Номер провадження: 11-кп/813/1463/21
Номер справи місцевого суду: 522/8270/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 13.05.2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою у рамках кримінального провадження №0002762 від 29.09.2018 року,
встановив:

оскарженою ухвалою районного суду продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 12.07.2021 року без визначення розміру застави щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Великоплоське, Великомихайлівського району, Одеської області, громадянина України, українця, маючого середню освіту, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Майорське, Фрунзівського району, Одеської області, громадянина України, маючого неповну середню освіту, одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, уродженця смт. Велика Михайлівка, Одеської області, не одруженого, маючого середню освіту, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України.

З представлених апеляційному суду матеріалів вбачається, що в Приморському районному суді м. Одеси перебуває на розгляді кримінальне провадження №0002762 від 29.09.2018 рокуза обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України.

Під час судового розгляду даного кримінального провадження судом розглянуто питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 .Прокурор просив продовжити строк тримання обвинуваченим під вартою. Сторона захисту та обвинувачені заперечували проти продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просили змінити запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13.05.2021 року продовжено строк дії запобіжного заходу ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 у виді тримання під вартою до 12.07.2021 року без визначення розміру застави.

Ухвала суду мотивована тим, що ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину та жоден з більш м`яких запобіжних заходів до обвинувачених не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду захисник обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційні скарги, оскільки вважає, що суд необґрунтовано продовжив строки тримання під вартою обвинуваченим без визначення реальних ризиків та без врахування характеризуючих даних кожного з обвинувачених. Вважає, що пред`явлені обвинувачення ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , у кримінальних провадженнях є необґрунтованими. Зазначає, що ризики відносно ОСОБА_7 відпали, у зв`язку з його захворюванням, наявністю постійного місця мешкання та допитом потерпілого. Вказує, що ризики відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_9 відсутні, оскільки останні мають постійні місця мешкання, а ОСОБА_10 взагалі був відсутній поза межами м. Одеси у період нападу на потерпілого ОСОБА_11 .
Крім того, звертає увагу на те, що умови утримання в Одеському слідчому ізоляторі є неналежними.
Просить ухвалу суду скасувати та змінити запобіжний захід обвинуваченим на цілодобовий домашній арешт за місцем їх постійного проживання та реєстрації, з покладенням обов`язків передбачених ст. 194 КПК України.
В судове засідання апеляційного суду захисник обвинувачених адвокат ОСОБА_8 не прибув, надіслав до суду заяву про розгляд апеляційних скарг за його відсутності, в зв`язку з поганим самопочуттям, тому, за згодою учасників провадження, апеляційний суд вважає за можливе провести судове засідання без участі захисника.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 про задоволення апеляційних скарг, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг і просив залишити оскаржувану ухвалу без змін; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги;провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Апеляційний суд вважає, що розглядаючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою, районний суд виконав вимоги ст.ст. 199, 331 КПК України, та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого.

У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Рішенням №4-р/2019 у справі за конституційною скаргою ОСОБА_12 від 13.06.2019 року Конституційний Суд України визнав неконституційним положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно положень п. 24 ч.1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч.1 ст.392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.
Приписами ст.23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.
Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку статтями 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст.331 КПК України.
Тобто, апеляційний суд по суті позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7 обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також оскаржувану ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких інших доказів.
Окрім того, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли останні перебували у процесуальному статусі підозрюваних.
За таких обставин апеляційний суд не переглядає наявність обґрунтованості висунутого ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , обвинувачення у вчиненні інкримінованого їм злочину.
Щодо доводів апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 .

