Справа №573/108/20
Номер провадження 1-в/573/22/21

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 серпня 2021 року Білопільський районний суд Сумської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
засудженого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,

розглянув клопотання ОСОБА_4 про зарахування судом строку попереднього ув`язнення в строк відбування покарання та звільнення з-під варти, застосування строку давності виконання обвинувального вироку,
ВСТАНОВИВ:
21 січня 2020 року ОСОБА_4 звернувся до Білопільського районного суду Сумської області з клопотанням, в якому просить зарахувати строк попереднього ув`язнення в строк покарання відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України та звільнити його з-під варти.
16 квітня 2021 року ОСОБА_4 направив до суду клопотання і просив включити у строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день поперднього ув`язнення відповідають двом дням позбавлення волі з 22 березня 2004 року по 29 березня 2005 року та з 14 лютого 2019 року і по теперішній час, оскільки в ДУ "Сумський слідчий ізолятор" він перебуває у зв`язку з розглядом кримінальних проваджень. З цих підстав також просив звільнити його від покарання у виді довічного позбавлення волі.
19 травня 2021 року зазначені клопотання ОСОБА_4 об`єднані в одне провадження.

04 червня 2021 року до суду надійшло доповнення ОСОБА_4 до вказаних клопотань про застосування строку давності виконання обвинувального вироку щодо довічного позбавлення волі, яке мотивується тим, що він засуджений до покарання у виді довічного позбавлення волі, а тому строк виконання такого вироку становить 15 років з набрання чинності обвинувальним вироком. За час відбування покарання нового злочину або злочину проти людства і миру не вчинив, не уникав покарання. Тому відповідно до вимог ч. 5 ст. 80 КК України строк давності виконання вироку суду щодо нього закінчився і його необхідно звільнити з під варти.

У судовому засіданні ОСОБА_4 і його захисник ОСОБА_5 зазначені клопотання підтримали, просили їх задовольнити.
Прокурор ОСОБА_3 клопотання ОСОБА_4 підтримав частково, вважає, що йому слід зарахувати строк попереднього ув`язнення в строк відбуття покарання із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідають два дні позбавлення волі. Щодо звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання, то для цього підстав немає. Також не має підстав для застосування давності виконання вироку.

Заслухавши засудженого, захисника, прокурора, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.
Зі справи вбачається, що з 22 березня 2004 року ОСОБА_4 перебуває під вартою, бо йому застосовано запобіжний захід у виді взяття під варту (том 1 а. с. 204).

Отже, з 22 березня 2004 року і до даного часу ОСОБА_4 перебуває під вартою.

28 грудня 2004 року ОСОБА_4 засуджений вироком Апеляційного суду Сумської області за ст. ст. 93 п. «з», 94, 123 ч. 1 КК України 1960 року, ст. ст. 129 ч. 1, 263 ч. 1, 201 ч. 1, 185 ч. 2 КК України 2001 року, на підставі ст. 42 ч. 1 КК України 1960 року, за сукупністю злочинів до остаточного покарання у виді довічного позбавлення волі. Запобіжний захід залишено тримання під вартою (том 1 а. с. 201-206).
Ухвалою колегії суддів Судової палати з кримінальних справ Верховного Суду України від 29 березня 2005 року касаційну скаргу засудженого залишено без задоволення, а вирок суду без змін (а. с. 207-208).
29 березня 2005 року вирок суду щодо ОСОБА_4 набрав законної сили.
Отже, з дня затримання 22 березня 2004 року і до набрання вироком законної сили 29 березня 2005 року ОСОБА_4 перебував під вартою.
У ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції станом на 26.11.15) зазначено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Статтею 51 КК України також визначено види покарань, серед яких є позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.
При цьому, у ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції станом на 26.11.15) не конкретизовано, який з зазначених видів позбавлення волі охоплюється положеннями зазначеної норми.
Поряд з цим, ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції станом на 26.11.15) не встановлює будь - якої заборони щодо застосування зазначених норм щодо осіб, яким призначено довічне позбавлення волі.
Відповідно до положень ст. 129 Конституції України (в редакції від 02.06.2016), суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.
За таких обставин суд не має будь-яких повноважень щодо тлумачення положень ч. 5 ст. 72 КК України у бік звуження прав засудженого.
Крім цього, у ч. 2 Прикінцевих положень Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» зазначено, що цей Закон застосовується до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуто повністю.
Обвинувальний вирок щодо ОСОБА_4 набрав законної сили, покарання повністю не відбуто.
З урахуванням зазначених положень обмеження права засудженого стосовно не зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання може вплинути на вирішення питання щодо застосування щодо нього положень, передбачених ч. 2 ст. 7, ч. 2, ч. 7 ст. 151 КВК України, що є порушенням ст. 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно з постановою Верхового Суду України від 26 жовтня 2017 року застосування до осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, Закону №838-VІІІ не може бути обмежено, оскільки передбачені частиною п`ятою статті 72 КК правила зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення мають істотне значення для обчислення засудженому строку фактичного відбування покарання, що прямо впливає на реалізацію ним прав щодо зміни умов тримання, передбачених кримінально-виконавчим законодавством, у тому числі права на звернення з клопотанням про помилування.
Також суд зазначає, що до цього часу ОСОБА_4 жодним судовим рішенням, яке б набрало законної сили, не зарахований строк попереднього ув`язнення у строк відбуття покарання із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідають два дні позбавлення волі.
З урахуванням зазначеного суд вважає, що клопотання засудженого ОСОБА_4 в частині зарахування строку попереднього ув`язнення в строк покарання підлягає частковому задоволення і йому необхідно зарахувати у строк покарання період з часу затриманняз 22 березня 2004 року по день набрання вироком законної сили 29 березня 2005 року з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідають два дні позбавлення волі.

