Справа № 466/2028/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/375/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2021 року у м. Львові

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 18 березня 2021 року про відмову у заміні невідбутої частина покарання більш м`яким,

з участю: прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

встановила:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 18 березня 2021 року відмовлено у задоволенні спільного клопотання начальника установи начальника арештного дому державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» та спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про заміну невідбутої частини покарання біль м`яким у виді обмеження волі засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На цю ухвалу засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Свої апеляційні вимоги засуджений ОСОБА_6 мотивує тим, що дані клопотання підтверджують те, що він став на шлях виправлення, а оскаржувана ухвала не відповідає вимогам закону, Конституції України та порушує його права на захист. Покликається на положення ст. 82 КК України відповідно до якої, якщо засуджений стає на шлях виправлення, то до нього може бути застосовано більш м`яке покарання у виді обмеження волі. Звертає увагу, що з перших дні перебування у Личаківській виправній колонії № 30 є працевлаштованим у дільниці виготовлення електромереж і працює до тепер. За сумлінну поведінку та ставлення до праці заохочувався адміністрацією установи. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно покликався на те, що ним не відшкодовано стягнення у дохід держави за проведення експертизи, оскільки це відповідальність адміністрації виправної колонії, яка повинна знімати кошти із його заробітної плати, яку він отримує в колонії, та перераховувати їх за проведення експертиз.

24.05.2021р. на адресу Львівського апеляційного суду від засудженого ОСОБА_6 надішли доповнення до поданої ним апеляційної скарги, якими на підтвердження того факту, що він став на шлях виправлення засуджений долучає копію цивільно-правового договору, укладеного між ним та директором Державного підприємства «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№30)» щодо його місця роботи.

Заслухавши доповідача,пояснення засудженого у підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, яка не заперечила вимоги апеляційної скарги засудженого, вивчивши матеріали клопотання та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Згідно п. 2 ч. 4 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного за умисний тяжкий злочин. При цьому, відповідно до ч. 3 даної норми Закону заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Як вбачається з матеріалів клопотання вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 24 травня 2019р. ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі. У термін покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 13 листопада 2017р. по 11 січня 2018р., з 11 квітня 2019 року до для набрання вироком законної сили (04.07.2019р.) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Початок відбуття терміну покарання 24.05.2019р., кінець терміну 11.02.2023р.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції з належною повнотою досліджено матеріали спільного клопотання адміністрації арештного дому державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» та спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради.
Засуджений ОСОБА_6 відбув 1/2 строку призначеного йому покарання.

З представлених документів, які враховані судом першої інстанції, вбачається, що засуджений ОСОБА_6 , перебуваючи під вартою в слідчому ізоляторі м. Києва з 12.04.2019р. та в УВП №19 м. Львова з 22.09.2019р. порушень вимог режиму утримання не допускав, адміністраціями установ не заохочувався.

З 09.10.2019р. засуджений ОСОБА_6 перебуває у державні установі «Личаківська виправна колонія (№30)», де працевлаштований у дільниці виготовлення електромереж. За час відбування покарання в установі порушень встановлених вимог режиму утримання не допускав. Адміністрацією установи один раз заохочувався. 25.06.2020р. адміністративною комісією установи засудженому ОСОБА_6 відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст.ст. 100, 101 КВК України, як такому, що не стає на шлях виправлення.
Крім цього, судом першої інстанції підставно враховано дані про особу засудженого ОСОБА_6 , який на даний час відбуває покарання за вчинення тяжкого злочину, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів, зокрема тяжких, раніше звільнявся умовно-достроково з місць позбавлення волі на невідбутий термін покарання, а також наявність невідшкодованого засудженим стягнення за проведення експертиз, визначеного вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 24 травня 2019р.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що адміністрацією установи не надано достатніх доказів того, щозасуджений ОСОБА_6 в період відбування покарання своєю поведінкою на даний часзасвідчив успішність процесу виправлення.
Щодо представленої засудженим копії цивільно-правового договору, укладеного між ним та директором Державного підприємства «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№30)» колегія суддів враховує наступне.
Із копії даного договору вбачається, що засуджений ОСОБА_6 взяв на себе зобов`язання, які полягають у тому, що він повинен для замовника виконати роботу по виготовленню мережі, за що замовник зобов`язаний здійснити оплату його праці згідно умов вказаного договору.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що цей договір, який було укладено 04 січня 2021р., сам по собі, не є свідченням того, що засуджений вже став на шлях виправлення, а підтверджує фактично юридичний факт, який у певній мірі свідчить лише про зародження позитивних змін та бажанні засудженого довести своє виправлення.
Відтак, апеляційний суд приходить до висновку, що зазначені у клопотанні та наведені засудженим в апеляційній скарзі обставини свідчать про наявність у засудженого позитивної тенденції, спрямованої на доведення ним факту свого виправлення, однак, на переконання колегії суддів, на даний час ОСОБА_6 ще не довів своє виправлення, а тому застосування до нього положень ст. 82 КК України на даному етапі є передчасним.

З урахуванням наведеного та конкретних обставин справи, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову у застосуванні положень ст. 82 КК України до засудженого ОСОБА_6 , як такому, що не став на шлях виправлення.

Будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність при розгляді клопотання, які б вплинули на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення, колегією суддів не встановлено.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого не містить правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, а отже є необґрунтованою.

Ухвала Шевченківського районного суду м. Львова від 18 березня 2021 року відносно ОСОБА_6 у повній мірі відповідає вимогам ст. 370 КПК України.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 18 березня 2021 року про відмову у заміні невідбутої частини покарання більш м`яким засудженому ОСОБА_6 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточна та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: