Справа № 375/386/21
Провадження №1-кп/375/31/21
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2021 року смт. Рокитне

Рокитнянський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000565 від 31.03.2021 року щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кунів Ізяславського району Хмельницької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , з професійно-технічною освітою, військовослужбовця строкової військової служби військової частини НОМЕР_1 , солдата, не одруженого, раніше не судимого, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 415 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

9 жовтня 2019 року солдат ОСОБА_7 призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на строкову військову службу. В подальшому відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24 квітня 2020 року № 85 солдат ОСОБА_7 призначений на посаду водія відділення механізація 3-го такелажного взводу такелажної роти батальйону охорони та забезпечення військової частини НОМЕР_1 , дислокованої поблизу АДРЕСА_2 . Солдат ОСОБА_7 , як військовослужбовець Збройних Сил України, повинен керуватися вимогами ст.ст. 4, 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту бройних Сил України, які зобов`язують його, у тому числі, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, бути дисциплінованим та неухильно виконувати правила безпеки в роботі з технікою.

У свою чергу, відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», посадових обов`язків водія, затверджених командиром батальйону охорони та забезпечення 28 квітня 2020 року, солдат ОСОБА_7 повинен знати і неухильно дотримуватися вимог правил дорожнього руху.

Крім того, згідно з пп. а п. 21.11 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, введеними в дію 1 січня 2002 року (далі по тексту - Правила), забороняється перевозити пасажирів поза кабіною автомобіля (крім передбачених цими Правилами випадків перевезення пасажирів у кузові вантажного автомобіля з бортовою платформою або в кузові-фургоні, призначених для перевезення пасажирів).

Разом з тим, відповідно до ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», пунктів 1.5, 2.3, 10.1, 21.9 Правил, водій механічного транспортного засобу - трактору, з-поміж іншого, зобов`язаний не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, у випадку створення умов для небезпеки чи перешкоди для руху, загрози життю або здоров`ю громадян, завдання матеріальних збитків, негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити власника дороги або уповноважений ним орган, та повинен перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, перед поїздкою проінструктувати пасажирів про їх обов`язки та правила посадки, висадки, розміщення і поведінки в кузові та починати рух лише переконавшись, що створено умови для безпечного перевезення пасажирів.

Відповідно до п.п. 1.3, 1.5, 21.11 Правил, учасники дорожнього руху повинні знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Проте, в порушення вказаних вимог нормативно-правових актів, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, 5 грудня 2017 року після навчання в Плужненському професійному аграрному ліцеї ОСОБА_7 та складання іспиту в Головному управлінні Держпродспоживслужби в Хмельницькій області отримав посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_3 , на підставі якого йому дозволено керувати машинами категорій «А1», «А2» та «В1».

Під час проходження військової служби, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 765 від 1 жовтня 2020 року за солдатом ОСОБА_7 після проходження ним програми стажування водіїв була закріплена транспортна машина - трактор марки ЮМЗ-6, військовий номер НОМЕР_4 та причіп НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_6 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 727 від 21 вересня 2020 року з метою покращення умов зберігання інженерних боєприпасів для виконання робіт з переміщення та переукладання інженерних боєприпасів із майданчика відкритого зберігання № НОМЕР_7 у сховище № НОМЕР_8 на технічній території № 1 складу інженерних боєприпасів військової частини НОМЕР_1 , розташованого поблизу АДРЕСА_2 , призначена команда в складі 16 військовослужбовців, до якої, у тому числі, входив і військовослужбовець строкової служби цієї ж військової частини солдат ОСОБА_6 , а 1 жовтня 2020 року згідно з нарядом від 30 березня 2020 року №01/10, затвердженим тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 30 березня 2020 року, також виділено трактор марки ЮМЗ-6, військовий номер НОМЕР_4 , з причепом ГКБ-8328, реєстраційний номер НОМЕР_6 , водієм якого був солдат ОСОБА_7 .

Однак, близько 16 години 30 хвилин 1 жовтня 2020 року ОСОБА_7 , виконуючи обов`язки водія, керуючи технічно-справним транспортним засобом - транспортною машиною трактором марки ЮМЗ-6, військовий номер НОМЕР_4 , з причепом марки ГКБ-8328, реєстраційний номер НОМЕР_9 , та рухаючись технічною територією № 1 військової частини НОМЕР_1 , розташованої поблизу АДРЕСА_2 , порушуючи вищенаведені правила безпеки дорожнього руху та експлуатації зазначеної транспортної машини, не діючи у визначений ними спосіб, проявив неуважність та безпечність, не переконавшись перед початком руху у створенні умов для безпечного перевезення пасажирів, допустив перевезення пасажирів в вищевказаному причепі марки ГКБ-8328, не обладнаному для їх перевезення, внаслідок чого солдат ОСОБА_6 , який перебував в причепі, випав з нього через борт, який відчинився під час руху, та впав на узбіччя дороги, отримавши при цьому тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів обох кісток правого передпліччя та синця на правому передпліччі, що відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Розмір витрат на залучення експерта: проведення судової інженернотехнічної експертизи висновок експерта№ СЕ-19/111 -21/2783-ІТ від 22 лютого 2021 року в сумі 1307 (одна тисяча триста сім) гривень 60 копійок.

Таким чином, ОСОБА_7 , обвинувачується у порушенні правил експлуатації транспортної машини, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 415 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 оголосив подану до суду укладену між прокурором Білоцерківської прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_8 та ОСОБА_7 угоду про визнання винуватості від 31.03.2021 року та просив затвердити угоду та винести вирок відповідно до укладеної угоди, а саме призначити узгоджене покарання у вигляді позбавлення волі строком 2 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України:

1) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

2) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

3) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Потерпілий ОСОБА_6 , подав заяву, якою не заперечує проти укладення угоди про визнання винуватості між ОСОБА_7 та прокурором. Вказує про те, що матеріальна шкода йому відшкодована, претензій до обвинуваченого не має та просить не позбавляти волі ОСОБА_7 . В підготовчому судовому засіданні підтвердив свою письмову згоду на укладення угоди про визнання винуватості, не заперечував проти винесення вироку на підставі угоди про визнання винуватості від 31.03.2021 та не заперечував проти погодженої сторонами міри покарання ОСОБА_7 .

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого частиною першою статті 415 КК України беззастережно визнав повністю та просив суд затвердити укладену між ним та прокурором угоду про визнання винуватості і призначити йому узгоджену в ній міру покарання. Також зазначив, що розуміє надані йому законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені статтею 473 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про визнання винуватості та обізнаний з порядком оскарження вироку винесеному на підставі угоди.

Окрім того в судовому засіданні судом з`ясовано в обвинуваченого та суд переконався в тому, що ОСОБА_7 цілком розуміє:

1) що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно, яким він скористався; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь;

2) наслідки укладення та затвердження угод, передбачені статтею 473 цього Кодексу;

3) характер кожного обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим;

4) вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Обвинувачений запевнив суд, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Захисник ОСОБА_5 підтвердив добровільність укладеної угоди про визнання винуватості від 31.03.2021 між прокурором та підозрюваним ОСОБА_7 та просив винести вирок на підставі укладеної угоди та призначити визначену угодою міру покарання.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, захисника, потерпілого, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши у обвинуваченого ОСОБА_7 повне розуміння ним своїх процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які б примусили його погодитися на підписання угоди про визнання винуватості, характеру висунутого щодо нього обвинувачення, виду і розміру покарання та наслідки постановлення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, суд дійшов висновку про те, що у даному провадженні можливо затвердити надану угоду про визнання винуватості. При цьому суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно частини другої статті 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена за ініціативою прокурора чи обвинуваченого.

Частиною п`ятою статті 469 КПК України передбачено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може ініціюватись в будь-який момент після повідомлення особі про підозру, до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Згідно частини четвертої статті 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Як вбачається з обвинувального акту та угоди про визнання винуватості ОСОБА_7 скоїв кримінальний злочин, передбачений частиною першою статті 415 КК України, беззастережно визнав себе винним у вчиненні вказаного злочину, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину і погодився із прокурором на призначення йому остаточного покарання за цей злочин у вигляді 2-х років позбавлення волі, із звільненням на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до положень статті 468, 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладеною між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого, у разі відсутності потерпілого та у випадку завдання злочином шкоди лише державним та суспільним інтересам, або надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди. У даному випадку потерпілому шкода відшкодована в повному обсязі та потерпілий ОСОБА_6 , не заперечує проти укладення угоди про визнання винуватості про що 31.03.2021 надав письмову згоду прокурору Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_8 .

Укладена угода за своїм змістом відповідає вимогам статті 472 КПК України і має усі необхідні реквізити та відомості, у тому числі стосовно міри та виду узгодженого між сторонами покарання та наслідків невиконання угоди.

