Справа № 456/2369/20
Провадження № 1-кп/456/199/2021
УХВАЛА
про відмову у визнанні доказів очевидно недопустимими

29 липня 2021 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

представника потерпілої ОСОБА_7

розглянувши під час розгляду обвинувального акту в кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань №0001745 від 27.09.2017 відносно ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, клопотання захисника ОСОБА_4 , поданих в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 про визнання доказів очевидно недопустимими,

в с т а н о в и в :
В провадженні Стрийського міськрайонного суду Львівської області знаходиться кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань №0001745 від 27.09.2017 відносно ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_4 підтримала клопотання, подані до суду про визнання очевидно недопустимими доказів: протоколу проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_8 від 19.10.2017 та висновку експерта №15/2/735 від 22.06.2020, в порядку ч.2 ст.89 КПК України, та просить суд їх розглянути, оскільки в подальшому судом буде вирішуватися питання про призначення експертизи, а вказані докази не можуть бути предметом дослідження експерта. В обгрунтування клопотання про визнання очевидно недопустимим протоколу проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_8 від 19.10.2017, вказала, що у проведенні слідчої дії брав участь ОСОБА_9 у невизначеному процесуальному статусі; в протоколі відсутній підпис понятого ОСОБА_10 , що суперечить вимогам КПК України; обставини справи повідомлені заінтересованою особою ОСОБА_8 , які він особисто не сприймав. Відомості вказані в протоколі є неоднозначними, незрозумілими, неясними, нелогічними, сумнівними. Вважає, що було порушено порядок збирання та отримання доказів, а відтак, вказаний доказ з цих та інших підстав, зазначених у клопотанні є очевидно недопустимим. В обгрунтування клопотання про визнання очевидно недопустимим висновку експерта №15/2/735 від 22.06.2020, захисник покликається на той факт, що слідчий призначаючи експертизу не вказав, чи це повторна експертиза чи нова експертиза, хоча на розгляд виніс аналогічні попередній експертизі питання; однобічно, з вибірковим підходом слідчий вказав лише пояснення, надані потерпілою ОСОБА_6 ; вихідні дані вказані в постанові грунтуються на власних припущеннях слідчого. В порушення вимог ч.2 ст.69 КПК України, здійснення експертного дослідження було доручено фахівцям відомчої установи Львівському НДКЦ МВС, що ставить під сумнів відсутність службової чи відомчої залежності експерта від органу досудового розслідування. Додатково вказала, що експерт не повідомлений про кримінальну відповідальність у порядку, встановленому законом. Вважає, що висновок експерта не грунтується ані на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо, ані на відомостях, які стали йому відомі під час дослідження матеріалів, висновок експерта фактично грунтується на припущеннях слідчого, а відтак, просить визнати висновок експерта з цих та інших підстав, зазначених у клопотанні, очевидно недопустимим доказом.

Обвинувачений ОСОБА_5 клопотання захисника підтримав.

Прокурор ОСОБА_3 клопотання сторони захисту заперечив, вважає, що відсутні підстави для визнання доказів очевидно недопустимими.

Потерпіла ОСОБА_6 клопотання сторони захисту заперечила, просить в їх задоволенні відмовити.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_7 просить в задоволенні клопотань відмовити на підставі ст.87 КПК України.

Суд, заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши зміст клопотань, вважає, що клопотання захисника про визнання доказів очевидно недопустимими не підлягають до задоволення, зважаючи на наступне.

За змістом ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

У відповідності до ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Згідно з ч. 2 ст. 89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.

При цьому системний аналіз ст.89 КПК України дозволяє дійти висновку, що законодавець ознаки недопустимості доказів поділяє на очевидні та неочевидні. Залежно від цього визначається момент прийняття рішення щодо недопустимості доказів, який окреслений межами судового розгляду. Очевидно недопустимими є ті докази, про недопустимість яких прямо вказується в КПК України. Це означає, що очевидно недопустимим є доказ, будь-яке порушення процедури отримання якого згідно положень КПК України є безумовною підставою визнання його недопустимим.

