Справа № 759/5130/20 Головуючий в суді I інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/528/2021 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
секретаря судових засідань ОСОБА_8
провівши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційний розгляд за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та прокурора Київської місцевої прокуратури №8 ОСОБА_9 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 14 липня 2020 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пінчуки, Васильківського району, Київської області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без визначеного місця проживання в м. Києві, судимого:

вироком Васильківського районного суду Київської області від 07.11.2018 за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 н.м.д.г., яке 20.05.2019 року було замінено на покарання у виді 50 годин громадських робіт, відбуте 22.08.2019;
- визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 14 липня 2020 рокуОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.
За вироком суду, ОСОБА_6 визнано винуватим у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайстві) вчиненому повторно за попередньою змовою групою осіб,тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, за наступних обставин.
Так, ОСОБА_6 , маючи необхідні знання та навички, а також здобувши раніше відповідний протиправний досвід та бажаючи незаконно збагатитись, за попередньою змовою із невстановленою досудовим розслідуванням особою, розробили план із заволодіння чужим майном шляхом обману.
Згідно розробленого ОСОБА_10 та невстановленою досудовим розслідуванням особою плану, кожному з них виділялась окрема роль, а саме: невстановлена особа, попередньо встановивши абонентський номер, телефонувала особам похилого віку (потерпілим) та представляючись працівником правоохоронного органу повідомляла, що близький родич потерпілої особи, якій телефонують, вчинив(ла) кримінальне правопорушення (злочин), наразі затриманий та підлягає притягненню до кримінальної відповідальності, проте у разі, якщо вказана потерпіла особа надасть неправомірну вигоду нібито працівникам правоохоронного органу чи/та кошти для врегулювання ситуації з потерпілою стороною, її родич буде відпущений та зможе уникнути кримінальної відповідальності. Також невстановлена досудовим розслідування особа, на вимогу потерпілої особи надати слухавку її затриманому родичу, змінюючи та притишуючи голос повинна була переконувати останню, що це розмовляє її родич і що потерпіла особа повинна виконати вимоги нібито працівників правоохоронного органу. Після чого, коли потерпіла особа надала згоду на надання неправомірної вигоди у визначеному невстановленою досудовим розслідуванням особою розмірі, остання повинна повідомити потерпілій особі, що через визначений період часу до неї додому приїде особа (роль ОСОБА_6 ), яка забере кошти і тоді родич потерпілої особи буде відпущений. Окрім того, за можливості, практично увесь період часу, поки інша особа ( ОСОБА_6 ) не приїде до дому потерпілої особи та не отримає кошти, в якості нібито неправомірної вигоди, невстановлена досудовим розслідуванням особа постійно розмовляє з потерпілою особою по телефону, таким чином не даючи можливості останній осмислити ситуацію, а також зателефонувати близькому родичеві, для перевірки слів невстановленої досудовим розслідуванням особи. При цьому ОСОБА_6 повинен приїздити до потерпілої особи, якій телефонувала невстановлена досудовим розслідуванням особа, та отримувати від неї готівкові кошти у визначеній сумі та переконувати, що після передачі цих коштів нібито працівникам правоохоронного органу, її близький родич буде відпущений.
У подальшому, 30.01.2020 року близько 13 години 15 хвилин невстановлена досудовим розслідування особа, діючи згідно розробленого нею та ОСОБА_6 плану, з прямим умислом, з корисливих мотивів та з метою наживи попередньо встановивши абонентський номер потерпілої ОСОБА_11 , зателефонувала останній та за для введення в оману потерпілої, повідомила, що її син перебуваючи у м. Жашків потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, а саме керуючи транспортним засобом здійснив наїзд на потерпілу. Після чого зазначив, що для врегулювання ситуації, зокрема з потерпілою необхідно надати 1500 (одну тисячу п`ятсот) доларів США, а також на вимогу потерпілої, дотримуючись злочинного плану, змінивши та притихнувши голос, видав себе за сина потерпілої та повідомив про необхідність виконання вимог особи, що телефонує. Тоді потерпіла ОСОБА_11 вважаючи, що її син дійсно потрапив у дорожньо-транспортну пригоду та бажаючи йому допомогти, погодилась надати кошти невстановленій досудовим розслідуванням особі. Після чого невстановлена досудовим розслідуванням особа, отримавши згоду потерпілої, повідомила останній, що незабаром до неї додому приїде інша особа, якій необхідно буде передати визначену суму коштів.
