ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/8547/18 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/735/21 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 187 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисників - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Харкова апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_9 , захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на вирок Червонозаводського районного суду м.Харкова від 27 травня 2020 року відносно ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Червонозаводського районного суду м.Харкова від 27 травня 2020 року
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, не одруженого, маючого середню освіту, не працюючого, мешкаючого без реєстрації за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого:
31.10.2013 Київським районним судом м. Харкова за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, звільненого від відбуття покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки;
07.05.2014 Дзержинським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186, ч.1 ст. 70, 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого 22.12.2016 умовно-достроково з не відбутим строком 1 рік 6 місяців,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України і призначено покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацію майна, яке є власністю засудженого;

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Мирне, Краснокутського району, Харківської області, українця, громадянина України, не одруженого, маючого середню освіту, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України і призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацію майна, яке є власністю засудженого.

Вказаним вироком встановлено, що 08.11.2018, приблизно о 12-30 годині, ОСОБА_9 , діючи умисно, за попередньою змовою в групі із ОСОБА_10 , з метою незаконного особистого збагачення, маючи єдиний злочинний умисел, спрямований на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я особи, чітко розподіливши між собою ролі та відповідні обов`язки, ОСОБА_9 , маючи при собі ніж, одягнувши на обличчя в`язану шапку з прорізями для очей - "Балаклаву", зайшов до відділення № НОМЕР_1 ТОВ "ПАРТНЕР - ФІНАНС", яке розташовано за адресою: м. Харків, пр. Гагаріна, 22, в той час, коли ОСОБА_10 залишився біля входу до вказаного приміщення з метою забезпечення умов для скоєння злочину та усунення можливих перешкод. Перебуваючи у приміщенні вказаного кредит кафе, ОСОБА_9 , тримаючи у руках кухонний ніж, погрожуючи касиру-операціоністу ТОВ "ПАРТНЕР-ФІНАНС" ОСОБА_12 застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи, сказав останній передати йому всі наявні у касі грошові кошти. ОСОБА_13 сприймаючи погрози як реальну небезпеку для власного життя та здоров`я, виконала вимоги останнього та дістала з каси грошові кошти у сумі 2381 грн, які ОСОБА_9 забрав та вийшов з приміщення вказаного кредит кафе. Після чого, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, звернувши викрадені грошові кошти на власну користь та розпорядились ними на власний розсуд, чим завдали ТОВ "ПАРТНЕР-ФІНАНС" матеріальну шкоду на загальну суму 2381 гривень.

Не погодившись з рішенням районного суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , обвинувачений ОСОБА_9 , захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 подали на нього апеляційні скарги.

До початку апеляційного розгляду прокурор відмовився від своєї апеляційної скарги в порядку ч.1 ст.403 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_9 просить скасувати вирок місцевого суду та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення.

Захисник ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі просить змінити вирок Червонозаводського районного суду м.Харкова від 27.05.2020 року, перекваліфікувавши дій ОСОБА_9 з ч.2 ст.187 на ч.1 ст.187 КК України та призначити мінімальне покарання в межах санкції, передбаченої ч.1 ст.187 КК України.
Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу, захисник зазначає, що у ОСОБА_9 умисел на вчинення розбійного нападу виник раптово, що виключає домовленість про спільне вчинення до початку злочину, а тому , сформульоване судом обвинувачення є некоректним, таким, що порушує право обвинуваченого на захист. Окрім цього, під час судового розгляду кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , суд дав невірну оцінку добутим у справі доказам. В основу вироку поклав припущення, у зв`язку чим залишились не доведеними та не підтвердженими відповідними доказами наявність спільного умислу, розподіл ролей та відповідних обов`язків між обвинуваченими. Показання її підзахисного про те, що він один вчинив розбійний напад, підтверджуються доказами, які досліджені під час судового розгляду.
Крім того, апелянт посилається на те, що досліджені під час судового розгляду відеозаписи з мобільного телефону свідка ОСОБА_14 та камер відеоспостереження не доводять вину ОСОБА_9 за пред`явленим обвинуваченням.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить змінити вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 травня 2020 р. стосовно ОСОБА_10 і перекваліфікувати його дії з ч.2 ст.187 КК України на ч. 1 ст.396 КК України, призначивши йому покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України .
В обґрунтування своєї апеляційної вимоги захисник посилається на те, що судом належним чином не перевірена версія сторони захисту, що в діях обвинуваченого ОСОБА_15 відсутня така кваліфікуюча ознака, як вчинення злочину групою осіб, а дії ОСОБА_16 необхідно перекваліфікувати на ст.396 КК України. Висновки суду, які викладені в оскаржуваному вироку, містять істотні суперечності.
Окрім цього, апелянт вказує, що суд першої інстанції, обґрунтовуючи свої висновки на доведеність вини її підзахисного за пред`явленим обвинуваченням, послався на докази, що протирічать один одному, а саме те, що свідок ОСОБА_17 вказала, що бачила як ОСОБА_10 стояв біля входу, але відеозапис з камер відеоспостереження вбачається, що ОСОБА_10 прямував вперед, а не стояв біля входу, отже покази свідка не є достовірними з огляду на дані відеозапису, та такі, що не можуть бути судом прийняті до уваги. Суд помилково визначив жест ОСОБА_9 про вказівку ОСОБА_10 залишатися біля дверей, що не знайшло підтвердження жодним доказом, дослідженим в ході розгляду кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді; доводи обвинувачених та їх захисників, які просили задовольнити апеляційні скарги сторони захисту; думку прокурора, який заперечували проти задоволення поданих апеляційних скарг; перевіривши матеріали кримінального провадження та оскаржуваний вирок, колегія суддів вважає, що усі подані апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Апеляційні доводи захисників та обвинуваченого ОСОБА_9 щодо відсутності у обвинувачених спільного умислу на вчинення розбою та недоведеності вини ОСОБА_9 і ОСОБА_16 в пред`явленому обвинуваченні є безпідставними, оскільки в повному обсязі спростовуються доказами сторони обвинувачення, які суд безпосередньо дослідив в судовому засіданні за участю сторін та надав їм належну оцінку у вироку.
Згідно зі ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Як убачається з оскаржуваного судового рішення, висновки суду про винуватість ОСОБА_9 та ОСОБА_16 у вчиненні ними злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, за викладених у вироку обставин ґрунтуються на доказах, досліджених та належно оцінених у судовому засіданні.
Суд зробив висновок про винуватість ОСОБА_9 та ОСОБА_16 у вчиненні інкримінованого їм злочину на підставі показань потерпілої ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_14 ,
Крім того, судом першої інстанції співставлено, проаналізовано і покладено в основу обвинувального вироку дані, що містяться у: протоколі місця події від 08.11.2018 року; протоколі проведення слідчого експерименту від 16.11.2018 року та фототаблиці до нього; протоколах пред`явлення особи для впізнання від 09.11.2018 року та фототаблиці до нього, проведених за участю потерпілої ОСОБА_12 , свідка ОСОБА_14 ; протоколі пред`явлення речей для впізнання від 09.11.2018 року та фототаблиці до нього; протоколах пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09.11.2018 року та фототаблицею до нього, проведених за участю свідка ОСОБА_14 і ОСОБА_17 ; протоколах огляду предмета від 09.11.2018 року та 28.11.2018 року та відеозаписами до нього; електронному носії CD-R, на яких містяться 4 відеозаписи з камер спостереження та 6 фото файлів; на відеозаписах з камери відеоспостереження; протоколах затримання осіб, підозрюваних у вчиненні злочину від 08.11.2018 року. Також під час судового розгляду оглянуті речові доказами: балаклава, ніж.
Апелянтами не оспорюються в своїх апеляційних скаргах відповідності вищезазначених доказів вимогам кримінального процесуального закону щодо законності їх отримання.
Так, потерпіла ОСОБА_12 надала в суді першої інстанції показання про те, що у день події вона вийшла на заміну в ТОВ «Партнер фінанс», у відділенні, яке має назву кредит кафе, знаходилася сама. Приблизно о 12-00 годині зайшов високий чоловік в балаклаві, дістав великий ніж та вимагав надати грошові кошти, погрожуючи, сказав не натискати ніяких кнопок. Вона злякалася, відчула реальну загрозу для свого життя, відчинила сейф, дістала коробку з грошовими коштами у сумі приблизно 2300 грн. та віддала йому. Чоловік, залишаючи кафе, висловив погрозу, що вб`є, якщо вона викличе поліцію.
