Номер провадження: 11-кп/813/952/21
Номер справи місцевого суду: 522/6420/19
Головуючий у першій інстанції
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 к,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 21.10.2021 року, якою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.152, ч.1 ст.263 КК України, під час судового розгляду продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 21.03.2021 року,-

установив

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21.01.2021 року було продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання до 21.03.2021 року, відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч.4 ст.152, ч.1 ст.263 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000298 від 04.02.2019 року.

Рішення суду мотивоване тим, що існують ризики передбачені ч.1 ст.177 КПК України а також обставини, передбачені ст. 178 КПК України, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
На дану ухвалу захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, просить оскаржену ухвалу скасувати, та постановити нову ухвалу якою змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

В мотивування своєї апеляційної скарги захисник посилається на те, що:

- відсутні достатні докази про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення;

- обвинувачений ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, а саме: виховує малолітню дитину та проживає із жінкою, має постійне місце роботи на будівництві, задовільний майновий стан, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи.

- клопотання сторони захисту від 18.01.2021 року про зміну запобіжного заходу взагалі не було розглянуто Приморським районним судом м. Одеси 21.01.2021 року.

- прокурором не доведено обґрунтованість підозри, наявність реальних ризиків, неможливість досягнення мети у разі застосування іншого виду запобіжного заходу;

- сторона обвинувачення неповно та упереджено здійснює підтримання державного обвинувачення у даному кримінальному провадженні.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, виступ захисників обвинуваченого, якій підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно п.2 ч.1 ст.372 КПК України в мотивувальній частині ухвали зазначається: суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Відповідно до положень ч.2 ст.392 КПК України, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до 2 абзацу частини 3 статті 407 КПК України, постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу".
Згідно із вимогами ч.2 ст.422-1 КПК України, суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції: ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою, а також оскаржувану ухвалу, не має законних на те підстав для перевірки обґрунтування обвинувачення чи дослідження будь-яких доказів, що досліджуються судом під час розгляду обвинувального акту та на підставі яких ухвалюється судове рішення по суті.
Враховуючи наведене, на даному етапі судового розгляду у апеляційного суду відсутні повноваження давати оцінку доказам причетності особи до скоєння інкримінованого їй кримінального правопорушення, адже відповідно до ст.368 КПК України таке питання вирішуються судом при ухваленні вироку, а тому апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги адвоката щодо відсутності доказів вини ОСОБА_8 у скоєнні інкримінованого йому злочину.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Як вбачається з оскаржуваної ухвали та журналу судового засідання, судом було поставлено на обговорення питання щодо доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Також апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що стороною захисту, в порядку ч.1 ст. 201 КПК України, до суду першої інстанції клопотання про зміну запобіжного заходу стороною захисту не подавалось, що вбачається з журналу судового засідання місцевого суду, а тому апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про не розгляд місцевим судом клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, суд при постановленні ухвали в повній мірі дотримався та врахував зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону.
Колегією суддів встановлено, що заявлені ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, не зменшились.
Не погоджуючись із доводами захисників про те, що прокурором стосовно ОСОБА_8 недоведена наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які стали підставою для продовження застосування обвинуваченому найсуворішого запобіжного заходу, апеляційний суд наголошує на таких обставинах.
У відповідності до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Колегія суддів відхиляє доводи захисника обвинуваченого про те, що судом не враховано дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , зокрема, що він раніше не судимий, має місце проживання, певні соціальні зв`язки, має на утриманні малолітню дитину, позитивно характеризується, оскільки зазначені обставини, з урахуванням усіх в сукупності даних про особу обвинуваченого та існуючих ризиків, у даному конкретному випадку, не є достатніми для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки не мають такої стримуючої дії, що також було враховано судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про продовження існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризику того, що обвинувачений, враховуючи тяжкість покарання, що йому загрожує у разі встановлення його вини, може здійснити спроби переховування від суду, який обумовлений тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у скоєнні злочинів, одним з яких є особливо тяжкий, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад 10 років.
Крім того, колегія суддів приймає до уваги, що на даний час, судовий розгляд обвинувального акту відносно ОСОБА_8 триває, не допитана потерпіла, що також вказує на ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК Уероаїни.
Апеляційний суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
За обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, колегія суддів вважає, що районний суд об`єктивно врахував обставини справи, дані про особу обвинуваченого та дійшов правильного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою, тому апеляційна скарга захисника обвинуваченого не підлягає задоволенню, а ухвала суду є обґрунтованою та відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Керуючись 183, 199, 331, 376, 404, 405, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 21.01.2021 року, якою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.152, ч.1 ст.263 КК України, під час судового розгляду продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 21.03.2021 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3