В цей же день, близько 13 години 10 хвилин ОСОБА_6 , діючи згідно розробленого плану, повторно, з прямим умислом, з корисливих мотивів та з метою наживи, прибув до місця проживання потерпілої ОСОБА_11 , а саме до квартири АДРЕСА_2 . Після того, як потерпіла відчинила двері ОСОБА_10 , останній повідомив, що прийшов за грошима та на цій підставі увійшов до приміщення коридору вказаної квартири. Знаходячись всередині, продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_6 підтвердив потерпілій ОСОБА_11 слова невстановленої досудовим розслідування особи, щодо потрапляння її сина у дорожньо-транспортну пригоду та безумовну необхідність термінового надання коштів для «вирішення питання» з потерпілою від цієї пригоди особою. У свою чергу ОСОБА_11 будучи наляканою і введеною в оману невстановленою особою та ОСОБА_6 , повідомила останньому, що немає визначеної ними суми коштів та передала останньому грошові кошти в сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень.
Крім цього, ОСОБА_6 продовжуючи свої протиправні дії, цього ж дня, знаходячись у приміщенні зазначеної вище квартири потерпілої ОСОБА_11 , будучи обуреним тим, що потерпіла не надала визначеної ним та невстановленою досудовим розслідуванням особою суми коштів, з корисливих мотивів та з метою наживи, з дозволу потерпілої ОСОБА_11 шляхом вільного доступу виявив та шахрайським шляхом заволодів готівковими коштами у сумі 500 (п`ятсот) гривень.
У подальшому, цього ж дня ОСОБА_6 діючи з єдиним умислом спрямованим на максимізацію незаконної наживи, заволодівши у ході вчинення вищеописаних кримінальних правопорушень лише незначною частиною бажаної суми коштів, залишаючи місце вчинення цих правопорушень, а саме квартиру потерпілої ОСОБА_11 , продовжуючи вводити в оману останню, повідомив, що їй, у короткий проміжок часу, для того, щоб допомогти своєму сину необхідно відшукати повну суму грошових коштів, що була обумовлена ОСОБА_6 та невстановленою досудовим розслідування особою, за якими він прийде згодом.
Після чого, цього ж дня, через деякий проміжок часу, невстановлена досудовим розслідуванням особа, діючи у межах єдиного умислу спрямованого на максимізацію незаконної наживи, а також розробленого нею та ОСОБА_6 плану, зателефонувала потерпілій ОСОБА_11 та запитала чи знайшла та необхідну, попередньо визначену нею суму коштів на що потерпіла відповіла ствердно. Тоді невстановлена досудовим розслідування особа, з метою підтримання у потерпілої хибної думки про спілкування з працівниками правоохоронного органу повідомили ОСОБА_11 , що її необхідно підготувати позитивну характеристику на свого сина та передати її разом з грошовими коштами особі, яка прийде до її житла, на що потерпіла погодилась.
В подальшому, цього ж дня ОСОБА_6 продовжуючи свої умисні, протиправні дії об`єднані єдиним, первинним умислом на максимізацію наживи при заволодіння чужим майном шляхом обману, знову прибув до квартири потерпілої ОСОБА_11 де повідомив останній, що прийшов з метою отримання коштів і характеристики на її сина, після чого був затриманий громадянами, які до його приходу, на прохання потерпілої ОСОБА_11 погодились прийти на допомогу останній.
