Справа № 573/1716/20
Номер провадження 1-в/573/2/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(повний текст)
16 лютого 2021 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

заявника: ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля клопотання засудженого ОСОБА_4 про зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання, звільнення засудженого від відбування покарання у зв`язку із закінченням строку давності виконання вироку суду, заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк

в с т а н о в и в :

22 вересня 2020 року до Білопільського районного суду Сумської області надійшло клопотання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_4 , у якому він просив зарахувати строк попереднього ув`язнення з 22.03.2004 року по 29.03.2005 року включно в строк покарання відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015 року.

У подальшому 24 листопада 2020 року заявник доповнив свої вимоги, а саме: просив також зарахувати строк його перебування в установі попереднього ув`язнення під час виконання вироку для проведення слідчих дій та участі у судових розглядах кримінальних проваджень у строк попереднього ув`язнення з 14.02.2019 року (прибуття до Сумського СІЗО) до дня постановлення судом ухвали відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838- VІІІ від 26.11.2015 року. Крім того просив вирішити питання застосування до нього положень ч. 5 ст. 80 КК України щодо строку давності виконання обвинувального вироку, на підставі ст. 152 КВК України, та звільнити його від відбування покарання у зв`язку із закінченням строку давності ( 15 років) виконання обвинувального вироку Апеляційного суду Сумської області від 28.12.2004 року у к/с № 1-20 станом на 29.03.2020 року. А у разі неможливості застосування до нього давності виконання вироку, просив замінити довічне позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк та обмежитися вже відбутим строком позбавлення волі.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 уточнене клопотання підтримав у повному обсязі.

Захисник засудженого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримав уточнене клопотання, зазначивши, що є обґрунтовані підстави для задоволення заявленого ОСОБА_4 клопотання у повному обсязі.

У судовому засіданні прокурор Білопільського відділу Конотопської місцевої прокуратури ОСОБА_3 проти задоволення клопотання заперечив.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи та матеріали особової справи засудженого ОСОБА_4 , суд прийшов до наступних висновків.

Щодо зарахування строку попереднього ув`язнення з 22.03.2004 року по 29.03.2005 року включно в строк покарання відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015 року та зарахування строку перебування в Сумському СІЗО для участі у судових розглядах кримінальних проваджень за його участю у строк покарання з 14.02.2019 року до дня постановлення судом ухвали, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015 року, суд приходить на наступного висновку.

Судом встановлено, що вироком Апеляційного суду Сумської області від 28 грудня 2004 року ОСОБА_4 визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ст. 94, п. «з» ст. 93, ч. 1 ст. 123 КК України (у ред. 1960 року), ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 201, ч. 2 ст. 185 КК України та засуджений до покарання у виді довічного позбавлення волі ( а.о.с. 12-17) .

ОСОБА_4 відбуває покарання в ДУ «Замкова виправна колонія (№58)» м. Ізяслав, Хмельницької області, а в Сумському СІЗО знаходиться із 14 лютого 2019 року на підставі ухвали Білопільського райсуду Сумської області від 08.11.2020 року. Станом на 18.11.2020 року ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 28.09.2020 року тимчасово залишений на час розгляду його скарги на бездіяльність службової особи Сумської обласної прокуратури ( а.с. 46), ( а.о.с. 123, 129).

16 вересня 2020 року ОСОБА_4 звернувся до Білопільського районного суду Сумської області із клопотанням про зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання, перебуваючи на той час у ДУ «Сумський слідчий ізолятор», Сумської області ( а.п. 1).

Частина 1 ст. 537 КПК України визначає перелік питань, які під час виконання вироку, має право вирішувати суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу. У пункті 13 такого переліку міститься і вирішення питань про звільнення від покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 КК України.

Частина 2 ст. 539 КПК України визначає порядок вирішення судом питань, пов`язаних з виконанням вироку, зокрема, до якого суду мають подаватися клопотання (подання) про вирішення визначених ч. 1 ст. 537 КПК України питань.

Згідно із положеннями п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

З огляду на системний аналіз положень ст. 537, 539 КПК України в частині віднесення вирішення під час виконання вироків окремих питань до певного суду, враховуючи, що в своєму клопотанні засуджений ОСОБА_4 порушує вирішення питання, передбаченого п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України, тому клопотання має розглядатися тим судом, у межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

Таким чином, оскільки засуджений ОСОБА_4 відбуває покарання в Замковій виправній колонії № 58, м. Ізяслав, Хмельницької області, порушення правил підсудності розгляду клопотання є беззаперечною підставою для скасування судового рішення за наслідками його розгляду, тому необхідно роз`яснити ОСОБА_4 право на звернення з відповідним клопотанням до місцевого суду за місцем відбування покарання засудженим в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

Тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання в цій частині за непідсудністю.

Щодо клопотання засудженого ОСОБА_4 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку або заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, суд зазначає наступне.

Як зазначено вище, вироком Апеляційного суду Сумської області від 28 грудня 2004 року ОСОБА_4 визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ст. 94, п. «з» ст. 93, ч. 1 ст. 123 КК України (у ред. 1960 року), ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 201, ч. 2 ст. 185 КК України та засуджений до покарання у виді довічного позбавлення волі ( а.о.с. 12-17) .

ОСОБА_4 перебуває під вартою з часу його затримання 22 березня 2004 року, що встановлено із протоколу затримання № 061788 від 22.03.2004 року ( а.о.с. 2).

Вирок Апеляційного суду Сумської області від 28.12.2004 року набрав законної сили 29 березня 2005 року, про що свідчить відповідне розпорядження в матеріалах особової справи ОСОБА_4 про направлення його органу, на який покладений обов`язок щодо виконання вироку ( а.о.с. 25).

Статтею 63 КК України визначено, що покарання у виді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщення його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу. Позбавлення волі встановлюється на строк від одного до п`ятнадцяти років, за винятком випадків, передбачених Загальною частиною цього Кодексу.

Відповідно до ст. 64 КК України довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосовувати позбавлення волі на певний строк.

ОСОБА_4 зазначає, що вирок Апеляційного суду Сумської області від 28.12.2004 року, за яким його засуджено до довічного позбавлення волі, на даний час не виконано, за цей період він не вчинив будь-якого іншого злочину і не ухилявся від відбування покарання, а тому, на його думку, наявні підстави для звільнення його від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку на підставі ч. 5 ст. 80 КК України.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в строк п`ятнадцять років у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин. За ч. 5 цієї ж статті питання про застосування давності до особи, засудженої до довічного позбавлення волі, вирішується судом. Якщо суд не визнає за можливе застосувати давність, довічне позбавлення волі заміняється позбавленням волі.

Під давністю виконання обвинувального вироку розуміється сплив встановлених у законі строків із дня набрання чинності обвинувальним вироком, що виключає виконання призначеного судом покарання. Існування в КК України цього виду звільнення від відбування покарання обумовлюється недоцільністю виконання обвинувального вироку, оскільки після спливу вказаних строків його виконання не може мати належного карального і превентивного впливу, а також тим, що не вчинення засудженим у цей період нового злочину, як правило, свідчить про втрату ним суспільної небезпечності.

Початком перебігу строку давності є день набрання чинності обвинувальним вироком, який встановлюється кримінально-процесуальним законодавством. Тривалість строків давності, передбачених п. п. 1-5 ч. 1 ст. 80 КК України, диференціюється залежно від тяжкості вчиненого злочину, а також виду та міри призначеного судом покарання, у т.ч. остаточного покарання за сукупністю злочинів або за сукупністю вироків (ст.ст. 70-72 вказаного Кодексу).

Обвинувальний вирок - це рішення суду про застосування до винного покарання, в якому визначається його конкретний вид і розмір. Причому при застосуванні ст. 80 КК мається на увазі обвинувальний вирок, який вступив у законну силу, але не спрямований на виконання або звернений до виконання, але не реалізований повністю або частково.

Виконання вироку - завершальна стадія кримінального процесу, в якій вирок суду, що одержав законну силу, звертається до виконання і безпосередньо реалізуються рішення суду (про покарання, про відшкодування шкоди, про виправдання і звільнення з-під варти тощо) та вирішуються питання, що виникають у зв`язку зі зверненням вироку до виконання і його виконанням.

Одним з принципів кримінального процесу є обов`язковість вироку, ухвали і постанови суду, згідно з якою вирок, ухвала і постанова суду, що набрали законної сили, є обов`язковими для всіх державних і громадських підприємств, установ і організацій, посадових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Згідно із ч. 1 і ч. 2 ст. 404 КПК України (в редакції 1960 року) вирок, що набрав законної сили, звертається до виконання судом, який постановив вирок, не пізніше як через три доби з дня набрання ним законної сили або повернення справи з апеляційної чи касаційної інстанції. Суд разом із своїм розпорядженням про виконання обвинувального вироку надсилає копію вироку тому органу, на який покладено обов`язок виконати вирок.

Аналогічна за змістом норма міститься у відповідних частинах статті 535 КПК України.

Звернення вироку до виконання полягає не лише у видачі розпорядження, про які зазначено вище, а у комплексі дій, до яких входить і безпосередня реалізація судового рішення, в даному випадку визначення місця відбування покарання, переведення засудженого із слідчого ізолятора до виправної колонії певного типу тощо.

Частиною першою статті 401 КПК України (в редакції 1960 року) передбачалось, що вирок місцевого суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляцій, а вирок апеляційного суду - після закінчення строку на подання касаційної скарги, якщо його не було оскаржено. У разі подачі апеляцій, касаційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи відповідно апеляційною чи касаційною інстанцією, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

У конкретній кримінальній справі вирок Апеляційного суду Сумської області від 28.12.2004 року набрав законної сили 29.03.2005 року, в зв`язку із чим суд, який постановив вирок, видав відповідне розпорядження і направив його органу, на який покладений обов`язок щодо виконання вироку ( а.о.с. 25).

Згідно довідки у особовій справі № 647 ДУ «Сумський слідчий ізолятор» від 01.09.2005 року. ОСОБА_4 направлений для подальшого відбування покарання до Замкової ВК № 58 , м. Ізяслав, Хмельницької області (а.о. с. 123).

Із повідомлення начальника Замкової виправної колонії у Хмельницькій області ( № 58) від 14.12.2005 року вих. № 3852 на адресу Сумського СІЗО вбачається, що 10.12.2005 року до Замкової виправної колонії у Хмельницькій області прибув засуджений ОСОБА_4 , 1969 року народження, засуджений до довічного позбавлення волі ( а.о.с. 128).

Зазначене дозволяє суду дійти до висновку про те, що обвинувальний вирок відносно ОСОБА_4 набрав законної сили і у законний спосіб звернений до виконання, тому як засуджений до довічного позбавлення волі ОСОБА_4 був направлений до місць відбування покарання - Замкової виправної колонії у Хмельницькій області ( № 58) і відбуває призначене йому покарання у виді довічного позбавлення волі.

Оскільки обвинувальний вирок, яким засуджений ОСОБА_4 набрав законної сили і відповідно до визначеної КПК України 1960 року процедури звернутий до виконання, то, за відсутності правових підстав для застосування строків давності виконання обвинувального вироку, суд не вбачає законних підстав для задоволення заявленого клопотання в цій частині.

Розглядаючи клопотання ОСОБА_4 в частині заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, зазначає наступне.

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», роз`яснено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі частини першої статті 82 КК України може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.