Свідок ОСОБА_17 пояснила під час її допиту в суді першої інстанції, що вона того дня проходила практику у «Швидко займ». Знаходячись у сусідньому павільоні від кредит кафе, бачила двох чоловіків: один стояв біля входу, а другий, який вище за зростом, у чорному одязі, в «балаклаві» зайшов в кафе.
Свідок ОСОБА_14 повідомив в суді першої інстанції, що восени 2018 у другій половині дня він прямував в маршрутному автобусі в сторону смт.Шевченкове. Перед ним сиділи два чоловіка, які обговорювали вчинений ними злочин, пограбування з ножем та у «балаклаві», рахували разом викрадені гроші. З розмови він зрозумів, що ці особи вчинили злочин, він дістав телефон і почав знімати їх на відео, а коли вийшов на своїй зупинці, то зателефонував у поліцію і повідомив про вчинений злочин, передав зроблений відеозапис.
Вищезазначені свідки та потерпіла у цьому кримінальному провадженні були попереджені судом про кримінальну відповідальність за надання завідома неправдивих показань і стороною захисту не надано будь-яких об`єктивних доказів, що свідки мають особисту зацікавленість щодо розгляду цього кримінального провадження чи вони мають намір обмовити обвинувачених.
Будь-яких доказів про те, що свідки та потерпіла не могли пам`ятати події, які мали місце згідно формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, обвинуваченими та їх захисниками суду апеляційної інстанції не надано.
Обвинувачений ОСОБА_9 також не оспорює правильність викладених в оскаржуваному вироку показань потерпілої ОСОБА_12 , а також підтверджує факт розбійного нападу на останню.
В ході судового розгляду обвинувачені ОСОБА_9 і ОСОБА_10 підтвердили, що на оглянутих в суді першої інстанції відеозаписах вони впізнали себе.
Відповідно до оглянутого в судовому засіданні електронного носія CD-R, на яких містяться 4 відеозаписи з камер спостереження та 6 фото файлів. З вказаних доказів вбачається, що два чоловіка, які за усіма зовнішніми ознаками схожі на ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підходять до кредит кафе за адресою: м.Харків, пр-т.Гагаріна, 22. Після чого ОСОБА_9 опускає на обличчя «балаклаву», зайшовши до приміщення підходить до працівника. При відтворення відеофайлу на екрані монітору з`являється зображення кредит кафе. Відеокамера направлена на вхідні двері (частково прозорі) до вказаного кредит кафе. За вказаними дверима, зі сторони вулиці з`являються два чоловіка, які за зовнішніми ознаками походять на ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Далі, ОСОБА_9 вказує своєю рукою на ділянку перед входом до вказаного кредит кафе. Після чого, ОСОБА_10 трохи проходить вперед (у бік ст. метро "Проспект Гагаріна»), а ОСОБА_9 робить декілька кроків за ним та зупинившись починає опускати одягнуту на його голову шапку на обличчя після чого, останні зникають з поля огляду відеокамери. Через 25 секунд, біля дверей знову з`являється ОСОБА_9 , на голові якого одягнута «балаклава» та заходить у приміщення вказаного кредит кафе. Після чого, ОСОБА_9 прямує до виходу з приміщення вказаного кафе, тримаючи в руках ніж та коробку жовтого кольору. При відтворенні наступного відеозапису у приміщенні знаходиться одна жінка-працівник вказаного кредит кафе- ОСОБА_12 . Після чого видно, як до приміщення кредит кафе входить чоловік, який одягнутий у «балаклаву» за усіма зовнішніми ознаками походить на ОСОБА_9 . Він прямує до вказаної жінки. На шляху щось дістає з внутрішньої кишені своєї куртки та підійшовши до жінки вже тримає у правій руці ніж. Після чого ОСОБА_9 забирає у ОСОБА_12 з рук якийсь предмет та кладе його поряд на стіл. Далі ОСОБА_12 нахиляється під стіл та через декілька секунд дістає звідти жовту коробку та стакан. ОСОБА_9 бере лівою рукою вказану коробку та все ще тримаючи у своїй правій руці ніж, стоїть ще декілька секунд біля вказаної жінки щось кажучи. Після чого ОСОБА_9 розвертається та пройшовши приміщення вказаного кредит кафе виходить з нього на вулицю, тримаючи у правій руці ніж і вказану коробку, сказавши щось перед виходом ОСОБА_12 .
Згідно досліджених в суді першої інстанції відеозаписів з камери відеоспостереження, вбачається зображення частини пр-ту Гагаріна, а саме № НОМЕР_2 та 22. Чоловік, який за зовнішніми ознаками схожий на ОСОБА_9 , на голові якого одягнуто «балаклаву» йде поряд з чоловіком, який за всіма зовнішніми ознаками походить на ОСОБА_10 . В цей час ОСОБА_9 правою рукою ховає під куртку ніж та коробку, з якими вийшов з кредит кафе. Весь цей час ОСОБА_9 знаходиться в «балаклаві».
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що з відеозаписів вбачається, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 разом зупинилися біля вхідних скляних дверей кредит кафе, після чого в присутності ОСОБА_10 . ОСОБА_9 натягнув на обличчя "балаклаву" і зайшов у приміщення. ОСОБА_10 знаходився поруч з входом до приміщення, про що свідчить, те , що на 11 сек. - 12 сек. після того, як ОСОБА_9 зайшов до приміщення ОСОБА_10 проходився біля входу, після чого, через 36 сек. ОСОБА_9 вийшов з кредит кафе, тримаючи в правій руці жовту коробку та ніж, які він сховав під куртку, коли він разом з ОСОБА_10 відходили від місця вчинення злочину.
Згідно даних протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 08.11.2018 року, під час обшуку затриманого ОСОБА_10 було виявлено та вилучено зимову шапку в`язану з проріззю для очей - «балаклаву».
Відповідно до відомостей протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 08.11.2018 року, під час обшуку затриманого ОСОБА_9 було виявлено та вилучено ніж кухонний з полімерною ручкою довжиною близько 32,5 см та грошові кошти.
Під час судового розгляду в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 підтвердив, що досліджені речові докази ніж та зимова шапка - «балаклава» належать йому.
Згідно відомостей протоколу огляду предмета від 09.11.2018 року та 28.11.2018 року та відеозаписами до нього, на якому міститься розмова в автобусі двох чоловіків, які за зовнішніми ознаками схожі на обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . ОСОБА_10 звертається до ОСОБА_9 : «Вчера то ладно», ОСОБА_9 відповідає: «Вчера то ладно». В цей час ОСОБА_9 перебиває ОСОБА_10 , який каже: « Вчера то ладно, а сегодня вообще жесть». Після чого ОСОБА_9 каже: «это лишак на самом деле. Согласен?», на що ОСОБА_10 відповідає: «Твои слова, это твои слова, лишак, лишние-лишак».Далі, ОСОБА_9 каже ОСОБА_10 : «Ну а с другой стороны, что нам выбирать надо». ОСОБА_10 каже: « Так смотри,да» та імовірно щось показує ОСОБА_9 , який в свою чергу дивиться та каже «Зато теперь все есть» ОСОБА_10 голосно сміється та каже: « Дай мне тоже, ну пожалуйста. Как приедем может автобус купим».
Відповідно до даних протоколу проведння слідчого експерименту від 16.11.2018 та фототаблицею до нього, ОСОБА_9 показав, як 08.11.2018 він у приміщенні кредит кафе вчинив розбійний напад.
Згідно відомостей протоколу пред`явлення особи для впізнання від 09.11.2018 та фототаблиці до нього, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_12 вказала на ОСОБА_9 , як на особу, яка 08.11.2018 зайшла у кредит кафе та погрожуючи ножем заволоділа грошовими коштами.
Відповідно до даних протоколу пред`явлення речей для впізнання від 09.11.2018 та фототаблиці до нього, відповідно до яких в ході проведення слідчої дії потерпіла ОСОБА_12 серед 4-х ножів впізнала ніж і пояснила, що саме погрожуючи цим ножем 08.11.2018 чоловік заволодів грошовими коштами.
Відповідно до відомостей протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09.11.2018 та фототаблицею до нього, свідок ОСОБА_17 вказала на ОСОБА_10 як на особу, яку 08.11.2018 вона бачила біля дверей кредит-кафе. Згідно відомостей протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09.11.2018 та фототаблицею до нього, свідок ОСОБА_14 впізнав ОСОБА_9 та пояснив, що саме його він бачив у автобусі разом з іншим чоловіком та чув, що вони говорили про те, як в той день у «балаклаві» та с ножем вчинили злочин. Саме їх розмову він записав на відео та викликав поліцію.
Відповідно до даних протоколу пред`явлення особи для впізнання від 09.11.2018 та фототаблицею до нього, свідок ОСОБА_14 впізнає ОСОБА_10 та пояснив, що саме його він бачив у автобусі разом з іншим чоловіком та чув, що вони говорили про те, як в той день у «балаклаві» та с ножем вчинили злочин.
Тобто, з досліджених судом першої інстанції показань свідків, письмових доказів та відтворених відеозаписів вбачається, що обвинувачені діяли разом і спростовують апеляційні доводи захисників та обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що обвинувачений був необізнаний щодо умислу ОСОБА_9 на вчинення розбійного нападу.
Крім того, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підійшли разом до місця вчинення злочину за адресою: АДРЕСА_3 . Обвинувачений ОСОБА_10 залишався біля кредит кафе. ОСОБА_9 натягнув на обличчя «балаклаву» у присутності ОСОБА_18 , в якій і зайшов у приміщення, де перебував не більше 50 секунд. В цей час ОСОБА_10 залишився біля входу до вказаного приміщення, а потім неподалік від нього, чим створював реальну можливість учинення злочину ОСОБА_9 . Після чого, ОСОБА_9 вийшов з приміщення у «балаклаві» з ножем та грошовими коштами, якими заволодів, тримаючи їх у праві руці і знаходячись поруч з ОСОБА_18 , прямуючи по пр-ту Гагаріна, сховав їх під куртку, що свідчить про те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_18 діяли спільно, у своїх діях спиралися один на одного, їх діяльність була об`єднана єдиним умислом, спрямована на досягнення єдиного злочинного результату. ОСОБА_9 та ОСОБА_18 разом залишають місце вчинення злочину, що також спростовує показання ОСОБА_18 про те, що він чекав ОСОБА_9 на зупинці та не знав про вчинення злочину. Подальші дії обвинувачених, а саме те, що вони сіли у перший транспортний засіб, який їхав в сторону Одеської, вийшли на пр-т.Гагаріна, біля «М`ясокомбінату» і потім поїхали в іншу сторону міста- на «Центральний ринок», з якого вже перемістилися в іншим кінець міста Харкова- в район станції метро «Пролетарська», де сіли в рейсовий автобус в сторону смт. Шевченкове, свідчить про те, що вони разом скривалися з місця злочину.
Апеляційні доводи сторін про те, що ОСОБА_18 не бачив як одягає «балаклаву» ОСОБА_9 , останній не надавав ніякої вказівки ОСОБА_18 залишатися біля дверей кредит кафе, а також щодо необізнаності ОСОБА_18 у вчиненні злочину ОСОБА_9 , спростовують доказами, які досліджені в ході судового розгляду в суді першої інстанції та яким суд дав обґрунтовану і вмотивовану оцінку в оскаржуваному судовому рішенні на підтвердження вини ОСОБА_18 та ОСОБА_9 за пред`явленим обвинуваченням за ч.2 ст.187 КК України, тобто у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненого за попередньою змовою групою осіб.
Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції є належним чином обґрунтовані та вмотивованими, підстав вважати ці висновки сумнівними не вбачається, з урахуванням доводів, які зазначені обвинуваченим в своїй апеляційній скарзі.
Колегія суддів також не погоджується з доводами апелянтів про те, що суд не надав належної оцінки показанням свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_14 , оскільки в оскаржуваному вирок судом достатньо повно викладені показання цих свідків та надано їм відповідну оцінку. Окрім цього, зазначені свідки надали в суді першої інстанції показання про ті обставини, які вони сприймали особисто.
Таким чином, під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, в тому числі й тих, на які вказували обвинувачений та захисники, колегіє суддів не встановлено.
Суд апеляційної інстанції розцінює не визнання обвинуваченими своєї провини у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, як обраний засіб захисту від пред`явленого обвинувачення і бажання уникнути відповідальності за скоєне.
У вироку суду в повній відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_18 та ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, які суд дослідив та оцінив із дотриманням положень ст. 94 КПК України. В основу обвинувального вироку покладено виключно ті докази, що не викликають сумнівів у їхній достовірності. Зі змісту вказаного вироку вбачається, що суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, встановив і зазначив місце, час, спосіб вчинення злочину, його наслідки. Місцевим судом повністю дотримані вимоги чинного законодавства, досліджено усі обставини кримінального провадження та оцінено надані докази з точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку, можуть бути покладені в основу обвинувального вироку, оскільки стороною захисту не доведено наявність підстав для виправдання обвинувачених за пред`явленим обвинуваченням чи скасування оскаржуваного вироку, з урахуванням доводів, наведених в апеляційних скарга обвинуваченого ОСОБА_9 та захисників ОСОБА_7 і ОСОБА_8 .
Отже, версія і доводи обвинувачених та їх захисників про незгоду з оскаржуваним вироком суду першої інстанції, а також щодо суперечливості та відсутності достовірних доказів на підтвердження їх вини у вчиненні злочину за ч.2 ст. 187 КК України, мають суто суб`єктивний та безпідставний характер, пов`язаний з обраним способом захисту, що обумовлює необхідність відмови у задоволенні апеляційних скарг сторони захисту.

Що стосується призначеного покарання обвинуваченим, то воно, на думку колегії суддів, відповідає вимогам ст.65 КК України та роз`ясненням, що містяться в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».
Зокрема, суд першої інстанції, обираючи вид та міру покарання ОСОБА_18 та ОСОБА_9 , врахував конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого злочину, характер і ступінь його суспільної небезпеки, сукупність всіх даних, які характеризують їх особи, в тому числі й ті, на які є посилання сторони захисту у поданій апеляційній скарзі.
Так, ОСОБА_9 раніше неодноразово судимий, останній раз 07.05.2014 Дзержинським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186, ч.1 ст. 70, 71 КК України, тобто за злочини проти власності, неодружений, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, постійного місця роботи не має.
Обвинувачений ОСОБА_18 раніше не судимий, неодружений, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, постійного місця роботи не має.
Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_18 відповідно до вимог ст.ст.66, 67 КК України, судом не встановлено.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , судом не встановлено, обставиною, що обтяжує покарання суд визнав рецидив злочину.
Врахувавши всі зазначені обставини в сукупності, місцевий суд обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_9 та ОСОБА_18 можливе виключно в умовах ізоляції його від суспільства.
Конституційний Суд України у своєму рішенні за № 15-рп/2004 зазначив про те, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».
Тобто, покарання повинно перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Судом першої інстанції призначено обвинуваченому ОСОБА_9 покарання наближене до мінімальних меж санкції ч. 2 ст. 187 КК України, а ОСОБА_18 в мінімальних межах цього закону, і, на думку колегії суддів, за своїм видом і розміром є необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження нових злочинів.
Переконливих доводів, які б ставили під сумнів законність рішення місцевого суду, вмотивованість його висновків при призначенні обвинуваченим покарання в апеляційних скаргах не наведено.
Окрім цього, питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.
Разом із тим, дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені змістом статей 409, 414 КПК України, які передбачають повноваження суду апеляційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість (див., наприклад, постанову Верховного Суду від 12 липня 2018 року у справі № 745/398/16-к).
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Апеляційні доводи про зайву суворість призначеного покарання, з урахуванням фактичних обставин за цим кримінальним провадженням, наведених в оскаржуваному вироку, а також ставлення обвинувачених до вчиненого, на думку колегії суддів, - є необґрунтованими.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_18 подав до апеляційного суду клопотання, в якому зарахувати йому у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення із співвідношення один день тримання під вартою відповідає двом дням позбавлення волі, тобто на підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015 року).
Як вбачається з формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, у цьому кримінальному провадженні обвинувачений ОСОБА_18 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст. 187 КК України, 08.11.2018 року.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду, що міститься в постанові від 29 серпня 2018 року по справі №663/537/17, якщо особа вчинила злочин, починаючи з 21 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII (пряма дія Закону № 2046-VIII).

За таких обставин, клопотання обвинуваченого ОСОБА_18 про зарахування йому попереднього ув`язнення у строк покарання за оскаржуваним вироком із співвідношення один день тримання під вартою відповідає двом дням позбавлення волі, на підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015 року), належить залишити без задоволення.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення, не встановлено.
Керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 , захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Червонозаводського районного суду м.Харкова від 27 травня 2020 року відносно ОСОБА_9 і ОСОБА_10 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.

Головуючий

Судді