ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/5685/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/143/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.190, ч.1 ст.353 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2021 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

представника

потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003135 від 26 жовтня 2019 року, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 лютого 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернополя, громадянина України, не одруженого, не працюючого, із середньою освітою, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 27 липня 2004 року Тернопільським міськрайонним судом за ч.2 ст. 190 КК України до покарання у виді 1 рік 6 місяців позбавлення волі;

- 25 травня 2006 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 роки позбавлення волі;

- 21 квітня 2010 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за ч.2 ст. 186, ч. 2 ст. 190, ст. 353 КК України до покарання у виді 4 роки 6 місяців позбавлення волі;

- 25 травня 2013 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за ч.2 ст.190, ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі;

- 13 травня 2014 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за ч.2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, звільнений 03 червня 2016 року по відбуттю покарання;

- 03 квітня 2017 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за ч.2 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України призначено покарання у виді 3 роки позбавлення волі;

- 20 лютого 2019 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за ч.2 ст. 190 КК України до покарання у виді 1 рік позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднане покарання за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 квітня 2017 року у виді 1 місяця позбавлення волі, за сукупністю вироків визначено покарання у виді 1 рік 1 місяць позбавлення волі,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 353 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 353 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі;

- за ч. 2 ст. 190 КК України у виді 2 (двох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 353, ч. 2 ст. 190 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 2 (двох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 вирішено обчислювати з моменту звернення даного вироку до виконання.

Вирішено стягнути з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_9 800 (вісімсот) гривень завданої майнової шкоди та 3000 (три тисячі) гривень завданої моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно вироку суду, обвинувачений ОСОБА_7 20 вересня 2019 року близько 10 год. 00 хв., перебуваючи на Залізничному вокзалі в місті Тернополі по вул. Привокзальна, 1, познайомився з раніше невідомим йому ОСОБА_11 . Надалі, близько 15 год. 00 хв., у ОСОБА_7 , перебуваючи на Театральному майдані в місті Тернополі та побачивши в руках ОСОБА_11 мобільний телефон торгової марки «AstroA184», виник злочинний умисел направлений на протиправне заволодіння цим телефоном шляхом шахрайства.

Реалізуючи свій злочинний умисел, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, зловживаючи довірою, 20 вересня 2019 року близько 15 год. 00 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи на Театральному майдані в місті Тернополі, звернувся до ОСОБА_11 з проханням надати йому мобільний телефон для здійснення телефонного дзвінка. Будучи обманутим, ОСОБА_11 , не підозрюючи про злочинний намір ОСОБА_7 , добровільно передав йому мобільний телефон торгової марки «AstroА184», чорного кольору, вартістю 409 грн. 67 коп.

В подальшому, отримавши вказаний мобільний телефон та не маючи наміру його повернути, ОСОБА_7 з місця злочину втік, розпорядившись майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 409 грн. 67 коп.

Окрім цього, 26 жовтня 2019 року близько 14 год. 00 хв., у ОСОБА_7 , який перебував на території «Центрального ринку», що за адресою: м. Тернопіль, вул. А. Живова, 9, та побачив раніше невідомого йому ОСОБА_12 , виник злочинний умисел спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном шляхом обману, з корисливих мотивів, 26 жовтня 2019 року близько 14 год. 20 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи на території «Центрального ринку», що за адресою: м. Тернопіль, вул. А. Живова, 9, підійшов до раніше незнайомого йому ОСОБА_12 та повідомив останньому неправдиву інформацію про те, що у нього наявні фальшиві грошові кошти та він допоможе їх обміняти.

Надалі, ОСОБА_7 спільно із ОСОБА_12 пройшли в приміщення ТРЦ «Орнава», по вул. А. Живова, 15А в місті Тернополі, де ОСОБА_12 , будучи введеним в оману, передав ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 950 грн. Після чого, ОСОБА_7 , заволодівши шляхом обману грошовими коштами у сумі 950 гривень, покинув місце скоєння злочину, заподіявши ОСОБА_13 матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Також, 21 вересня 2019 року у невстановленому досудовим розслідуванням місці та часі, у ОСОБА_7 виник злочинний намір направлений на протиправне заволодіння чужим майном шляхом обману.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 21 вересня 2019 року, близько обіду, ОСОБА_7 зателефонував до раніше незнайомої йому ОСОБА_9 та повідомив останній неправдиву інформацію, що він майор патрульної поліції та йому необхідно зустрітися з нею для перевірки її мобільного телефону.