Умисними діями ОСОБА_6 та невстановленої досудовим розслідуванням особою, потерпілій ОСОБА_11 завдано майнової шкоди на суму 2000 (дві тисячі) гривень.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 посилаючись на незаконність, необґрунтованість та невмотивованість вироку Святошинського районного суду м. Києва від 14 липня 2020 року щодо ОСОБА_6 просить його змінити та пом`якшити призначене ОСОБА_6 покарання звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 не врахував обставини, які його пом`якшують, а саме визнання вини та щире каяття, а також дані про особу обвинуваченого, який має на утриманні малолітню дитину. Окрім того, на переконання апелянта суд першої інстанції безпідставно вказав, що обвинувачений має судимість, оскільки відповідно до п.2-1 ст. 89 КК України судимість ОСОБА_6 є погашеною. Також апелянт вважає, що в діях ОСОБА_6 відсутня ознака повторності, оскільки його діяння були об`єднанні єдиним наміром.
В апеляційній скарзі прокурор Київської місцевої прокуратури №8 посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосування закону, який підлягав застосуванню, а також у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості просить вирок Святошинського районного суду м. Києва від 14 липня 2020 року щодо ОСОБА_6 скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 190, ч.3 ст. 186 КК України та призначити йому покарання за ч.2 ст. 190 КК України у виді 2 років позбавлення волі, за ч.3 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі та, на підставі ст. 70 КК України остаточне покарання призначити у виді 5 років позбавлення волі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції безпідставно перекваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 з ч.3 ст. 186 КК України на ч.2 ст. 190 КК України, оскільки коштами в сумі 500 гривень, які належали потерпілій ОСОБА_11 , обвинувачений заволодів шляхом відкритого їх викрадення, що підтверджується показаннями самої потерпілої, які суд першої інстанції залишив поза увагою.
Також апелянт зазначає, що при призначенні покарання обвинуваченому судом першої інстанції не в повній мірі було враховано ступінь тяжкості вчинених злочинів, особливості та обставини їх вчинення, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який ніде не працює та систематично вчиняє злочини проти власності, внаслідок чого призначено покарання яке за своїм видом є занадто м`яким.
Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , та його захисника, які підтримали подану апеляційні скаргу та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, доводи прокурора, якій підтримав подану апеляцій скаргу та заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що подані апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайстві) вчиненому повторно за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,за обставин, викладених у вироку обґрунтований сукупністю досліджених в судовому засіданні й наведених у вироку доказів, яким суд дав належну оцінку.
Зокрема, винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України підтверджуються детальними та послідовними показаннями допитаної в судовому засіданні суду першої інстанції потерпілої ОСОБА_11 , яка показала, що 30 січні 2020 року їй на стаціонарний номер зателефонував чоловік, який повідомив, що її син потрапив в дорожньо-транспортну пригоду, за що йому загрожує сім років в`язниці, так як він збив дівчину, в якої пошкоджено внутрішні органи і їй необхідна операція. Для того, щоб врятувати сина, потрібно терміново дати гроші в сумі 15000 гривень, на що вона повідомила, що має лише 1500 гривень, проте чоловік сказав, що потрібно ще хоча б 1500 доларів. Після чого, на її прохання, дали слухавку наче б то її сину, який повідомив, що в нього пошкоджена губа та поламані ребра. Приблизно через 10-20 хвилин після розмови по телефону до неї прийшов обвинувачений, якого вона раніше не знала, на його вимогу, під диктовку вона написала заяву, що надала гроші. При цьому, обвинуваченого вона впустила до квартири самостійно. Коли обвинувачений вийшов з квартири, вона пішла до сусідки та зателефонувала до внучки. Після того, як обвинувачений повернувся, то зайшов за нею до кімнати, почав кричати де гроші, хотів забрати заяву (характеристику), яку вона писала. Коли обвинувачений шукав долари, то самостійно взяв гроші з гаманця, який лежав в шухляді, в сумі 500 гривень, вона йому не заперечувала, оскільки перебувала в шоковому стані. Перед тим, як затримали обвинуваченого, прийшла її внучка з чоловіком та його товаришем. Разом обвинувачений забрав у неї 2000 гривень, спочатку 1500 гривень та потім 500 гривень. Підтвердила, що обвинувачений, це особа, яка до неї приходила, два рази.