Щодо включення ОСОБА_4 у строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідають двом дням позбавлення волі з 14 лютого 2019 року і по теперішній час, то суд зазначає таке.
Статтею 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» визначено, що попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Встановлено, що 14 лютого 2019 року ОСОБА_6 прибув з ДУ "Замкова виправна колонія (№58)" до ДУ "Сумський слідчий ізолятор" на підставі ухвали Білопільського районного суду від 08 листопада 2018 року у зв`язку з розглядом його заяви про перегляд вироку Апеляційного суду Сумської області від 28 грудня 2004 року за нововиявленими обставинами (том 2 а. с. 34, 40-43).

З наведеного вище вбачається, що ОСОБА_4 було ініційовано перегляд рішення суду, яке набрало законної сили, а тому утримання його як засудженої особи в умовах слідчого ізолятора не здійснювалось та не здійснюється у зв`язку із розглядом кримінального провадження по суті і до нього в межах таких проваджень запобіжні заходи не вживались, а тому строк з 14 лютого 2019 року і до теперішнього часу суд не вважає строком попереднього ув`язнення та не вбачає за можливе зарахувати його до строку покарання за ч. 5 ст. 72 КК України.

Стосовно звільнення засудженого ОСОБА_4 від подальшого відбуття покарання у виді довічного позбавлення волі, суд зазначає таке.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати такі питання, зокрема, про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 74 КК України.
Згідно з ч. 3 ст. 74 КК України призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленого санкцією нового закону. У разі, якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною 1 статті 72 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
За злочин, передбачений п. «з» ст. 93 КК України 1960 року, передбачено максимальне покарання у виді довічного позбавлення волі.
Призначене вироком Апеляційного суду Сумської області від 28 грудня 2004 року ОСОБА_4 покарання у вигляді довічного позбавлення волі відповідає положенням та нормам КК України, які діяли на момент вчинення ним злочинів.
Відповідно до ч. 1 ст. 82 КК України особам, які відбувають покарання у виді обмеження чи позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.
Згідно з п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч. 1 ст. 82 КК України може застосовуватись до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.
Статтею 51 КК України передбачені види покарань до осіб визнаних винними у вчиненні злочину, зокрема, позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.
Суд виходить з вимог ч. 1 ст. 82 КК України, якою передбачена лише можливість заміни більш м`яким покаранням покарання у виді позбавлення волі призначеного на певний строк. Така заміна до призначеного судом покарання у вигляді довічного позбавлення волі не передбачена.
За таких обставин суд вважає, що підстав для задоволення клопотання ОСОБА_4 про звільнення його від відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі, як основного покарання, немає.
Щодо застосування ст. 80 КК України, то суд зазначає таке.
Згідно з вимогами ст. 152 КВК України однією з підстав звільнення від відбування покарання є закінчення строків давності виконання обвинувального вироку.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: п`ятнадцять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин.

