ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Можайськ Московської області Російської Федерації, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого.
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.358 КК України,
Наказом №437к від 07.09.2020 року, ОСОБА_4 , прийнятий на роботу з 09.09.2020 року на посаду електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування ЗФ, ЦВО, управління з ремонту енергообладнання та мереж ТОВ «Феррострой», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
У вересні місяці 2020 року (точної дати та часу в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим), ОСОБА_4 без поважних причин не з`явився на роботу з 10.09.2020 по 14.09.2020 включно, після чого, у нього виник умисел направлений на незаконне отримання листка непрацездатності, для подальшого його надання за місцем роботи.
Реалізуючи свій намір, ОСОБА_4 , маючи умисел на отримання документу про тимчасову втрату працездатності для подальшого його використання, а саме надання за місцем своєї роботи як підтвердження поважної причини відсутності на роботі, достовірно знаючи, що вказаний офіційний документ буде містити неправдиві відомості, за невстановлених обставин знайшов в мережі Інтернет оголошення про надання незаконних послуг з виготовлення підроблених листків непрацездатності, після чого замовив підроблений листок непрацездатності та отримав поштою завідомо підроблений офіційний документ - листок непрацездатності серія АДФ № 657239 від 10.09.2020, в якому зазначено про його перебування на амбулаторному лікуванні в період з 10.09.2020 по 14.09.2020 в КП «Полтавська обласні клінічна лікарня ім. М.В. Скліфосовського Полтавської обласної ради».
Після цього, 18.09.2020 ОСОБА_4 , маючи умисел на використання завідомо підробленого документу, діючи умисно та маючи на меті уникнути відповідальності за прогул, підтвердивши поважність причин відсутності його на роботі, надав на підтвердження факту тимчасової втрати ним працездатності за місцем своєї роботи, а саме ТОВ «Феррострой», що знаходиться за адресою: Полтавська область, м. Горішні Плавні, вул. Будівельників, 16, завідомо підроблений офіційний документ - листок непрацездатності серії АДФ № 657239 віл 10.09.2020, в якому зазначено про його перебування на амбулаторному лікуванні в період з 10.09.2020 по 14.09.2020 в КП «Полтавська обласні клінічна лікарня ім. М.В. Скліфосовського Полтавської обласної ради», а таким чином використав завідомо підроблений документ.
Таким чином ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 358 КК України.
В судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, та пояснив, що показання давати не бажає.
Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, враховуючи повне визнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 , думку прокурора, обвинуваченого, який пояснив, що бажає закінчити судовий розгляд без дослідження доказів, що маються в матеріалах справи в частині підтвердження фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, судом визнано недоцільним дослідження вказаних доказів.
З урахуванням викладеного, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 . Його дії суд кваліфікує за ч. 4 ст.358 КК України, так як він вчинив умисні дії, що виразились у використанні завідомо підробленого документу.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд, відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, всі обставини по справі в їх сукупності, а також особу обвинуваченого, його вік і стан здоров`я, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання.
Разом із цим, суд зазначає, що згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, тому особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Судом враховано, що визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.
Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.
Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13.08.2020 за результатами розгляду справи № 716/1224/19.
Обвинувачений ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, не працевлаштований, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не знаходиться, не одружений, має на утриманні одну неповнолітню дитину.
Щодо обставин, які пом`якшують покарання обвинувачення, у обвинувальному акті зазначено щире каяття.
Суд звертає увагу, що визнання засудженим своєї провини не вказує, що його зізнання стало результатом тривалого роздуму й затятої внутрішньої боротьби та свідчить про рішучість стати на шлях виправлення, самоосуд свого вчинку. Щире каяття є відвертою негативною оцінкою винуватою особою своєї злочинної поведінки, визнанням тих обставин, які їй ставляться в провину, має характеризувати її поведінку після вчинення злочину, але з позицій психологічної переорієнтації суб`єкта, який дійсно засуджує свій вчинок, визнає його антигромадський характер і готовий нести відповідальність. Судом установлено відсутність у обвинуваченого щирого жалю з приводу скоєного та осуду своїх протиправних дій, тобто про відсутність ознак щирого каяття.
Більше того, факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження. Однак, у матеріалах справи відсутні дані, які б підтверджували щирий жаль з приводу скоєного та осуд своєї поведінки засудженим, те, що він намагався виправити наслідки вчиненого та виявляв готовність нести покарання.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 12.11.2020 у справі № 363/975/18
Отже, обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, відсутні.
Обставини, які обтяжують покарання, обвинуваченого, відсутні.
Виходячи із загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, враховуючи наведені вище характеризуючи дані обвинуваченого, суд вважає, що для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів необхідним і достатнім є покарання в межах санкції ч. 4 ст. 358 КК України.
Підстав для застосування положень статей 69, 69-1 КК України суд не вбачає.
Враховуючи наведені вище обставини, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 , відсутність у нього негативних характеристик та негативних наслідків вчиненого кримінального правопорушення, що він вперше вчинив нетяжкий злочин, суд дійшов висновку про необхідність призначення йому покарання у виді штрафу, передбаченого санкцією ч. 4 ст. 358 КК України, у найвищому розмірі вказаного виду покарання.
Тільки таке реальне покарання, з урахуванням установлених судом обставин вчинення кримінального правопорушення та принципу індивідуалізації покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Питання про речові докази вирішено судом у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
Суд вказує, що під час досудового розслідування запобіжний захід до обвинуваченого не застосувався, і з урахуванням процесуальної поведінки ОСОБА_4 , суд не вбачає підстав для його застосування до набрання вироком законної сили.
Процесуальні витрати, пов`язані із проведенням експертизи необхідно стягнути з обвинуваченого на користь держави, відповідно до вимог ст.124 КПК України. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
На підставі викладеного, керуючись положеннями ст.ст. 373, 374, 475 КПК України, суд, -
Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, та призначити йому покарання у виді п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням експертиз в розмірі 1634 грн. 50 коп. (одна тисяча шістсот тридцять чотири гривні п`ятдесят копійок).
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом 30 діб з моменту його проголошення через Комсомольський міський суд Полтавської області, а засудженим у той же строк з моменту його отримання.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому роз`яснюється право подати клопотання про помилування, а також роз`яснюється учасникам кримінального провадження право ознайомитись із журналом судового засідання та подавати на них зауваження.

Суддя ОСОБА_1