При розгляді справи «Вінтер і інших проти Об`єднаного Королівства» 09.07.2013 в Європейському суді було обговорено питання законності застосування довічного ув`язнення в Договірних країнах, де Україна була згадана в числі 5 країн, в якій хоча законодавством і не передбачено умовно-дострокове звільнення при пожиттєвому ув`язненні, проте довічно засудженим дозволено клопотати перед Президентом про помилування, що не було визнано порушенням міжнародних норм.

В 32 інших Договірних країнах існує інший механізм перегляду покарання, призначеного довічно ув`язненим, інтегрований в рамках закону і на практиці, де здебільшого, мінімальних строк, за яким засуджений при відбутті довічного ув`язнення вправі звернутися за переглядом покарання. Цей строк, як і в Україні становить 20-25 років.

Таке право на помилування в Україні передбачено ст.87 КК України, яке має засуджений при відбутті 20 років ув`язнення.

Правом помилування наділений лише Президент України стосовно індивідуально визначеної особи. При прийнятті рішення про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі на строк не менше 25 років.

Отже, чинним законодавством України передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 15 травня 2019 року у справі № 757/12726/18-ц (п.36) звернула увагу на те, що 12 березня 2019 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «Петухов проти України». У цьому рішенні Європейський Суд визнав, що довічне позбавлення волі засудженого без гарантування йому права перегляду вироку в частині скорочення строку відбування такого покарання та перспективи можливого звільнення суперечить ст. 3 Конвенції.

Для вирішення цієї проблеми держава повинна буде вжити заходи загального характеру: реформувати систему перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, так, щоби гарантувати у кожному конкретному випадку дослідження того, чи ґрунтується їх тривале ув`язнення на законних пенологічних підставах, а також, щоби дати можливість цим засудженим з певною мірою визначеності передбачити, що вони мають зробити для того, аби питання про їхнє звільнення було розглянуте, та за яких саме умов відповідно до стандартів, вироблених у практиці ЄСПЛ (§194).

При цьому право на розгляд питання щодо дострокового звільнення від довічного позбавлення волі не означає, що засудженого звільнять. Звільнення можливе тільки за умови, якщо зникнуть обґрунтовані «пенологічні підстави» для подальшого ув`язнення.

Одним із найбільш важливих кроків при визначенні ефективної політики щодо довічного позбавлення волі є розроблення справедливої, добре обміркованої та гуманної процедури, що дозволить оцінити «готовність» того чи іншого засудженого до виходу на волю та повноцінного існування в соціумі.

Однак, на даний час система перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі не реформована, зміни до законодавства не внесені, а суди не є суб`єктами уповноваженими на виконання позитивного обов`язку держави із задоволення вимог ст. 3 Конвенції та в даному випадку єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада, до повноважень якої в тому числі належить й прийняття законів.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання в частині заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369-372, 537, 539 Кримінального процесуального кодексу України, суд

п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання, відмовити за непідсудністю.

Роз`яснити засудженому право на звернення з даним клопотанням до суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку або заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той же строк з дня вручення копії ухвали.

Повний текст ухвали виготовлений і проголошений судом 17 лютого 2021 року.

Суддя:

Справа № 573/1716/20

Номер провадження 1-в/573/2/21

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(вступна і резолютивна частина)
16 лютого 2021 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

заявника: ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля клопотання засудженого ОСОБА_4 про зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання, звільнення засудженого від відбування покарання у зв`язку із закінченням строку давності виконання вироку суду, заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк

В С Т А Н О В И В :

Оскільки складання повного тексту ухвали вимагає значного часу, керуючись вимогами ч. 2 ст. 376 КПК України суд обмежується складанням і оголошенням резолютивної частини судового рішення.

На підставі викладеного та положень ст. ст. 370-372, 376, 537, 539 КПК, ст. 80 КК, суд,

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання, відмовити за непідсудністю.

Роз`яснити засудженому право на звернення з даним клопотанням до суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку або заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той же строк з дня вручення копії ухвали.

Повний текст ухвали буде проголошений судом 17 лютого 2021 о 16 год. 30 хв.

Суддя: