Провадження № 1-кп/522/1821/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 року м. Одеса

Приморський районний суд м.Одеси в складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002011 від року, стосовно,-

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Троїцьке Петропавлівського району Дніпропетровської області, українця, громадянина України, одруженого, на утриманні маючого неповнолітню дитину 2003 року народження, приватного підприємця, зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

представника потерпілої ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В :

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що 06.07.2017, приблизно о 10:20 год., у світлий час доби, керуючи власним технічно справним легковим автомобілем «HONDA ACCORD», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по лівій смузі проїзної частини вул. Сегедська в м. Одесі, яка має по дві смуги для руху транспортних засобів зустрічних напрямків, поділених між собою лінією горизонтальної дорожньої розмітки 1.3 Правил дорожнього руху України, з боку пр. Гагаріна в напрямку пров. Місячний, в Приморському районі м. Одеси.

Під час руху по вказаній вулиці водій ОСОБА_3 з метою виконання маневру повороту ліворуч зупинив керований ним автомобіль «HONDA ACCORD», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на ділянці, де розташований заїзд у двір будинків АДРЕСА_2 .

В цей час у зустрічному йому напрямку по правій смузі проїзної частини вул. Сегедська, тобто з боку пров. Місячний в напрямку пр. Гагаріна, здійснював рух велосипед «AUTHOR INTEGRA» під керуванням велосипедистки похилого віку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також в цей час по лівій смузі проїзної частини вул. Сегедська, з боку пров. Місячний в напрямку пр. Гагаріна, здійснювали рух декілька легкових автомобілів, які зупинилися перед ділянкою, де розташований заїзд у двір будинків №1 і №3, і перед автомобілем «HONDA ACCORD», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

В цей момент перед початком виконання маневру повороту ліворуч, маючи реальну і об`єктивну можливість своєчасно виявити небезпеку для виконання цього маневру - вищевказану велосипедисту ОСОБА_6 , яка їхала на велосипеді у зустрічному напрямку і наближалася до ділянки вулиці, де розташований заїзд у двір будинків №1 і №3, та маючи можливість відмовитися над наміченого маневру повороту ліворуч, водій ОСОБА_3 , діючи з необережності, вираженій у злочинній самовпевненості, відновив рух на вищевказаному автомобілі та став виконувати маневр повороту ліворуч, при цьому перетнув лінію дорожньої розмітки 1.3 Правил дорожнього руху України, яка поділяла транспортні потоки протилежних напрямків, виїхав на смугу зустрічного руху, та став рухатися в напрямку заїзду у двір будинків №1 і №3, піч час чого уважним не був, постійно не стежив за дорожньою обстановкою, в результаті чого відповідно не відреаіував на її зміну, та на правій смузі зустрічного напрямку руху проїзної частини вул. Сегедська скоїв наїзд лівою передньою частиною кузова керованого ним автомобіля «HONDA ACCORD», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на ліву бічну сторону заднього колеса велосипеда «AUTHOR INTEGRA» під керуванням велосипедистки ОСОБА_6 , внаслідок чого остання втратила рівновагу і разом із велосипедом впала на проїзну частину.

Внаслідок ДТП травмовано велосипедистку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якій згідно висновку судово-медичної експертизи № 1668 від 13.09.2017, були заподіяні наступні тілесні ушкодження: закритий перелом лівої променевої кістки «в топовому місці» зі зміщенням кісткових уламків, закритий перелом кісток носу зі зміщенням уламків, забійна рана лобової ділянки, синці обох повік лівого ока, сад но носа, синець в ділянці підборіддя, садно в ділянці правого ліктьового суглобу, еадно в ділянці правого колінного суглобу, синець і садно першого пальця правої стопи, синець першого пальця лівої стопи, які утворилися від дії тупих твердих предметів, в механізмі виникнення ушкоджень мали місце удари, тертя, в умовах ДТП (зіткнення велосипедиста та автомобіля), та які складають єдиний морфологічний комплекс ушкоджень і оцінюються разом, спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день і за цим критерієм згідно п. 2.2.2 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р., відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Таким чином водій ОСОБА_3 допустив порушення вимог п.п. 1.5., 1.7., 2.3. (б), 10.1. Правил дорожнього руху України та порушення вимог горизонтальної дорожньої розмітки 1.3 Розділу 34 Правил дорожнього руху України, які наказують:

л.1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров гю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п. /. 7. «Водії, пішоходи та пасажщж зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як діти, люди похилого віку та особи з явними ознаками інвалідності»;

п.2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п.10.1. «Перед початком руху, перестроювапиям та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

34. «Дорожня розмітка.

1. Горизонтальна розмітка

Горизонтальна розмітка має таке значення:

13 - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири і більше смуг руху. Лінію 13 перетинати забороняється».

Допущенні водієм ОСОБА_3 порушення вимог горизонтальної дорожньої розмітки 1,3 Розділу 34 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому при ч и н но-н асл і д ковому зв`язку з виникненням дорожньо- транспортної події та настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення тілесних ушкоджень середньої тяжкості потерпілій ОСОБА_6 .

В діях обвинуваченого ОСОБА_9 вбачаються ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 визнав провину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та заявив клопотання про закриття кримінального у зв`язку зі звільненням його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України. Провадження у справі просив закрити.

Прокурор в судовому засіданні клопотання про закриття кримінального провадження підтримав.

Потерпіла ОСОБА_6 та її адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечували щодо задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 щодо закриття кримінального провадження стосовно обвинуваченого.

Судом роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_3 , що закриття кримінального провадження у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КПК України не відноситься до числа реабілітуючих обставин передбачені п.п. 1-3 ч. 1 ст. 284 КПК України (встановлена відсутність події кримінального правопорушення; встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення; не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді та вичерпані можливості їх отримати), проте обвинувачений ОСОБА_3 надав згоду на закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності.

Розглянувши клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про закриття кримінального у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, заслухавши думку прокурора, потерпілої та її адвоката, суд вважає, що клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, підлягає задоволенню.

З аналізу законодавства, що регулює питання закриття кримінальної справи у зв`язку із закінченням строків давності слідує наступне.

Строк давності - це передбачений статтею 49 КК певний проміжок часу з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є:

- притягнення особи як обвинуваченого;

- згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності (статті 284-288 КПК).

Положеннями статті 49 КК визначено: строки давності з огляду на тяжкість вчиненого злочину, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності; обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.

Підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за статтями 49, 106 КК є лише таке закінчення відповідного строку давності, який сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила злочин певної тяжкості.

Якщо строк давності закінчується після ухвалення обвинувального вироку, то особу може бути звільнено від кримінальної відповідальності (покарання) тільки до набрання вироком законної сили.

Згідно із частиною 2 статті 49 КК перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років.

Факт ухилення особи від досудового розслідування та суду є обставиною, що виключає благополучне закінчення строків давності, і зупиняє диференційований строк, передбачений частиною 1 статті 49 КК. Час такого ухилення дорівнює часу зупинення перебігу давності диференційованого строку, а загальний строк - п`ятнадцять років - спливає далі, незалежно від ухилення.

Як убачається з матеріалів кримінальної справи обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин 06 липня 2017 року, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України який, відповідно до положень ч. 2 ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості (в редакції 2011 року) .

Санкція ч. 2 ст. 286 КК України (в ред. 2011р.) передбачає покарання у виді штрафу від 200 до 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян або виправними роботами га строк до 2 років, або арештом на строк до 6 місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Відповідно до ч. 2 ст. 11-1 КПК України (в редакції 1960 року), суд в судовому засіданні за наявності підстав, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, закриває кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків давності.

Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», роз`яснено, що відповідно до ст. 11 1 КПК України, таке звільнення є обов`язковим.

Відповідно до ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності можливе за умови перебігу зазначеного строку, протягом яких особа, що вчинила злочин, виконала дві умови:

- не ухилялася від слідства або суду;

- не вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин.

Із хронології подій у вказаній кримінальній справі вбачається, що ОСОБА_3 не ухилявся від слідства та суду, тобто перебіги розгляду справи не переривалися, при цьому відсутні відомості щодо притягнення його до кримінальної відповідальності за інші злочини.

Зазначені обставини знайшли свого підтвердження також відповідно до рішення Верховного Суду України від 22.05.2018 року (справа № 665/2387/14-к; провадження № 51- 240 км 18).

Таким чином, ОСОБА_3 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, а кримінальна справа щодо нього закриттю.

Згідно статті 248 КПК України, при наявності обставин, передбачених статтею 6, частиною першою статті 7, статтями 7 1, 7 2, 8, 9, 10 та 11 1 цього Кодексу, суддя своєю мотивованою постановою закриває справу, скасовує запобіжні заходи, заходи забезпечення цивільного позову і конфіскації майна, а також вирішує питання про речові докази, зокрема про гроші, цінності та інші речі, нажиті злочинним шляхом.

Відповідно до ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ст. 372 КПК України Ухвала, що викладається окремим документом, складається з:

1) вступної частини із зазначенням: дати і місця її постановлення; назви та складу суду, секретаря судового засідання; найменування (номера) кримінального провадження; прізвища, ім`я і по батькові підозрюваного, обвинуваченого, року, місяця і дня його народження, місця народження і місця проживання; закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється, обвинувачується особа; сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження;

2) мотивувальної частини із зазначенням: суті питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався;

3) резолютивної частини із зазначенням: висновків суду; строку і порядку набрання ухвалою законної сили та її оскарження.

Відповідно до постанови пленуму Верховного суду України № 3 від 31.03.1989р. « Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна вбачається, що у разі закриття справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди У цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням вимог ст. 129 КПК України та ст. 284 КПК України, яка передбачає, що про закриття провадження щодо особи суд постановляє судове рішення у вигляді ухвали, цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 завдану внаслідок вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення майнової та моральної шкоди у сумі 178 560 гривень, не підлягає розгляду.

Одночасно суд роз`яснює, що відповідно до ст. 128 КПК України особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Крім того, згідно статті 248 КПК України, при наявності обставин, передбачених статтею 6, частиною першою статті 7, статтями 7 1, 7 2, 8, 9, 10 та 11 1 цього Кодексу, суддя своєю мотивованою постановою закриває справу, скасовує запобіжні заходи, заходи забезпечення цивільного позову і конфіскації майна, а також вирішує питання про речові докази, зокрема про гроші, цінності та інші речі, нажиті злочинним шляхом.

Відповідно до постанови пленуму Верховного Суду України за № 12 від 23.12.2005р. «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд або суддя має вирішити відповідно до вимог чинного кримінально-процесуального законодавства питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, речові докази, відшкодування судових витрат тощо.

Відповідно до ст. 18 КПК встановлено, що процесуальні витрати складаються із:

1) витрат на правову допомогу;

2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження;

3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів;

4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

Тобто положення, які стосуються процесуальних витрат, регламентовані главою 8 КПК. Натомість положення, які стосуються цивільного позову, визначені главою 9 КПК. Це свідчить про різну правову природу процесуальних витрат та шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням.

Процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження. Натомість шкода у кримінальному провадженні пов`язана не з процесуальними відносинами, а з матеріально-правовими - вчиненням кримінального правопорушення чи іншого суспільно-небезпечного діяння.

Ч. 1 ст. 124 КПК встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Ч. 1 ст. 126 КПК визначено, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Таким чином суд прийшов до висновку, що кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання про відшкодування процесуальних витрат, зокрема витрат пов`язаних із залученням спеціалістів.

Зазначені обставини знайшли свого підтвердження також відповідно до рішення Верховного Суду України від 17.06.2020 року (справа № 598/1781/17 Провадження № 13-47кс20).

Відповідно до висновку ВСУ суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті. Очевидно, що, звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд або суддя має вирішити питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, речові докази, розподіл процесуальних витрат тощо. Таким чином, ВП ВС вважає, що це питання може бути вирішене й ухвалою суду.

Нормами КПК встановлено, що, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат (п. 13 ч. 1 ст. 368, ч. 4 ст. 374 КПК). Оскільки ст. 126 КПК визначено, що означене питання може бути вирішено й ухвалою суду, ВП ВС зробив висновок, що у випадку заявлення учасниками кримінального провадження клопотання про компенсацію процесуальних витрат суд, ухвалюючи остаточне рішення за результатами розгляду кримінального провадження (вирок або ухвалу), вирішує питання щодо розподілу процесуальних витрат.

Так, судові витрати підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_3 .

Питання щодо речових доказів,- вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 49 КК України, ч. 2 ст. 284 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання захисника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_10 про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності, - задовольнити.

ОСОБА_3 звільнити від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Провадження по кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, - закрити.

Судові витрати на залучення експертів у зв`язку з проведенням судової автотехнічної експертизи № 17-3120 від 04.08.2017 на суму 192.0грн; судової автотехнічної експертизи № 17-3119 від 04.08.2017 на суму 195,00 грн., судової транспортно-трасологічної експертизи № 17-3121 від 04.08.2017 на суму 1857,00 грн; судової автотехнічної експертизи № 17-3872 від 13.09.2017 на суму1857.0грн. стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 .

Позовну заяву ОСОБА_6 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 моральної та матеріальної шкоди залишити без розгляду як таку, що підлягає поданню та розгляду у порядку цивільного судочинства.

Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_3 ,- не застосовувався.

Речові докази у справі:

- автомобіль марки «Honda Accord», реєстраційний номер НОМЕР_1 , переданий під зберігальну розписку ОСОБА_3 вважати повернутим йому за належністю;

- велосипед марки «Author Integra», переданий під зберігальну розписку ОСОБА_6 вважати повернутим за належністю.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом семи діб з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Головуючий суддя: ОСОБА_1
19.05.2021