Оцінюючи доведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених слідчим суддею ризиків, апеляційний суд враховує такі обставини.
З наданого апеляційному суду обвинувального акту відносно обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Великоплоське, Великомихайлівського району, Одеської області, громадянина України, українця, маючого середню освіту, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Вказані обставини свідчать про те, що підозрюваний не має міцних соціальних зв`язків у місці проживання та будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує в разі визнання його винуватим, може здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому злочин.
Також з врахуванням того, що у кримінальному провадженні не всі докази досліджені та не усі свідки допитані, апеляційний суд вважає наявними ризики, передбачені пунктами 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може здійснити спробу переховування від суду або незаконно впливати на свідків чи потерпілих у кримінальному провадженні.
Стороною захисту не надано будь-яких доказів, які б підтверджували наявність у обвинуваченого міцних соціальних зав`язків.
Мотивуючи неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, апеляційний суд погоджується з висновком районного суду, що раніше доведені ризики не зменшились і продовжують існувати.
Щодо доводів апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 .
З наданого апеляційному суду обвинувального акту відносно обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Майорське, Фрунзівського району, Одеської області, громадянина України, маючого неповну середню освіту, одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Встановлені апеляційним судом обставини, вказують на відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків. Інших даних щодо особистого сімейного життя обвинуваченого, в тому числі які підтверджують міцність його соціальних зв`язків матеріали справи не містять та стороною захисту не підтверджено.
Крім того, захисником не надано будь-яких документів на підтвердження доводів апеляційної скарги захисника про наявність у обвинуваченого на утриманні семи неповнолітніх дітей.
ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років позбавлення волі, з конфіскацією майна та, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує у разі визнання його винуватим, існує ризик можливого переховування обвинуваченого від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Також з врахуванням того, що у кримінальному провадженні не всі докази досліджені та не усі свідки допитані, апеляційний суд вважає наявними ризики, передбачені пунктами 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може здійснити спробу переховування від суду, або незаконно впливати на потерпілого чи свідків у даному провадженні з метою зміни останніми показів.
Щодо доводів апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 .
Оцінюючи доведеність наявності у кримінальному провадженні зазначених слідчим суддею ризиків, апеляційний суд враховує такі обставини.
З наданого апеляційному суду обвинувального акту відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, уродженця смт. Велика Михайлівка, Одеської області, не одруженого, маючого середню освіту, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Вказані обставини свідчать про те, що підозрюваний не має міцних соціальних зв`язків у місці проживання та будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує в разі визнання його винуватим, може здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому злочин.
Також з врахуванням того, що у кримінальному провадженні не всі докази досліджені та не усі свідки допитані, апеляційний суд вважає наявними ризики, передбачені пунктами 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може здійснити спробу переховування від суду або незаконно впливати на свідків чи потерпілих у кримінальному провадженні.
Стороною захисту не надано будь-яких доказів, які б підтверджували наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків.
Мотивуючи неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, апеляційний суд погоджується з висновком районного суду, що раніше доведені ризики не зменшились і продовжують існувати.

Посилання захисника ОСОБА_8 про погіршення стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 , апеляційний суд оцінює критично, оскільки захисником не надано жодних документів щодо стану здоров`я обвинуваченого та будь-яких інших документів, які б об`єктивно свідчили про критичний стан обвинуваченого та вказував на обставини, які відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України виключають можливість застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційним судом не встановлено.

В свою чергу, апеляційний суд зазначає, що надання медичної допомоги, особам взятим під варту здійснюється відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я від 10.02.2012 №239/5/104, відповідно до якого, у разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку та керівництво СІЗО забезпечує своєчасне направлення особи, узятої під варту, на обстеження до обраного лікарем медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Таким закладом охорони здоров`я є Філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Одеській області, однак захисником не надано доказів того, що ОСОБА_7 звертався за медичною допомогою та йому було відмовлено у наданні такої або така допомога, якої він потребує в умовах лікувального закладу вказаного типу, не може бути наданою.

Доводи захисника стосовно працевлаштування обвинуваченого ОСОБА_7 фізичною особою-підприємцем та здійснення роздрібної торгівлі деталями та приладдями для автотранспортних засобів не можуть бути прийнятті до уваги, оскільки захисником будь-яких об`єктивно підтверджуючих доказів зазначеної діяльності апеляційному суду не надано. Також обвинувачений ОСОБА_7 під час розгляду апеляційної скарги в судовому засіданні не зміг пояснити суду, яким видом діяльності до затримання він займався та в чому вона полягала.

Крім того, в ході розгляду апеляційних скарг обвинувачений не заперечував твердження прокурора, що ОСОБА_7 та інші обвинувачені проживали в покинутих (занедбаних) будівлях в м. Одесі, суспільно-корисною працею не займались.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою застосуванню запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7 як судом першої інстанції, так і апеляційним судом не встановлено.
Отже, доводи апеляційних скарг про недоведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених ризиків є необґрунтованими, оскільки спростовуються матеріалами провадження.
Апеляційний суд вважає, що тяжкість пред`явленого на даній стадії судового розгляду обвинувачення висунутого ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7 а також існування ризиків, того, що обвинувачені, які міцних соціальних зв`язків не мають, перебуваючи на волі, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке їм загрожує в разі визнання їх винним у скоєнні інкримінованих злочинів, можуть вчинити спроби переховуватися від суду або незаконно впливати на свідків в даному провадженні, виправдовують продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу, та дають апеляційному суду підстави прийти до висновку про обґрунтованість рішення районного суду про наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинувачених.

При розгляді апеляційної скарги захисника в інтересах обвинувачених, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі "Таран проти України" зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR 2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 86).
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
Слід зазначити, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК України.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при подальшому розгляді кримінального провадження та прийнятті остаточного рішення за результатами судового розгляду.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок суду про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу обвинувачених у вчиненні ними тяжкого злочину, дають підстави вважати, що на даний час існують зазначені районним судом ризики, які виправдовують подальше тримання обвинувачених під вартою. Застосування до ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки такий запобіжний захід не здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам, забезпечити належну поведінку обвинувачених та виконання ними своїх процесуальних обов`язків.
При цьому, апеляційним судом не встановлено обставин, які могли б бути підставою для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.
Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.
Керуючись ст.ст. 176, 177, 183, 196, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532КПК України, апеляційний суд, -

постановив:
Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 13.05.2021 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0002762 від 29.09.2018 року за ч. 2 ст. 187 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4