ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/315/21 Справа № 703/2168/20 Категорія: ч. 3 ст. 185 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6 ,

особи, що до якої вирішується

питання про застосування

примусових заходів медичного

характеру

в режимі відеоконференції ОСОБА_7 ,

законного представника

ОСОБА_7 ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси матеріали кримінального провадження № 0000987 за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 грудня 2020 року, якою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Кам`янка-Дніпровська Запорізької області, жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, -

застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним типом нагляду,

в с т а н о в и л а :
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 , 17 червня 2020 року о 09 годині 56 хвилин, шляхом підбору ключа до вхідних дверей проник в кабінет № 4 офісного приміщення по АДРЕСА_2 , який використовується адвокатом ОСОБА_10 , де незаконно заволодів грошовими коштами у розмірі 200 грн. та бувшим у використанні зовнішнім накопичувачем на жорсткому диску марки "TOSHIBA", моделі DTB310, серійний номер X7S6T08YT10F, вартістю 1099,67 грн., заподіявши матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_10 на загальну суму 1299,67 грн..

Міськрайонний суд прийшов до висновку, що ОСОБА_7 вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч.3 ст. 185 КК України.

Посилаючись на те, що встановлені судом обставини вчинення суспільно небезпечного діяння ОСОБА_7 підтверджуються належними та допустимими доказами, які були досліджені безпосередньо під час судового розгляду, та оскільки останній відповідно до висновків судово-психіатричної експертизи № 640/08-02 від 29.10.2020 року на теперішній час за своїм психічним станом виявляє ознаки психічних розладів психотичного рівня у вигляді гострого психотичного параноїдного розладу, що позбавляє на теперішній час його здатності усвідомлювати свої дії та свідомо керувати ними, перешкоджає йому правильно сприймати обставини, що мають значення по справі, давати про них покази та брати участь у судових засіданнях. Наявність на теперішній час (на момент огляду експертизою) у ОСОБА_7 вищевказаного психотичного розладу є підставою для застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом. У зв`язку з особливостями психічного стану підекспертного, що виявлені під час експертного обстеження, неможливо на даному етапі дати об`єктивну та обґрунтовану відповідь щодо здатності ОСОБА_7 усвідомлювати свої дії та свідомо керувати ними на період часу до якого відноситься скоєння інкримінованих йому дій.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просив її змінити та застосувати до нього амбулаторне лікування або перевести до лікарні, яка є наближеною до місця його проживання в м. Одеса, а також повернути йому мобільний телефон, вилучений у нього під час затримання.

Заслухавши доповідь судді, думку апелянта ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_9 та законного представника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу ОСОБА_7 , просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали кримінального провадження, вивчивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Порядок здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру регламентований главою 39 Кримінального процесуального кодексу України.

Враховуючи, що апелянтом факт вчинення суспільно-небезпечного діяння не оскаржується, тому колегія суддів переглядає ухвалу місцевого суду відповідно до ст. 404 КПК України в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.513 КПК України: підчас постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Згідно із ч. 2 ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Як встановлено п.1 ч.1 ст.93 КК України, примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб: які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

У відповідності до ч.1 ст.94 КК України: залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1)надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2)госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом; 3)госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Частиною 3 цієї норми закону визначається: госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги і лікування у примусовому порядку.

Як зазначено в п. 15. Постанови Пленуму ВСУ від 03.06.2005 року N 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», визначаючи відповідно до частин 3-5 ст. 94 КК України тип психіатричного закладу до якого слід госпіталізувати неосудного, необхідно виходити як з його психічного стану, так із характеру вчиненого ним суспільно небезпечного діяння. Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб (ч. 1 ст. 94 КК) суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме). При цьому в ухвалі (постанові) суду не потрібно зазначати назву конкретного психіатричного закладу, до якого має бути госпіталізована неосудна особа, і вказувати строк застосування примусового заходу медичного характеру.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про безпідставне застосування до нього примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом є необґрунтованими.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 412 від 21.10.2020 (№ 640/08-02 від 29.10.2020) , наявного в матеріалах кримінального провадження, ОСОБА_7 виявляє ознаки психічних розладів психотичного рівня у вигляді гострого психотичного параноїчного розладу, що позбавляє на теперішній час його здатності усвідомлювати свої дії та свідомо керувати ними, перешкоджає йому правильно сприймати обставини, що мають значення у справі, давати при них покази та брати участь у судових засіданнях.

Згідно даного висновку експерта відносно ОСОБА_7 рекомендовано застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.

У колегії суддів немає сумнівів в об`єктивності та достовірності висновку судово-психіатричної експертизи № 412 від 21.10.2020, який був складений судово-психіатричним експертом, який попереджений про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку, дотримані права учасників процесу при призначенні і проведенні експертизи, а висновок експерта достатньо мотивований.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно проаналізував висновок судово-психіатричної експертизи, дослідив матеріали провадження, докази на підтвердження вчинення ОСОБА_7 суспільно-небезпечного діяння та прийшов до вірного та обгрунтованого висновку про застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з звичайним наглядом.

За таких обставин, на час розгляду апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для зміни примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації ОСОБА_7 на амбулаторне лікування, в зв`язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_7 до задоволення не підлягає.

Також колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ст. 514 КПК України у разі видужання особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння у стані неосудності, або змін у стані її здоров`я розгляд питання про продовження, зміну або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється за заявою представника медичного закладу судом, в межах територіальної юрисдикції якого застосовується примусовий захід медичного характеру або відбувається лікування.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення, оскільки воно постановлено з дотриманням вимог, передбачених ст.ст. 92-96 КК України, а тому підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Апеляційні вимоги ОСОБА_7 щодо вирішення апеляційним судом питання стосовно повернення йому, вилученого під час його затримання 17.06.2020, мобільного телефону «Samsung» - не підлягають до задоволення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт та матеріали справи не містять даних про визнання мобільного телефону «Samsung» речовим доказом в даному кримінальному провадженні. В матеріалах справи маються: протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 17.06.2020, відповідно до даних якого у ОСОБА_7 , окрім іншого, був виявлений та вилучений мобільний телефон «Samsung» (т. 1 а.м. 84-88), протокол огляду предмету від 24.06.2020 мобільного телефону «Samsung Galaxy A40» та зарядного пристрою (т. 1 а.м. 137). Питання щодо повернення вказаного мобільного телефону суд першої не вирішував, тому апеляційний суд позбавлений можливості вирішити його долю в даному кримінальному провадженні.

Разом з цим ОСОБА_7 має право, в порядку ст. 537 КПК України, звернутися до суду першої інстанції, який постановив ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру,з відповідним клопотанням про повернення мобільного телефону.

Керуючись ст.ст. 404-405, 407, 419, 512 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 грудня 2020 року якою щодо ОСОБА_7 застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним типом нагляду, - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в порядку ст. 426 КПК України з дня проголошення.

Головуючий

Судді