Існують також умовно недопустимі докази, допустимість чи недопустимість яких визначається судом у кожному конкретному випадку в залежності від встановлених обставин кримінального провадження. Саме тому, процесуальну конструкцію «очевидна недопустимість доказу», слід розглядати крізь призму положень інституту доказового права у його нерозривному зв`язку з кримінально процесуальними правовідносинами.

Аналогічна позиція викладена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі №223-1446/0/4-12 від 05 жовтня 2012 року «Про деякі питання порядку здійснення судового розгляду в судовому провадженні у першій інстанції відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», де зазначено, що відомості, матеріали та інші фактичні дані, отримані органом досудового розслідування в непередбаченому процесуальним законом порядку чи з його порушенням, є очевидно недопустимими, а це відповідно до ч.2 ст.89 КПК тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Зазначене правило застосовується і щодо доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ст.87 КПК України) за умови підтвердження сторонами кримінального провадження їх очевидної недопустимості. В іншому випадку суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення (п.8).

Правила оцінки доказів, особливо вимога дотримуватися передбаченого законом порядку при отриманні доказів, мають за мету запобігання неправомірному втручанню держави та заохочення доброчесної поведінки правоохоронних органів (постанова ККС ВС від 29.09.2020 у справі № 601/1143/16).
У контексті такого елементу допустимості доказів як належний процесуальний порядок отримання доказів, суд додатково звертає увагу, що метою встановлення та дотримання такого порядку є насамперед (1) унеможливлення істотного порушення прав і свобод людини в ході збирання (отримання) доказів та (2) забезпечення достовірності отриманих фактичних даних.
У зв`язку із цим, при наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли такі порушення: (1) прямо та істотно порушують права і свободи людини; чи (2) зумовлюють сумніви у достовірності отриманих фактичних даних, які неможливо усунути.
Із врахуванням зазначеного саме різні критерії визнання доказів недопустимими, які наведені вище, обумовлюють диференційований порядок вирішення питання щодо їх недопустимості: (1) під час будь-якого судового розгляду у разі встановлення очевидної недопустимості доказу (частина 4 статті 87, частина 2 статті 89 КПК) - у випадках, коли: 1) такі докази, отримані внаслідок істотного та очевидного порушення прав та свобод людини і 2) їх недопустимість обумовлена такими обставинами, які у будь-якому випадку не можуть бути усунуті в ході подальшого судового розгляду; (2) у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення по суті (частина 1 статті 89 КПК) - якщо при отриманні доказів допущено процесуальні порушення, які: 1) тягнуть інші порушення прав людини та потребують оцінки на підставі всієї сукупності доказів; 2) зумовлюють сумніви у достовірності здобутих відомостей та суд має вирішити питання щодо можливості усунення вказаного сумніву на підставі сукупності інших зібраних допустимих доказів. У разі, якщо б була можливість визнати доказ недопустимим лише на підставі формального порушення порядку його отримання без співставлення його з іншими доказами, не було б необхідності передбачати в КПК вирішення цього питання саме у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення по суті.

При вирішенні питання щодо допустимості похідних доказів, суд має встановити не лише те, що первісний доказ отриманий з істотним порушенням фундаментальних прав і свобод людини і використовувався в процедурах, які призвели до отримання похідного доказу, а також те, що похідний доказ здобутий саме завдяки тій інформації, яка міститься в первісному доказі, що визнаний недопустимим на підставі частин 1-3 статті 87 КПК. Визнання недопустимими первісних доказів за іншими правилами допустимості, передбаченими КПК, саме по собі не дає підстав для визнання недопустимими похідних доказів на підставі частини 1 статті 87 КПК /правова позиція, викладена ККС ВС у постановах від 08.10.2019 у справі № 639/8329/14-к та від 12.11.2019 у справі № 236/863/17/.

