Справа № 452/277/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/305/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та прокурора Самбірської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 12 квітня 2018 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 ,

з участю прокурора ОСОБА_10 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
встановила:
цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.1 ст. 162 КК України до двох років обмеження волі; за ч.1 ст. 115 КК України до семи років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у вигляді семи років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 постановлено обчислювати з моменту його затримання.

Згідно ч.5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 01 жовтня 2014 року по 25 грудня 2015 року у строк позбавлення волі з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирішено питання з процесуальними витратами та речовими доказами.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді домашнього арешту до набрання вироку законної сили залишено без змін.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 12 лютого 2014 року о 21 год. 45 хв. в с. Раково, Старосамбірського району, Львівської області, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на незаконне проникнення в житловий будинок ОСОБА_11 , умисно без дозволу і згоди власника житла розбив вікно вхідних дверей, відчинив їх з середини та незаконно проник у будинок АДРЕСА_2 , який належав ОСОБА_11 .

Крім цього, ОСОБА_7 12 лютого 2014 року в період часу з 21 год. 45 хв. до 22 год. 00 хв., перебуваючи у будинку ОСОБА_11 в АДРЕСА_1 , під час конфлікту з нею, штовхнув останню і вона впала, вдарилась головою та втратила свідомість. З метою не допустити щоб ОСОБА_11 повідомила поліцію, ОСОБА_7 умисно наніс їй ряд ножових ударів в життєво важливі органи, спрямованих на позбавлення життя потерпілої. Внаслідок нанесених ударів, в праву пластину щитовидного хряща, правої надключичної, правої підщелепної ділянки, кута нижньої щелепи справа, під тілом нижньої щелепи справа, лівої підщелепної ділянки, правої підреберної ділянки, які супроводжуються крововиливами в м`язи шиї, пораження правої і лівої легені, лівої долі печінки потерпілій було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, що являються небезпечними для життя в момент їх заподіяння, від яких наступила смерть ОСОБА_11 .

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 покликається на те, що вирок суду є незаконним і необґрунтованим, а викладені у ньому висновки немотивовані та такі, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Вважає, що до неправильного вирішення справи призвело ігнорування судом критеріїв оцінки доказів, а саме їх належності, допустимості, достовірності і достатності.

Наголошує, що поза увагою суду залишились порушення прав людини, допущені правоохоронними органами під час досудового слідства відносно обвинуваченого ОСОБА_7 . Окрім цього, при наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у вироку не зазначено чому взято до уваги одні докази і відхилено інші.

Стверджує, що докази по справі здобуто під тиском на обвинуваченого і такі не підтверджують вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

На думку апелянта, сумнівним доказом є висновок додаткової молекулярно-генетичної експертизи №10/336 від 01 жовтня 2014 року, яким встановлено, що генетичні ознаки клітин з ядрами на трьох фрагментах з недопалка сигарети знайденого на подвір`ї вбитої ОСОБА_11 збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_7 , оскільки недопалок було знайдено на подвір`ї, а не в будинку де відбулось вбивство, також не встановлено коли саме такий було залишено.

Крім цього, неналежними доказами вважає протоколи дослідження інформації, отриманої при застосуванні технічних засобів під час проведення негласних слідчих дій і відтворення звукозапису розмов ОСОБА_7 із працівниками міліції ОСОБА_12 слідчим, що здійснював розслідування у даному кримінальному провадженні, ОСОБА_13 оперуповноваженим та ОСОБА_14 начальником райвідділу, які були безпосередньо зацікавлені в швидкому розкритті злочину.

Акцентує, що негласні слідчі дії проводилися в кабінеті слідчого протягом тривалого часу і на відтвореннях звукозапису містяться перерви у їх проведенні, що вказує на те, що працівники міліції свідомо та умисно не записували погрози та психологічний тиск на ОСОБА_7 , а вириваючи фрази з контексту розмов, намагалися видати їх за докази вини останнього.

Зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги висновок експерта №10/82 від 17 березня 2014 року, в результаті якого встановлено, що сліди крові, які містилися на фрагментах фіранки з вхідних дверей помешкання вбитої ОСОБА_11 , саме з місця де було розбито вікно вхідних дверей, походять від невстановленої особи жіночої генетичної статі.

Наголошує, що місцевим судом залишено без задоволення його клопотання про визнання ряду доказів недопустимими.

Просить скасувати вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 12 квітня 2018 року та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 у інкримінованих йому злочинах виправдати, а кримінальне провадження щодо нього закрити.

В апеляційній скарзі прокурор Самбірської місцевої прокуратури ОСОБА_9 , не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 та правильності кваліфікації його дій, вважає, що оскаржуваний вирок є незаконним і таким, що підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, зокрема, у зв`язку із м`якістю призначеного покарання.

Стверджує, що судом першої інстанції, при визначенні покарання ОСОБА_7 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 162, ч.1 ст. 115 КК України, не враховано повною мірою ступінь тяжкості таких, їх характер та наслідки, а також дані про особу обвинуваченого, обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Просить скасувати вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 12 квітня 2018 року та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 162, ч.1 ст. 115 КК України та призначити покарання за ч.1 ст. 162 КК України у виді двох років обмеження волі; за ч.1 ст. 115 КК України у виді чотирнадцяти років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк чотирнадцять років.

В решті вирок залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 та пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали свою апеляційну скаргу і заперечили апеляційну скаргу прокурора, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора Самбірської місцевої прокуратури ОСОБА_9 та заперечив апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що такі підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до п.3 ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Ч.1 ст. 412 КПК України передбачено, що істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно з ч.1 ст. 18 КПК України жодна особа не може бути примушена визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушена давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення.

За змістом ч.1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Відповідно до п.2 ч.2 ст. 87 КПК України, суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження.
Так, як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції залишив поза увагою покликання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_15 та обвинуваченого ОСОБА_7 про застосування щодо останнього працівниками міліції недозволених методів ведення досудового розслідування.
Зокрема, з цього приводу, на а.с. 20, від 30 вересня 2014 року та на а.с. 23 від 01 жовтня 2014 року (т.1 кп.) наявні ксерокопії скарг, поданих захисником підозрюваного ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_15 , та на а.с. 25 (т.1 кп.) від 02 жовтня 2014 року підозрюваним ОСОБА_7 прокурору Старосамбірського району Львівської області.
Разом з тим, Верховний Суд в своїй постанові від 06 листопада 2018 року по справі №567/513/16-к зазначив, що виходячи із положень ст. 3 Конвенції, за обставин, коли особа висуває небезпідставну скаргу на жорстоке поводження з нею, а саме застосування недозволених методів під час проведення слідства та дізнання, у поєднанні із загальним обов`язком держави за ст. 1 Конвенції, слід провести ефективне офіційне розслідування. Це означає, що таке розслідування повинно бути ретельним, а органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні і необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (правова позиція ЄСПЛ, викладена в рішеннях у справах «Яременко проти України» (п.57 рішення від 12 червня 2008 року), «Вергельський проти України» (п.97 рішення від 12 березня 2009 року), «Нечипорук і Йонкало проти України» (рішення від 21 квітня 2011 року).
Таким чином, Верховний суд наголосив, що суд повинен забезпечити проведення відповідної перевірки заяви особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, в установлений законом спосіб.
Метою розслідування є виявлення і покарання відповідальних осіб. Інакше, загальна правова заборона катування та нелюдського чи такого, що принижує гідність, поводження чи покарання, попри своє фундаментальне значення, була б неефективною на практиці, і в деяких випадках представники держави могли б фактично безкарно порушувати права тих, хто перебуває під їхнім контролем (рішення у справі «Ассенов та інші проти Болгарії», рішення у справі «Лабіта проти Італії»).

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції жодної оцінки такому факту не надав і перевірку не провів, а постановляючи вирок залишив поза увагою вимоги ст.ст. 28, 62 Конституції України, ст.ст. 3, 13 Конвенції, які передбачають, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; ніхто не може бути підданий катуванню, жорсткому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню; кожен, чиї права та свободи, визнані в Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Виходячи з наведеного, колегія судів вважає, що місцевим судом при розгляді кримінального провадження було допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке не може бути усунуте в суді апеляційної інстанції, а тому вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів не вирішує питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
При новому судовому розгляді, суду першої інстанції необхідно усунути зазначене порушення кримінального процесуального закону, дослідити доводи апеляційних скарг захисника обвинуваченого і прокурора та постановити законне, обґрунтоване і належним чином мотивоване рішення.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
постановила:
апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та прокурора Самбірської місцевої прокуратури ОСОБА_9 задоволити частково.
Вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 12 квітня 2018 року відносно ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Застосований відносноОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту залишити без зміни до проведення підготовчого судового засідання, але не більше, ніж на 60 днів.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4