Надалі, того самого дня, близько 16 год. 00 хв., ОСОБА_7 зустрівся із ОСОБА_9 по вул. Бродівська, 1А в м. Тернополі, де діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом обману, під час розмови, попросив останню надати йому мобільний телефон для того, щоб встановити чи не викрадений він. Будучи обманутою, ОСОБА_9 , не підозрюючи про злочинний намір ОСОБА_7 , добровільно передала йому мобільний телефон торгової марки «Prestigio Wize», моделі «РЗ», вартістю 800 грн. разом із коробкою від телефону.

В подальшому, отримавши вказаний мобільний телефон та не маючи наміру його повернути, ОСОБА_7 з місця злочину втік, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 800 гривень.

Окрім цього, 25 вересня 2019 року, близько 15 год. 20 хв. у ОСОБА_7 , який перебував на зупинці громадського транспорту, що по проспекту Степана Бандери в м. Тернополі та побачив раніше незнайомого йому неповнолітнього ОСОБА_14 , який в руках тримав мобільний телефон торгівельної марки «Huawei Y6», виник злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 25 вересня 2019 року, близько 15 год. 20 хв., перебуваючи на зупинці громадського транспорту, що по проспекту Степана Бандери в м. Тернополі, підійшов до раніше незнайомого йому неповнолітнього ОСОБА_14 та, під вигаданим приводом, попросив останнього пройти з ним.

Надалі, ОСОБА_14 , будучи введеним в оману, не підозрюючи про злочинний намір ОСОБА_7 , пройшов з ним до АДРЕСА_2 . Перебуваючи за вказаною адресою, ОСОБА_7 , діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, попросив ОСОБА_14 надати належний йому мобільний телефон для перевірки.

Будучи обманутим, ОСОБА_14 , не підозрюючи про злочинний намір ОСОБА_7 , добровільно передав йому свій мобільний телефон торгівельної марки «Huawei Y6», модель «MRD-LX1», вартістю 2 420 грн. 25 коп., на якому було присутнє захисне скло, вартістю 50 грн. 00 коп. та який знаходився у захисному чохлі чорного кольору, вартістю 100 грн. 00 коп.

В подальшому, отримавши вказаний мобільний телефон та не маючи наміру його повернути, ОСОБА_7 з місця злочину втік, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 2 570 грн. 25 коп.

Крім того, 21 вересня 2019 року, у невстановленому досудовим розслідуванням місці та часі, в ОСОБА_7 , виник злочинний намір направлений на самовільне присвоєння владних повноважень або звання службової особи, поєднане із вчиненням будь - яких суспільно небезпечних діянь.

Реалізуючи свій злочинний намір з метою заволодіння чужим майном, 21 вересня 2019 року, близько обіду, ОСОБА_7 , зателефонував до раніше незнайомої йому ОСОБА_9 і ввівши її в оману стосовно своїх дійсних намірів, з метою створення уявлення у законності свої дій та приховування своїх злочинних дій, не маючи на те наданого йому права, не будучи працівником правоохоронних органів, представився останній співробітник поліції, а саме майором патрульної поліції, тим самим присвоїв владні повноваження та звання службової особи, та повідомив про необхідність особистої зустрічі з метою перевірки її мобільного телефону.

В подальшому, ОСОБА_9 , буду впевнена у доброчесних намірах ОСОБА_7 , сприймаючи його як співробітника поліції, зустрілась з ним по АДРЕСА_3 , де добровільно передала останньому мобільний телефон торгової марки «Prestigio Wize», моделі «РЗ» разом із коробкою, яким ОСОБА_7 незаконно заволодів та розпорядився на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив всі дії для доведення злочину до кінця, у зв`язку з чим реалізував злочинний намір, направлений на самовільне присвоєння владних повноважень та службового звання, поєднаного із вчиненням будь-яких суспільно небезпечних діянь.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 ставить питання про неправильно визначений судом початок строку відбування покарання за даним вироком, а також безпідставне задоволення позовних вимог потерпілої ОСОБА_9 щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування своїх доводів, стверджує, що він уже тривалий час знаходиться під вартою у Чортківській установі виконання покарань (№ 26), а тому строк відбування покарання за даним вироком, на його думку, повинен обраховуватись з моменту його поміщення в СІЗО.

