н/п 1-кп/490/332/2021
Справа № 490/1509/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 березня 2021 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000220 відомості про яке 24.02.2021 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: с. Чорноморка Очаківського району, Миколаївської області, громадянин України, національність українець, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, який проходив військову службу за мобілізацією на посаді механіка відділення технічного обслуговування автомобільної техніки взводу забезпечення аеромобільно-десантного батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,

Учасники судового провадження:
прокурор військової прокуратури Миколаївського гарнізону ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3

в с т а н о в и в:
02.09.2014 ІНФОРМАЦІЯ_2 громадянина ОСОБА_3 призвано для проходження військової служби за мобілізацією.

03.09.2014 солдата ОСОБА_3 направлено для проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 №230 від 03.09.2014 солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу частини, постановлено на всі види забезпечення та призначено на посаду механіка відділення технічного обслуговування автомобільної техніки взводу забезпечення аеромобільно-десантного батальйону.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, вважається день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату.

Відтак, з 03.09.2014, тобто з моменту відправлення солдата ОСОБА_3 у військову частину польова пошта НОМЕР_1 з ІНФОРМАЦІЯ_3 , останній набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.

Згідно Директиви начальника Генерального штабу Збройних Сил України військову частину НОМЕР_2 з 12.04.2014 переведено на умовне найменування воєнного стану польова пошта НОМЕР_1 .

Будучи військовослужбовцем солдат ОСОБА_3 був зобов`язаний дотримуватися вимог ст. ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

18.09.2014 солдат ОСОБА_3 діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків з військової служби, самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та незаконно перебував поза її межами за зареєстрованим та фактичним місцем свого проживання: АДРЕСА_1 , а також в інших місцях.

06.09.2019 солдат ОСОБА_3 добровільно повернувся до військової частини НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та приступив до виконання своїх службових обов`язків з військової служби.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 236 від 09.09.2019 солдата ОСОБА_3 звільнено з військової служби у запас за пунктом «ґ» (через службову невідповідальність), виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення за викладених вище обставин, у вчиненому щиро кається.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також суд роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

ОСОБА_3 суду показав, що самовільно залишив військову частину за вказівкою військовослужбовця частини, не розуміючи наслідків проводив час на свій розсуд, повернувся до частини лише в 2019 році.

Дослідивши обставини справи, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у самовільному залишенні військової частини, тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби), і кваліфікує його дії за ч. 3 ст. 407 КК України.

При призначенні покарання суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий, за місцем військової служби характеризується посередньо. Як обставини справи, що пом`якшують покарання, суд враховує щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину, обставин, які обтяжують покарання не встановлено.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про можливість призначення ОСОБА_3 покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч. 3 ст. 407 КК України, оскільки саме таке покарання необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Одночасно, зважаючи на наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання, на особу обвинуваченого, суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання і звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, застосувавши ст. 75 КК України, із покладенням на нього обов`язків передбачених п. 1, 2, ч. 1 ст. 76 КК України.

Речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні немає, запобіжний захід не обирався.

Керуючись ст. ст. 368, 369, 370, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки.

Згідно ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік, з покладенням на нього обов`язків передбачених п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому і прокурору.

Копію вироку направити до уповноваженого органу з питань пробації за місцем постійного місця проживання ОСОБА_3 .

Суддя ОСОБА_1