Показаннями допитаного в судовому засіданні суду першої інстанції свідка ОСОБА_12 який показав, що 30 січня 2020 року йому зателефонувала його знайома та повідомила, що до квартири її бабусі хтось зайшов та забрав гроші. Коли він, зі знайомою вже знаходились у квартирі бабусі, то її знову зателефонували та запитали про іншу половину грошей, на що вона повідомила, що знайшла. Після чого ними була викликали поліцію. Потім почули, як до квартири хтось зайшов та запитав, де гроші. Тоді, вони вийшли з кімнати, та затримали обвинуваченого. Підтверджує, що обвинувачений саме та особа яку він затримував в квартирі бабусі.
Взято до уваги судом першої інстанції і показання понятих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які вказали, що в їх присутності потерпіла впізнала обвинуваченого, у якого вилучили ніж, телефон та 500 гривень однією купюрою.
Досліджено судом першої інстанції і інші долучені до матеріалів кримінального провадження докази.
Зокрема, судом першої інстанції досліджено протокол прийняття заяви ОСОБА_11 про вчинене кримінальне правопорушення від 30.01.2020 року.
Взято до уваги і протокол огляду місця події від 30.01.2020 року, зі схемою до до нього та фототаблицею, згідно яких, в АДРЕСА_3 , було оглянуто квартиру АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 , якої виявлено та вилучено з підлоги зіскоби РБК; в кімнаті № 1 з шухляди тумба, , виявлено та вилучено 4 сліди папілярних узорів.
Проаналізовано судом першої інстанції і фактичні данні протоколу пред`явлення особи для впізнання від 30.01.2020 року, разом з оглянутим в судовому засіданні відеозаписом, згідно якого, потерпіла ОСОБА_11 за сукупністю ознак впізнала особу під № 1 ОСОБА_6 , як особу, яка 30.01.2020 року приблизно о 14.00 годин, перебуваючи в кв. АДРЕСА_2 , під приводом працівника поліції заволодів її грошовими коштами, а саме грошовими коштами в сумі 500 гривень.
Досліджено судом першої інстанції і дані протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину ОСОБА_6 від 30.01.2020 року, під час якого в останнього було виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 500 гривень однією купюрою.
Взято до уваги і висновок експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 17-1/482 від 18.02.2020 року з ілюстративною таблицею, згідно якого, вилучені під час огляду місця події 30.01.2020 з шухляди тумби з квартири АДРЕСА_2 сліди пальців рук, залишені великим пальцем лівої руки ОСОБА_6 .
Таким чином, всупереч доводам захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та прокурора судом першої інстанції всебічно, повно та неупереджено досліджено всі обставини кримінального провадження, надано оцінку кожному доказу з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.
З огляду на наведені докази суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України доведена повністю, оскількивін своїми умисними діями, повторно, за попередньою змовою групою осіб шляхом обману заволодів чужим майном.

При цьому, суд першої інстанції дійшов висновку, про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого з ч. 3 ст.186 КК України на ч.2 ст.190 КК України, оскільки обвинувачений заволодів коштами в сумі 500 гривень, саме шахрайським шляхом. До таких висновків суд першої інстанції дійшов виходячи, як з показань самого обвинуваченого, який частково визнав свою вину за ч.2 ст. 190 КК України та вказав, що дійсно приїхав до потерпілої з метою заволодіння її коштами шляхом обману, так і показань потерпілої, яка вказала, що після телефонної розмови вона добровільно впустила в свою квартиру обвинуваченого, після чого добровільно дала йому 1500 гривень та не заперечувала проти надання йому і 500 гривень, і тільки після того, як обвинувачений покинув квартиру та вона поспілкувалась з сусідами і внучкою, то зрозуміла, що її коштами обвинувачений заволодів шахрайським шляхом.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про перекваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 з ч. 3 ст.186 КК України на ч.2 ст.190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайстві) вчиненому повторно за попередньою змовою групою осіб, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи, поведінку обвинуваченого і потерпілої, яка добровільно впустила обвинуваченого до квартири, де за власною волею передала йому грошові кошти, в тому числі і не заперечувала поти надання йому грошових коштів в сумі 500 гривень, отже добровільність передачі потерпілою, введеною в оману обвинуваченому грошових коштів в сумі 500 гривень, підтверджують висновок суду першої інстанції про правильність перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 .
