УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 638/5667/21

Провадження № 1-кс/638/915/21

19.04.2021 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши клопотання слідчого Харківського районного управління поліції №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 , про накладення арешту, за матеріалами досудового розслідування, за № 0003470 від 29.10.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,-
встановив:
16.04.2020 року до Дзержинського районного суду м. Харкова з клопотанням звернувся слідчий Харківського районного управління поліції №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 , про накладення арешту, за матеріалами досудового розслідування, за № 0003470 від 29.10.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.
Своє клопотання обґрунтовує тим, що у провадженні СВ Харківського районного управління поліції №3 ГУНП в Харківській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003470 від 29 жовтня 2020 року, за ознаками складу кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, тобто шахрайство, яке завдало значної шкоди потерпілому..

Так, 29.10.2020 року до Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області надійшла Ухвала Дзержинського районного суду м. Харкова, про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за фактом заволодіння грошовими коштами належних ОСОБА_4 , шляхом обману.

Під час допиту потерпілого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надав наступні показання : 02.01.2011 року ОСОБА_5 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , взяв у потерпілого борг за договором позики суму еквівалентну 26.000 євро і зобов`язався повернути не пізніше 20 серпня 2011 року, але в порушення договору ОСОБА_5 гроші так і не повернув. В Подальшому ОСОБА_4 14.10.2014 року звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовом про стягнення суми боргу за договором позики (справа №638/3785/13ц). При розгляді даного позову суддею Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_6 , було накладено арешт на квартиру, яка знаходилась у власності ОСОБА_5 , та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В подальшому на виконання рішення суду Шевченківським ВДВС в м. Харкові ГТУЮ у Харківській області було відкрито виконавче провадження №47886934. Проте при відкритому виконавчому провадженні, на користь потерпілого, на загальну суму 491.196 грн., боржник ОСОБА_5 взяв у борг у власного сина ОСОБА_7 , грошові кошти у сумі 402.000 грн., та ніяких дій на погашення заборгованості, та виконання рішення суду не виконав.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта викладеної в довідці №251956252 від 09.04.2021 ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на праві спільної часткової власності належить по 1/2 частці об`єкта житлової нерухомості квартира, загальною площею 83.3 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 .
В судове засідання слідчий не з`явився, надав заяву в якій просив суд розглянути клопотання за його відсутності.
Суддя, перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, заслухавши думку прокурора, вважає доводи переконливими, а клопотання обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частини 1, 2 статті 170 КПК України, арештом майна, зокрема, є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, заподіяну діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється кримінальне провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якого накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його. Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.
Відповідно до частини 3 статті 170 КПК України, арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або третіх осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних або юридичних осіб з метою забезпечення можливості конфіскації майна або цивільного позову.
Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.
Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).
Таким чином, правомірність втручання держави в право на мирне володіння майном у кримінальному провадженні під час застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна доведена в суді першої інстанції та спів розмірність наслідків обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також можливості застосування найменш обтяжливий спосіб арешту.
Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Тобто, незастосування тимчасового позбавлення можливості будь-яких осіб відчужувати це майно, може призвести до зникнення, втрати, пошкодження вказаного майна.

Враховуючи вищевикладене, майно, на яке слідчий просить накласти арешт, оцінивши потреби досудового розслідування, правову підставу для арешту майна, враховуючи наслідки арешту майна для інших осіб, виходячи із розумності та співмірності обмеження в результаті накладення арешту на майно, завданням кримінального провадження, суд визнає клопотання таким, що підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.131, 132, 170, 172, 173 КПК України, слідчий суддя,-
постановив:
Клопотання слідчого Харківського районного управління поліції №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 , про накладення арешту, за матеріалами досудового розслідування, за № 0003470 від 29.10.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України - задовольнити.
Накласти арешт на майно, шляхом заборони проведення будь-яких реєстраційних дій відносно майна яке на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_5 та ОСОБА_7 : об`єкт нерухомого майна квартира, загальною площею 83.3 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню. Оскарження ухвали про арешт майна не зупиняє її виконання.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом 5-ти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.
Слідчий суддя