Згідно з ч. 5 ст. 80 КК України питання про застосування давності до особи, засудженої до довічного позбавлення волі, вирішується судом. Якщо суд не визнає за можливе застосувати давність, довічне позбавлення волі заміняється позбавленням волі.

З аналізу ст. 80 КК України випливає, що умовою звільнення від відбування покарання в зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку є факт засудження винної особи за вчинення злочину із призначенням відповідного покарання, а підставою такого звільнення є сприятливий сплив строків давності виконання обвинувального вироку, визначений нормою Закону.

Обвинувальний вирок - це рішення суду про застосування до винного покарання, в якому визначається його конкретний вид і розмір.

При застосуванні ст. 80 КК мається на увазі обвинувальний вирок, який вступив у законну силу, але не спрямований на виконання або не звернений до виконання, тобто не реалізований повністю або частково.

Виконання вироку - завершальна стадія кримінального процесу, в якій вирок суду, що набрав законної сили, звертається до виконання і безпосередньо реалізується рішення суду (про покарання, про відшкодування шкоди, про виправдання і звільнення з-під варти тощо) та вирішуються питання, що виникають у зв`язку зі зверненням вироку до виконання і його виконанням.

Під давністю виконання обвинувального вироку розуміється сплив встановлених у законі строків з дня набрання чинності обвинувальним вироком, що виключає виконання призначеного судом покарання. Існування в КК цього виду звільнення від відбування покарання обумовлюється недоцільністю виконання обвинувального вироку, оскільки після спливу вказаних строків його виконання не може мати належного карального і превентивного впливу, а також тим, що не вчинення засудженим у цей період нового злочину, як правило, свідчить про втрату ним суспільної небезпечності.

Початком перебігу строку давності є день набрання чинності обвинувальним вироком, який встановлюється кримінальним процесуальним законодавством. Тривалість строків давності, передбачених п. п. 1-5 ч. 1 ст. 80 КК України, диференціюється залежно від тяжкості вчиненого злочину, а також виду та міри призначеного судом покарання, у т.ч. остаточного покарання за сукупністю злочинів або за сукупністю вироків (ст. ст. 70-72 вказаного Кодексу).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 401 КПК України (в редакції 1960 року), вирок місцевого суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляції, а вирок апеляційного суду - після закінчення строку на подання касаційної скарги, якщо його не було оскаржено. У разі подачі апеляції, касаційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи відповідно апеляційною чи касаційною інстанцією, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Обвинувальний вирок виконується після набрання ним законної сили.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 404 КПК (в редакції 1960 року) вирок, що набрав законної сили, звертається до виконання судом, який постановив вирок, не пізніше як через три доби з дня набрання ним законної сили або повернення справи з апеляційної чи касаційної інстанції. Суд разом із своїм розпорядженням про виконання обвинувального вироку надсилає копію вироку тому органу, на який покладено обов`язок виконати вирок.

Аналогічна за змістом норма міститься у відповідних частинах статті 535 чинного КПК.

Як зазначалося вище, вирок Апеляційного суду Сумської області від 28 грудня 2004 року набрав законної сили 29 березня 2005 року, у зв`язку з чим суд, який постановив вирок, своєчасно звернув його до виконання і направив до відповідного органу, на який покладений обов`язок щодо виконання вироку.

Враховуючи, що обвинувальний вирок щодо ОСОБА_4 набрав законної сили, своєчасно звернутий до виконання та фактично виконується на теперішній час, тому суд вважає, що відсутні підстави для застосування строків давності виконання обвинувального вироку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання засудженого ОСОБА_4 про зарахування судом строку попереднього ув`язнення в строк відбування покарання, звільнення з-під варти, застосування строку давності виконання вироку задовольнити частково.
Зарахувати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженому вироком Апеляційного суду Сумської області від 28 грудня 2004 року за ст. ст. 93 п. «з», 94, 123 ч. 1 КК України 1960 року, ст. ст. 129 ч. 1, 263 ч. 1, 201 ч. 1, 185 ч. 2 КК України 2001 року, на підставі ст. 42 ч. 1 КК України 1960 року, до довічного позбавлення волі в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 22 березня 2004 року по 29 березня 2005 року включно з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідають два дні позбавлення волі.
У задоволенні клопотань засудженого ОСОБА_4 про звільнення з-під варти, застосування строку давності виконання обвинувального вироку щодо довічного позбавлення волі відмовити за безпідставністю.
Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя