ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/4315/19 Номер провадження 11-кп/814/134/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія:ч.2 ст. 187 КК- Т.З.
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8

та їх захисників ОСОБА_9

і ОСОБА_10 / в режимі відеоконференції/

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м. Полтава кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 на вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 16 жовтня 2019 року,-

В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Кременчук Полтавської області, українець, освіта вища, проживаючий у цивільному шлюбі, приватний підприємець, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає АДРЕСА_2 , раніше не судимий,-

визнаний винуватим за обвинуваченням у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки без конфіскації майна.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Кременчук Полтавської області, українець, освіта вища, не одружений, маючого на утриманні малолітню дитину, не працює, проживає АДРЕСА_3 , раніше не судимого,-

визнано винуватими за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та призначено покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 роки без конфіскації майна.

Вирішено питання речових доказів.

Стягнуто із обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз в сумі по 2574 грн. з кожного.

Згідно вироку суду, 05.01.2019 року приблизно о 12 годині 30 хвилин ОСОБА_7 за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 в під`їзді будинку АДРЕСА_4 , умисно, з метою заволодіння чужим майном, із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я і погрозами його застосування, вчинили напад на потерпілого ОСОБА_11 .

При цьому ОСОБА_7 раптово вдарив ОСОБА_11 кулаком в ділянку лобу та носу, чим спричинив йому легкі тілесні ушкодження, що потягли короткочасний розлад здоров`я у вигляді: підшкірної гематоми та перелому кісток носу, закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку легкого ступеню з вогнищем забою правої лобної ділянки, від чого потерпілий упав на підлогу, далі ОСОБА_8 пригрозив потерпілому застосуванням предмету схожого на пістолет, після чого обвинувачені спільно відкрито заволоділи майном потерпілого, а саме: двома коробками із системами тепла підлога «Ecofloor» Fenix, гофрою для кабелю, металевими мотками скоб в кількості 12 штук, двома терморегуляторами, загальною вартістю 8062 грн, заподіявши матеріального збитку.

Не погоджуючись з вироком суду прокурор подав апеляційну скаргу в якій не оскаржуючи доведеність вини та кваліфікацію дій засудженого ОСОБА_8 вважає безпідставним виключення з обвинувачення факту нанесення ОСОБА_8 удару пальцями рук, стиснутими в кулак, в лобну ділянку справа потерпілого.

Також, прокурор вважає, що суд безпідставно застосував до обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 положення ст.69 КК України, визначивши їм покарання у виді 3 років позбавлення волі, що явно не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених.

Просить постановити новий вирок яким засудити ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років 6 місяців з конфіскацією всього належного їм майна.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи прокурора на підтримання своєї апеляційної скарги, заперечення обвинувачених та їх захисників, які вважають вирок суду законним та обгрунтованим, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

В апеляційній скарзі прокурора оспорюються фактичні обставини вчинення злочину ОСОБА_8 щодо нанесення ним удару потерпілому, але не оспорюється доведеність вини ОСОБА_8 в цілому та правильність кваліфікації його дій, які встановлені судом першої інстанції, у зв`язку з чим в цій частині вирок суду є законним.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КПК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КПК України; 2) відповідно до положень Загальної частини КПК;3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до роз`яснень викладених Пленумом Верховного Суду України у постанові «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до вимог ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, мотивуючи своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України за цей злочин.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд при призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не в повній мірі дотримався вищевказаних вимог закону.

Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченим ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував відповідно до ст.65 КК України дані про особу винного ОСОБА_7 , а саме те, що він в установленому законом порядку зареєстрований як фізична особа-підприємець та має постійне місце роботи і сплачує податки, проживає у цивільному шлюбі, має постійне місце проживання, надавав допомогу доньці, яка щойно досягла повноліття, а також батькам пенсійного віку, які страждають на ряд серйозних захворювань. Також надавав допомогу церкві, в тому числі в будівництві храму.
Щодо особи обвинуваченого ОСОБА_8 враховувано те, що він хоча і не одружений, однак утримує малолітню дитину, до затримання неофіційно працював, має постійне місце проживання, характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, а також обставини, які у відповідності до вимог ст.66 КК України пом`якшують покарання, а саме щире каяття, а також добровільне відшкодування заподіяної шкоди.

За таких обставин дійшов до висновку про необхідність призначення обвинуваченим покарання із застосуванням ст.69 КК України. Обставини, які обтяжують покарання для обвинувачених судом першої інстанції, відповідно до вимог ст. 67 КК України, не встановлено.

Приймаючи до уваги досліджені в судовому засіданні апеляційного суду дані, щодо достовірності яких учасники кримінального провадження не заперечували під час апеляційного розгляду, колегія суддів погоджується з викладеними у вироку висновками суду щодо характеризуючих даних про особи обвинувачених, існування пом`якшуючих покарання обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 обставин та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Разом з тим, колегія суддів, враховуючи характер та обставини вчиненого обвинуваченими тяжкого кримінального правопорушення, та наслідків, спричинених в результаті їх протиправних дій, не може погодитися з висновком суду стосовно призначеного обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 покарання, із застосуванням ст.69 КК України, виходячи із наступного.

Приймаючи рішення про можливість призначення обвинуваченим покарання із застосуванням ст.69 КК України, районний суд послався на обставини, що пом`якшують покарання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 і відсутності обставин, що його обтяжують, з урахуванням конкретних обставин справи, зокрема, невеликої матеріальної шкоди, яка повністю відшкодована, відсутності великої шкоди здоров`ю потерпілого, що наразі усунута, що істотно знижує ступінь суспільної небезпечності вчиненого, відомостей про особу обвинувачених, які, на думку суду, наразі не становлять великої суспільної небезпеки.
При цьому, районний суд також врахував позицію потерпілого, , який не має претензій до обвинувачених та просив не позбавляти обвинувачених волі.
Проте, на думку суду апеляційної інстанції, ці висновки суду першої інстанції є хибними і покарання обвинуваченому призначено без урахування усіх обставин справи, зокрема, обгрунтовуючи розмір покарання та можливість застосування до обвинувачених положень ст. 69 КК України, суд замість того, щоб дотримуватись вищевказаних керівних положень, тобто оцінити кількісні та якісні характеристики обвинувачених з точки зору можливості їх впливу на істотне зниження ступеня тяжкості вчиненого злочину.

Обгрунтовуючи можливість застосування ст. 69 КК України, суд взагалі обійшов об`єктивні чинники вчиненого кримінального правопорушення, не надавши їм належної оцінки та не навів у вироку обставин які істотно знижують ступінь тяжкості кримінального правопорушення.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що призначаючи покарання обвинуваченим із застосуванням ст.69 КК Україи, суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та даним про особи обвинувачених, в зв`язку з чим вважає доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині обґрунтованими, що свідчить про необхідність скасування вироку в частині призначення покарання.

Разом з тим, доводи прокурора про призначення обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання, у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців з конфіскацією всього належного майна, апеляційний суд вважає безпідставними, виходячи з наступного.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, за який санкцією даної норми передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років з конфіскацією майна, яке за критерієм ступеню тяжкості відноситься до тяжких злочинів.

Відповідно до ст. 69-1 КК України за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 щиро розкаялись у скоєному, повністю відшкодували заподіяну шкоду, свою вину визнали повністю, обставин, що обтяжують покарання не встановлено, у звязку з чим апеляційний суд, відповідно до вимог ст.69-1 КК України, позбавлений можливості призначити покарання, яке перевищує дві третини максимального покарання, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги прокурора, щодо необхідності призначення обвинуваченим достатньо суворого покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 187 КК України, у вигляді 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, оскільки , відповідно до ст. 69-1 КК України, покарання не може перевищувати двох третин максимального строку найбільш суворого покарання, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, а саме не може перевищувати двох третин покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років.

Приймаючи до уваги викладене, призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченим у виді позбавлення волі строком 3 роки із застосуванням ст.69 КК України, апеляційний суд вважає таким, що пов`язане з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особам обвинувачених,

За таких обставин, вирок суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом у цій частині нового вироку.

При ухваленні нового вироку щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , апеляційний суд, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення, вищенаведені дані про особи обвинувачених, встановлені судом першої інстанції та апеляційним судом обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих покарання обставин, і вважає за необхідне призначити їм покарання, у відповідності до вимог ст.ст. 50,65, КК України, застосувавши положення ст.69-1 КК України .

На думку колегії суддів апеляційного суду таке покарання буде достатнім і необхідним для виправлення та перевиховання обвинувачених, попередження вчинення ними нових злочинів, а також відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково, оскаржуваний вирок - скасувати в частині призначеного обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання і ухвалити в цій частині новий вирок.

Керуючись ст.ст. 376 404, 405, 418, 420 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 16 жовтня 2019 року стосовно ОСОБА_7 і ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасувати.

Постановити новий вирок.

ОСОБА_7 визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України та із застосуванням ст. 69-1 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 6 /шість/ років 8/вісім/ місяців з конфіскацією всього його майна.

ОСОБА_8 визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України та з застосуванням ст. 69-1 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 6 /шість/ років 8/вісім/ місяців з конфіскацією всього його майна.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченими, які утримуються під вартою, в той самий строк з дня отримання копії судового рішення.

С У Д Д І:
ОСОБА_2 . ОСОБА_12 .