При визнанні того чи іншого доказу недопустимим, суд має зазначати конкретну норму процесуального закону, порушення якої, з урахуванням наслідків такого порушення та можливістю (неможливістю) їх усунення, дає підстави дійти висновку щодо недопустимості того чи іншого доказу (постанова ККС ВС від 25.09.2018 у справі № 210/4412/15-к). Щодо існування інших (умовних) підстав для визнання доказів недопустимими, судам необхідно у кожному конкретному кримінальному провадженні з`ясувати, до яких наслідків порушення вимог кримінального процесуального закону призвели і чи є ці наслідки незворотними (тобто такими, що не можуть бути усунені під час судового розгляду). Якщо мова йде про визнання доказів, отриманих під час слідчих (розшукових) дій, недопустимими, це здебільшого стосується наявності сумнівів у достовірності відомостей, отриманих в результаті їх проведення (постанова ККС ВС від 05.08.2020 у справі № 334/5670/18).
Як вбачається зі змісту клопотання, як на підставу для визнання очевидно недопустимими доказів, захисник покликається на те, що у проведенні слідчої дії слідчого експерименту з участю свідка ОСОБА_8 брав участь ОСОБА_9 у невизначеному процесуальному статусі; в протоколі відсутній підпис понятого ОСОБА_10 , що суперечить вимогам КПК України; обставини справи повідомлені заінтересованою особою ОСОБА_8 , які він особисто не сприймав. Відомості вказані в протоколі є неоднозначними, незрозумілими, неясними, нелогічними, сумнівними. Вважає, що було порушено порядок збирання та отримання доказів, а відтак, вказаний доказ з цих та інших підстав, зазначених у клопотанні є очевидно недопустимим. В обгрунтування клопотання про визнання очевидно недопустимим висновку експерта №15/2/735 від 22.06.2020, захисник покликається на той факт, що слідчий призначаючи експертизу не вказав, чи це повторна експертиза чи нова експертиза, хоча на розгляд виніс аналогічні попередній експертизі питання; однобічно, з вибірковим підходом слідчий вказав лише пояснення, надані потерпілою ОСОБА_6 ; вихідні дані вказані в постанові грунтуються на власних припущеннях слідчого. В порушення вимог ч.2 ст.69 КПК України здійснення експертного дослідження було доручено фахівцям відомчої установи Львівському НДКЦ МВС, що ставить під сумнів відсутність службової чи відомчої залежності експерта від органу досудового розслідування. Додатково вказала, що експерт не повідомлений про кримінальну відповідальність у порядку, встановленому законом. Вважає, що висновок експерта не грунтується ані на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо, ані на відомостях, які стали йому відомі під час дослідження матеріалів, висновок експерта фактично грунтується на припущеннях слідчого.

Так, даючи оцінку доводів, викладених у клопотаннях захисника, суд не вбачає очевидної недопустимості доказів. Клопотання захисника зводяться до оцінки процесуальних порушень, вчинених на думку захисника під час проведення досудового розслідування.

В той же час, суд вважає за необхідне зазначити, що доводи, викладенні захисником, безумовно підлягають оцінці при наданні судом аналізу доказів під час ухвалення остаточного рішення суду за наслідками розгляду кримінального провадження, так як можуть впливати на визнання належності та допустимості зазначених в ньому доказів.

Відповідно до ст.94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

На час розгляду даних клопотани судовий розгляд кримінального провадження триває. Конкретних ознак очевидної недопустимості доказів суду не наведено, а тому суд вважає передчасним вирішувати питання про їх недопустимість.

Керуючись ст.ст. 87, 89, ч.2 ст.349 КПК України, суд

у х в а л и в :
В задоволенні клопотань захисника ОСОБА_4 , поданих в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 про визнання очевидно недопустимими доказів: протоколу проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_8 від 19.10.2017 та висновку експерта №15/2/735 від 22.06.2020, в порядку ч.2 ст.89 КПК України, відмовити.

Оцінка доказів, з врахуванням підстав, наведених у клопотаннях адвоката буде вирішена у нарадчій кімнаті під час прийняття судового рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, прийняте за результатами розгляду справи.

Суддя:

Оригінал ухвали
Повний текст ухвали виготовлено
03 серпня 2021 року