Вказує, що йому взагалі невідома потерпіла ОСОБА_9 , а тому не зрозумілі мотиви задоволення судом її цивільного позову щодо відшкодування моральної шкоди.

Зазначає, що потерпіла ОСОБА_9 не надала суду жодного доказу щодо заподіяння їй моральної шкоди і тому суд безпідставно врахував лише її показання в судовому засіданні.

Звертає увагу, що судом не було допитано свідків та прокурора, що є порушенням ст.ст.17, 92 КПК України.

Просить зарахувати йому в строк відбування покарання за даним вироком час його перебування у слідчому ізоляторі та рахувати з часу пред`явлення йому підозри у даному кримінальному провадженні та скасувати вирок суду в частині задоволення позовних вимог потерпілої ОСОБА_9 .

Представник цивільного позивача ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 в апеляційній скарзі, посилаючись на приписи ст.127 КПК України, ст.23 ЦК України та положення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, вважає, що суд неправильно визначив розмір грошового відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочинними діями обвинуваченого ОСОБА_7 .

Зазначає, що судом першої інстанції не було належними чином враховано, що після вчинення злочину потерпіла ОСОБА_9 перебувала тривалий час у депресивному стані і не могла вести нормальний спосіб життя.

Вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 9 200 грн. є справедливою сатисфакцією за моральні страждання.

Просить вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 лютого 2021 року щодо ОСОБА_7 змінити, збільшивши суму відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_9 до 9 200 грн.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу та просять її задовольнити і відмовити у задоволенні апеляційної скарги адвоката ОСОБА_10 ; представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 , який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, підтримав подану ним апеляційну скаргу і просить змінити вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.02.20221 року, збільшивши суму відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_9 ; доводи прокурора, який вирок суду вважає законним та обґрунтованим; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

При перегляді судового рішення судом апеляційної інстанції не встановлено обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, за які його засуджено. Ці висновки підтверджуються зібраними у кримінальному провадженні й безпосередньо дослідженими місцевим судом доказами, оціненими відповідно до ст. 94 КПК України з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності для прийняття рішення.

Як встановлено перевіркою матеріалів провадження, досудове та судове слідство проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Таких порушень цього закону, які були б істотними та потягли за собою скасування судового рішення, у справі не допущено, а висновок суду про доведеність винності ОСОБА_7 у заволодінні чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, вчинене повторно, а також у самовільному присвоєнні владних повноважень та звання службової особи, поєднане із вчиненням будь-яких суспільно небезпечних діянь суд зробив на підставі ретельно досліджених в судовому засіданні і детально викладених у вироку доказів.

Обґрунтовуючи свої висновки щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 , суд у вироку належним чином проаналізував показання допитаних в судовому засіданні обвинуваченого, потерпілих, а також протоколи слідчих процесуальних дій і висновки експертиз, які, у своїй сукупності, доводять винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Зокрема, з показань потерпілої ОСОБА_9 в судовому засіданні, суд першої інстанції встановив, що у вересні 2019 року їй зателефонували з номера, яким користувався її чоловік, та назвавшись працівником патрульної поліції повідомили, що її чоловіка затримано по підозрі у продажі крадених мобільних телефонів і тому потрібен її телефон, у зв`язку з чим запропонували зустрітися. Після цього вона зустрілася з особою, яка їй телефонувала і яка представилась працівником поліції та повідомила, що потрібно забрати її телефон, який вона завтра зможе отримати. Передавши цій особі свій мобільний телефон «Prestigio Wize», моделі «РЗ», в подальшому, вона зрозуміла, що її обманули і вона звернулася в поліцію.

При цьому, потерпіла ствердно повідомила, що особа, яка їй телефонувала, особа з якою вона зустрічалася і якій передала свій мобільний телефон та обвинувачений ОСОБА_7 є однією і тією ж особою.

Окрім того, згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14 листопада 2019 року потерпіла ОСОБА_9 , попередньо описавши прикмети щодо віку, тілобудови, форми обличчя і волосся, впізнала ОСОБА_7 , як особу, яка шахрайським способом заволоділа належним їй мобільним телефоном. (т.1 а. п.155-156)

Вартість мобільного телефону марки «Prestigio Wize», моделі «РЗ», яким належав потерпілій ОСОБА_9 , станом на 21 вересня 2019 року становила 800 грн, що стверджується довідкою ТОВ Магніт сервіс і що учасники кримінального провадження не заперечували.

Доводи обвинуваченого щодо відсутності показань свідків по даному епізоду, які, на його думку є важливими, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки інкримінований ОСОБА_7 злочинний епізод заволодіння майном потерпілої ОСОБА_9 вчинено за відсутності свідків, а доведеність його вини ґрунтується на інших належних та допустимих доказах, яким суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про недотримання місцевим судом положень ст.92 КПК України, яка регламентує порядок збирання доказів сторонами кримінального провадження та ст.17 КПК України, якою визначено принцип презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, колегія суддів вважає необґрунтованими та надуманими, які є виключно його суб`єктивною оцінкою і які спростовуються матеріалами кримінального провадження та доказами дослідженими судом першої інстанції і перевіреними під час апеляційного розгляду справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що досліджені судом першої інстанції докази, у своїй сукупності, свідчать про те, що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у заволодінні майном потерпілої ОСОБА_9 шляхом обману та зловживання довірою, вчинене повторно, а також у самовільному присвоєнні владних повноважень та звання службової особи, поєднане із вчиненням будь-яких суспільно небезпечних діянь.

Підстав для сумніву в правильності оцінки зібраних досудовим слідством та досліджених судом першої інстанції доказів щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ч.2 ст.190 та ч.1 ст.335 КК України, в колегії суддів немає. Обґрунтованих доводів з цього приводу не наведено як в апеляційній скарзі, так і безпосередньо під час перегляду вироку в апеляційному порядку.

Інші епізоди вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КПК України (заволодіння майном потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 ) обвинуваченим ОСОБА_7 не оспорюються.

Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_7 про зарахування йому у строк відбуття покарання за даним вироком періоду з часу пред`явлення йому підозри у даному кримінальному провадженні, то вони є безпідставними.

За загальним правилом, визначеним ст.72 КК України початок строку відбуття покарання у вигляді позбавлення волі, коли обвинувачений до винесення вироку не перебував під вартою, обчислюється з моменту приведення вироку у виконання. Коли обвинувачений до винесення вироку тримався під вартою в цій справі, в строк відбуття покарання зараховується строк перебування під вартою.

Як слідує з матеріалів провадження, запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні не обирався, а його перебування в установі виконання покарань, пов`язано з іншим кримінальним провадженням.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно визначив початок строку відбування покарання за вироком у кримінальному провадженні № 0003135 від 26 жовтня 2019 року з моменту звернення даного вироку до виконання.

Відповідно до ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

За змістом ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд обґрунтовано застосував приписи ст.1166 ЦК України, якими визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Врахувавши, що ОСОБА_7 злочинним діями заволодів мобільним телефоном, який належав потерплій ОСОБА_9 , суд першої інстанції правильно задовольнив цивільний позов і стягнув з обвинуваченого 800 грн., як вартість викраденого ним телефону, яка підтверджується відповідною довідкою і ніким з учасників провадження не осопрювалася.

Також, вирішуючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 , суд першої інстанції обґрунтовано виходив з положень ст.ст.23, 1167 ЦК України у відповідності до яких розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд, приймаючи рішення про часткове задоволення цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди, належним чином мотивував своє рішення; обґрунтовано прийняв до уваги характер вчиненого злочинного діяння відносно потерпілої; ступінь вини особи, яка заподіяла моральну шкоду; особу потерпілої, та врахувавши вимоги розумності, виваженості і справедливості, дійшов правильного висновку про задоволення моральної шкоди в розмір 3 000 грн.

На думку колегії суддів, визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди є адекватною компенсацію перенесених потерпілою моральних страждань, заподіяних неправомірними діями обвинуваченого ОСОБА_7 , які полягали у неправомірному заволодінні ним мобільним телефоном потерпілої вартістю 800 грн.

Доводи представника потерпілої адвоката ОСОБА_10 щодо неправильно визначеної суми відшкодування моральної шкоди, які він наводить в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і отримали належну правову оцінку, з якою колегія суддів погоджується.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції є обґрунтованим і законним.

Будь-яких передбачених ст.408, 409 КПК України підстав до його зміни чи скасування не виявлено при перевірці справи в апеляційному порядку, а тому в задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_10 слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 лютого 2021 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.