Що стосується доводів зазначених в апеляційній скарзі прокурора про неправильне перекваліфікування дій обвинуваченого ОСОБА_6 , то на переконання колегії суддів вони є неспроможними, оскільки суд належним чином обґрунтував свої висновки, при цьому послався на показання потерпілої ОСОБА_11 , яка вказувала про добровільність передачі обвинуваченому грошових коштів, в тому числі і 500 гривень. Таким чином посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що суд залишив поза увагою показання потерпілої ОСОБА_11 при перекваліфікації дій ОСОБА_6 є безпідставними.
При перевірці матеріалів кримінального провадження, будь-яких порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування вироку суду не встановлено.
Відповідає вимогам статті 65 КК України і призначене ОСОБА_6 судом першої інстанції покарання, розмір якого, всупереч апеляційним скаргам прокурора та захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 обраний з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно ст. 12 КК України відносяться до категорії нетяжких злочинів, даних про особу обвинуваченого, який характеризується посередньо, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, судимий, не працює, розлучений, має на утримання малолітню дитину, його відношення до скоєного, відсутність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, до обставин, що обтяжують покарання, відніс вчинення злочину щодо особи похилого віку. Врахувавши наведені обставини в їх сукупності суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 покарання, яке є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів, в межах, установлених санкцією інкримінованої статті, відповідно до положень КК України, з яким погоджується і колегія суддів, оскільки вважає його співмірним з вчиненим ОСОБА_6 злочином.
З огляду на наведене доводи апеляційної скарги прокурора та захисника про неврахування судом першої інстанції даних про особу обвинуваченого є неспроможними.
Доводи апеляційної скарги захисника про неврахування судом першої інстанції, при призначенні покарання обвинуваченому обставин, які його пом`якшують, а саме щирого каяття обвинуваченого та визнання ним своєї вини, на переконання колегії суддів не заслуговують на увагу, оскільки зазначені обставини не були встановлені судом першої інстанції в ході судового розгляду, не встановлено таких обставин і в ході апеляційного перегляду справи. Як встановлено судом першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 , в ході судового розгляду, фактичні обставини вчиненого злочину підтвердив частково, наполягав на тому, що кошти від потерпілої не отримував та не вимагав. Така позиція обвинуваченого свідчить про відсутність щирого каяття обвинуваченого, а відтак і безпідставність твердження апелянта про невизнання та не врахування місцевим судом обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 щирого каяття та визнання ним своєї провини.
Згідно ч.1 ст. 88 КК України особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості.
Як убачається з довідки про судимості, що міститься у матеріалах кримінального провадження ОСОБА_6 вироком Васильківського районного суду Київської області від 07.11.2018 засуджений за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 н.м.д.г., яке 20.05.2019 було замінено на покарання у виді 50 годин громадських робіт, яке ОСОБА_6 відбуто 22.08.2019.
Відповідно п.5 ч.1 ст. 89 КК України особи, засуджені за вчинення злочину до основного покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, громадських робіт, виправних робіт або арешту, якщо вони протягом року з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового кримінального правопорушення.
Згідно зі ст. 90 КК України строки погашення судимості обчислюються з дня відбуття основного і додаткового покарання.
З урахуванням зазначених вимог закону строк погашення судимості ОСОБА_6 обчислювався з дня відбуття покарання 22 серпня 2019 року і на момент вчинення нового злочину 30 січня 2020 року однорічний строк, визначений п. 5 ч. 1 ст. 89 КК України для визнання ОСОБА_6 таким, що не має судимостіне сплинув. Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника про те, що судимість ОСОБА_6 є погашеною та в його діях відсутня така кваліфікуюча ознака, як повторність, є безпідставними.
Отже, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання дотримався вимог кримінального закону, врахував всі, передбачені ним обставини у їх сукупності, і підстав для застосування ст. 75 КК України, як про це ставить питання захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , колегія суддів не вбачає.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_6 , а також про безпідставність доводів апеляційної скарги захисника та прокурора.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та прокурора Київської місцевої прокуратури №8 ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирокСвятошинського районного суду м. Києва від 14 липня 2020 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки - без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_6 в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді:

_______________ _________________ ________________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4