ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2270/21 Справа № 214/5810/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 0000785 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 липня 2021 року про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою технічною освітою, розлученого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України, -
Встановила:
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 липня 2021 року було задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 . Продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 на 60 днів, тобто до 03.09.2021 року.
В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України, тобто тяжких умисних злочинів, за скоєння одного з яких передбачене покарання до 10 років позбавлення волі. Окрім того, обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків, тому, на думку суду, відсутні фактори, які могли би утримати ОСОБА_6 від переховування від суду.
Крім того, судом першої інстанції зазначено, що ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки обвинувачений після ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, змісту отриманих процесуальних документів міг здогадатись про особу, яка проводила оперативну закупівлю, тому може незаконно вплинути на вказаного свідка. Також, обвинувачений може вплинути на понятих та інших свідків, які допитані на стадії досудового слідства, але ще не допитані в суді, з метою примушування їх до зміни показів у суді, які викривають ОСОБА_6 у вчиненні злочинної діяльності.
Також, на думку суду, обвинувачений ОСОБА_6 може вчинити інше кримінальне правопорушення, чи продовжити свою злочинну діяльність. Про наявність вказаного ризику свідчить та обставина, що на теперішній час щодо обвинуваченого направлені до судів м. Кривого Рогу ще три обвинувальні акти, а саме: у кримінальному провадженні № 0000471 по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, який на теперішній час розглядається Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області; у кримінальних провадженнях № 0000785 по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та № 0000002 по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, які на теперішній час розглядаються Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Вказане свідчить про те, що ОСОБА_6 на шлях виправлення не стає та може продовжити свою злочинну діяльність, пов`язану з незаконним збутом психотропних речовин.
Окрім того, суд прийняв до уваги, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення майже одразу після закінчення строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в іншому кримінальному провадженні, в якому він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
З урахуванням вищевикладеного, особи обвинуваченого ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні умисних тяжких злочинів, суд прийшов до висновку, що є всі підстави вважати, що більш м`який запобіжний захід, окрім тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання наведеним вище ризикам.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати оскаржувану ухвалу, у зв`язку з порушенням судом першої інстанції норм процесуального права.
Вважає рішення суду необґрунтованим та невмотивованим.
Зазначає, що йому не було за три години надано на ознайомлення клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що порушило його право на захист. Крім того, зазначає, що судом було також допущено й інші процесуальні порушення, що вказує на незаконність судового рішення та необхідність його скасування.
Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений підтримав апеляційну скаргу з підстав, зазначених у ній, просив її задовольнити, скасувати оскаржувану ухвалу та обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, думки сторін кримінального провадження, перевіривши надані матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Рішенням Конституційного суду України №4-р/2019 від 13.06.2019 року визнано таким, що є неконституційним положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною 3 статті 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду цього питання, суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
В силу вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
В ході апеляційного розгляду встановлено, що в провадженні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження, відомості про які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000785 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України.
Відповідно до матеріалів провадження, до обвинуваченого ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому неодноразово продовжувався.
Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 05.07.2021 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 з тих підстав, що ОСОБА_6 може переховуватись від суду, оскільки він обвинувачується у вчиненні тяжкого умисного злочину, за який передбачене покарання від 4 до 8 років позбавлення волі, не має міцних соціальних зв`язків, тому фактично, відсутні фактори, які могли би утримати його від укривання від суду. Окрім того, ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, що обґрунтовується тим, що обвинувачений зі змісту отриманих процесуальних документів міг здогадатись, хто провів оперативну закупівлю, тому може незаконно вплинути на вказаного свідка, а також на понятих та інших свідків, які на теперішній час не допитані в суді, з метою примушування до зміни показів у суді, які викривають ОСОБА_6 у вчиненні злочинної діяльності. Також, на думку прокурора, обвинувачений ОСОБА_6 може вчинити інше кримінальне правопорушення, чи продовжити свою злочинну діяльність, так як щодо нього направлені до судів м. Кривого Рогу ще три обвинувальні акти по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України.
Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , дотримався вищезазначених вимог кримінального процесуального закону.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Також, судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися й виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.
Разом з цим, суд першої інстанції, відповідно до ст. 178 КПК України, врахував, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжких умисних злочинів, за скоєння одного з яких передбачене покарання до 10 років позбавлення волі, обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків, ОСОБА_6 також обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення майже одразу після закінчення строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в іншому кримінальному провадженні, в якому він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та відповідно наявність передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, а саме: переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, та дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою та відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.
Цей висновок узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».
На думку колегії суддів, суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 та належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цього питання.
Колегія суддів зазначає, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.
Крім того, у справі Москаленко проти України, Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.
Висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.
Матеріали провадження не містять переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою та обвинуваченим в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що оскаржуване рішення є необґрунтованим та невмотивованим, є безпідставними, та такими, що не відповідають дійсності, оскільки рішення суду є вмотивованим і обґрунтованим, та ухвалене у відповідності до вимог кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено.
Отже, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого, - залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 липня 2021 року про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4