Обвинуваченому суд відповідно до статті 474 КПК України роз`яснив процесуальні права, характер обвинувачення, вид покарання та наслідки укладання, затвердження та невиконання угоди, передбачені статтями 473, 476 КПК України, роз`яснив вичерпні підстави оскарження вироку суду, винесеному на підставі угоди.

Суд приходить до переконання, що угоду сторонами підписано добровільно, свідомо, без впливу будь-яких сторонніх обставин чи факторів. Умови укладеної угоди також не суперечать інтересам суспільства, не порушують прав, свобод чи інтересів сторін чи інших осіб. З угоди також не вбачається обставин, які б свідчили про очевидну неможливість виконання обвинуваченим узятих на себе за угодою зобов`язань.

Як видно з реєстру матеріалів досудового розслідування у справі зібрано достатньо доказів для обґрунтованої підозри і обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною першою статті 415 КК України, а тому визнання винуватості ОСОБА_7 є цілком виправданим.

Тому суд враховує факт визнання обвинуваченим своєї вини та кваліфікує його дії за частиною першою статті 415 КК України, оскільки ОСОБА_7 своїми діями здійснив порушення правил водіння або експлуатації бойової, спеціальної чи транспортної машини, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого у відповідності до ст.66 КК України є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, які обтяжують покарання у відповідності до ст.67 КК України судом не встановлено.

Суд також вважає, що обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, дані про його особу, характер кримінального правопорушення та інші обставини цілком враховані угодою про визнання винуватості і знайшли своє відображення в узгодженому остаточному покаранні.

Згідно приписів пункту першого частини третьої статті 314 КПК України в підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди.

Щодо визначеної в угоді про визнання винуватості умови про застосування ст. 75 КК України, звільнивши ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік суд зазначає, що у відповідності до ч.2, 3 ст. 75 КК України суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.

Таким чином, судом не враховуються визначений сторонами угоди тривалість іспитового строку та обов`язки, що покладаються на особу, яка звільняється від відбування покарання з випробуванням, оскільки такий строк та обов`язки визначаються виключно судом.

Такі ж роз`яснення надані у пункті 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у №13 від 11.12.2015 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» де зазначено, що тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, яку звільнено від відбування покарання з випробуванням згідно з ч. 3 ст. 75 КК визначаються виключно судом. У зв`язку з цим визначені сторонами угоди тривалість іспитового строку та обов`язки, що покладаються на особу, яка звільняється від відбування покарання з випробуванням, не враховуються судом, про що зазначається в мотивувальній частині судового рішення, та не є підставою для відмови у затвердженні угоди.

Вирішуючи питання щодо звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням суд враховує, що обвинуваченому угодою визначено покарання у виді позбавлення волі строком 2 роки, кримінальне правопорушення за яким притягується обвинувачений до відповідальності класифікується як нетяжкий злочин, щиро розкаявся у вчиненому, суд приходить до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, та звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

У відповідності до статті 76 КК України на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням суд покладає обов`язки. На переконання суду на ОСОБА_7 необхідно покласти наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації .

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Судові витрати відсутні.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

До матеріалів кримінального провадження прокурором приєднано довідку про витрати на проведення інженерно-технічної експертизи №СЕ-19/111-21/2783-ІТ від 22.02.2021 за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000087 в розмірі 1307 гривень 60 коп., натомість вказана довідка про витрати на проведення експертизи відноситься до іншого кримінального провадження та не може бути прийнята судом як належний доказ для стягнення процесуальних витрат.

З урахуванням викладеного та керуючись ст. 100, ч.2 ст.124, ст. ст. 314, 373, 374, 468, 469, 470, 472, 473, 474, 475 КПК України, ст. 12, ст. 75, 76, ч.1 ст. 415 КК України, суд -

ЗАСУДИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 31 березня 2021 року, укладену між прокурором Білоцерківської прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_7 .

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 415 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами угодою про визнання винуватості покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 від відбування покарання звільнити з випробуванням зі вставленням іспитового строку 1 (один) рік та з покладенням відповідно до ст.76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації .

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 не обирався.

Цивільний позов не заявлено.

Речові докази відсутні.

Судові витрати відсутні.

Роз`яснити ОСОБА_7 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Вирок суду на підставі угоди між прокурором та підозрюваним про визнання винуватості може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Рокитнянський районний суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України:

-обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди, ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання, невиконання судом вимог, встановлених частинами 4, 6, 7 ст. 474 КПК України, у тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди, затвердження судом угоди у провадженні, в якому угода не може бути укладена.

Оскарження вироку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини не допускається.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Головуюча суддя ОСОБА_1