, з корисливих мотивів, розуміючи, що ОСОБА_10 сприймає її як свою знайому та довіряє їй, запевнила останню, що їй потрібен мобільний телефон для здійснення телефонного дзвінка. У подальшому ОСОБА_4 , тримаючи вищевказаний телефон в руках, та не маючи наміру у майбутньому повертати його власнику, повідомила ОСОБА_10 , що відійде на 15 хвилин у справах та повернеться, на що остання, довіряючи ОСОБА_4 , погодилась. Після чого, ОСОБА_4 , утримуючи при собі мобільний телефон ОСОБА_10 , залишила місце вчинення злочину, чим завдала потерпілій майнову шкоду в розмірі 333,33 грн.
31 серпня 2019 року приблизно о 19:00 ОСОБА_4 , знаходячись у будинку № 10-2 на вул. Курська в м. Кам`янське, діючи повторно, з корисливих мотивів, впевнившись, що за її злочинними діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_11 тимчасово втратив контроль за своїм майном, шляхом вільного доступу викрала мобільний телефон «Prestigio psp 5513», чим завдала потерпілому матеріальну шкоду в сумі 1 233 грн.
14 вересня 2019 року приблизно о 07:00 ОСОБА_4 , знаходячись в квартирі АДРЕСА_5 , та перебуваючи в спальній кімнаті вказаної квартири, діючи повторно, з корисливих мотивів, впевнившись, що за її злочинними діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, скориставшись тим, що потерпіла ОСОБА_12 тимчасово втратила контроль за своїм майном, шляхом вільного доступу, викрала з тумби мобільний телефон «Fly FS454 Nimbus 7», чим завдала потерпілій майнову шкоду в розмірі 633 грн.
25 вересня 2019 року приблизно о 14:00 ОСОБА_4 , знаходячись у квартирі АДРЕСА_6 , діючи повторно, з корисливих мотивів, впевнившись, що за її злочинними діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_13 тимчасово втратив контроль за своїм майном, шляхом вільного доступу викрала зі спальної кімнати підлогові ваги «Еlеnberg» та вентилятор «SТ» модель 33-045-01, чим завдала потерпілому матеріальну шкоду в сумі 291,67 грн.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 червня 2020 року щодо ОСОБА_4 залишено без зміни.

У касаційній скарзі захисник просить змінити вказані судові рішення щодо його підзахисної в частині призначеного їй покарання та вважати ОСОБА_4 засудженою за частиною 2 статті 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 1 року 1 місяця, за частиною 2 статті 190 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 1 року та на підставі частин 1, 4 статті 70 КК призначити їй остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 3 місяці. Посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої внаслідок суворості.
Обґрунтовує тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не в повній мірі врахували ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_4 злочинів, які відносяться до категорії нетяжких, дані про особу засудженої, яка до застосування до неї запобіжного заходу у виді тримання під вартою мала на утриманні малолітню доньку, 2017 року народження.
Також вказує, що судами не враховано те, що засуджена не перебуває на обліках у лікарів психіатра та нарколога, а також стан її здоров`я.
Крім того, зазначає, що суди не зважили на обставину, що пом`якшує покарання, а саме сприяння розкриттю вчинених засудженою злочинів, зокрема, вона на стадії досудового розслідування надавала правдиві свідчення про обставини вчинення злочинів, які підтвердила під час проведення слідчих експериментів та під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 185 КК, частиною 2 статті 190 КК, та кваліфікацію її дій у касаційній скарзі захисник не оспорює та не заперечує.
Доводи захисника про невідповідність призначеного засудженій покарання внаслідок суворості та можливості призначення менш суворого покарання є необґрунтованими, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 65 КК при призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно зі статтею 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, крім випадків засудження за корупційний злочин, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Так, суд першої інстанції, призначаючи засудженій остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, врахував характер вчинених нею кримінальних правопорушень, особу засудженої, яка раніше судима, позицію державного обвинувачення щодо остаточної міри покарання засудженій у виді позбавлення волі на 2 роки. При цьому місцевий суд відніс визнання вини, щире каяття засудженої та часткове відшкодування нею завданого збитку до обставин, що пом`якшують покарання, та не встановив обставин, що його обтяжують.

Наведені обставини надали суду першої інстанції підстави для висновку, що саме такий вид та розмір покарання засудженій буде достатнім і необхідним для її виправлення й попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Погоджуючись із висновком суду першої інстанції, апеляційний суд додатково зважив на ступінь тяжкості вчинених засудженою кримінальних правопорушень, які відносяться до нетяжких кримінальних правопорушень, дані про її особу, яка вину визнала повністю, раніше судима, маючи непогашену судимість, належних висновків для себе не зробила, на шлях виправлення не стала та знов вчинила аналогічні кримінальні правопорушення.
З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції не вбачав підстав для призначення більш м`якого покарання та застосування до засудженої положень статей 69, 75 КК, як про це вона просила в своїй апеляційній скарзі.
Так, висновок суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, щодо призначення засудженій остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки у колегії суддів також сумнівів не викликає, оскільки під час призначення покарання враховано та оцінено обставини, на які покликається захисник у касаційній скарзі. При тому, що врахуванню підлягають обставини у їх сукупності та не надається перевага одним обставинам над іншими, як про це ставить вимогу захисник.
Водночас переконливих доводів, які би спростовували висновки суду в частині призначеного покарання, а також свідчили про можливість призначення засудженій більш м`якого покарання, захисник у касаційній скарзі не навів.
Відповідно до частини 1 статті 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Враховуючи викладене, підстав вважати, що покарання, призначене ОСОБА_4 , є явно несправедливим через суворість, немає.

Ухвала ж суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статті 419 КК.
Таким чином, з касаційної скарги захисника та наданих до неї судових рішень Суд не вбачає підстав для її задоволення.
На підставі викладеного, керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, Суд

постановив:
Відмовити захиснику ОСОБА_5 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 червня 2020 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року щодо засудженої ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3