Справа № 947/5747/21
Провадження № 1-кс/947/2341/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.02.2021 року

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в місті Одесі клопотання старшого слідчого СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_4 у кримінальному провадженні за №0002721 від 01.08.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, в провадженні слідчого відділу Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного 01.08.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002721 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.
Так, в ході проведення досудового розслідування вказаного кримінального провадження встановлено, що 31.07.2019 з заявою звернувся ОСОБА_5 про те, що у лютому місяці 2019 невстановлені особи знаходячись у приміщенні будинку АДРЕСА_1 викрали правовстановлюючі документи на 201/1000 частини квартири АДРЕСА_2 , після чого шахрайським шляхом заволоділи правом 201/1000 частини квартири АДРЕСА_2 .
Досудовим розслідуванням встановлено, що згідно інформаційної довідки №176000140 від 01.08.2019 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено, що об`єкт нерухомості 201/1000 частини квартири АДРЕСА_2 на праві приватної власності належала ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та 14.02.2019 був укладений договір дарування 201/1000 частини квартири АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_7 , зареєстрований в реєстрі за № 555, відповідно до якого ОСОБА_8 придбала право власності на зазначене нерухоме майно за вищевказаною адресою.

В ході досудового розслідування та з показань свідка ОСОБА_9 та з допиту потерпілого ОСОБА_5 встановлено, що його дідусь - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав за адресою: АДРЕСА_1 і помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . За життя його дід - ОСОБА_6 залишив заповіт, а саме 18.05.2013 року він своє майно заповів, а саме: 82/100 частин житлового будинку АДРЕСА_3 ОСОБА_6 заповідав його брату - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та сестрі - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; а 201/1000 частини квартири за адресою: АДРЕСА_4 йому. Дане заповіт було посвідчено державним нотаріусом третьої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_11 . Хочу пояснити, що дане заповіт ОСОБА_6 зберігалося за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 . з початку 2018 року його дід ОСОБА_6 став себе погано почувати, став погано пересуватися, а саме перестав практично виходити з дому, по дому пересувався за допомогою стільця. Він та його мати - ОСОБА_9 щодня відвідували ОСОБА_6 , приносили йому продукти. З січня місяця 2019 роки мій дід - ОСОБА_6 став скаржився на сильні болі в серці, сам не пересувався, а також не міг сам себе обслуговувати, тому щодня він або його мати - ОСОБА_9 приносили продукти, памперси, переодягали його. 28.01.2019 у вечірній час його матері - ОСОБА_9 зателефонувала сусідка ОСОБА_6 і сказала, що дідові погано. Після чого його мати - ОСОБА_9 попросила викликати швидку допомогу і сама поїхала до діда. По приїзду його мати ОСОБА_9 розповідала про те, що їздила до діда і пояснила, що його дід - ОСОБА_6 відчуває себе погано, нікого не впізнає. Після цього він відвідував свого діда - ОСОБА_6 , який вже не вставав з ліжка, сам себе не обслуговував, двері в будинок були відчинені, якщо раптом йому потрібна була допомога і він зміг покликати сусідку. З 28.01.2019 по день своєї смерті його дід - ОСОБА_6 не впізнавав його, його мати, а такжеего братові і сестру. 22.02.2019 його мати ОСОБА_9 розповідала, що була у дідуся - ОСОБА_6 , який дуже погано почувався, вже не розмовляє. Його мати - ОСОБА_9 сказала, що 23.02.2019 також поїде до діда - ОСОБА_6 . 24.02.2019 від своєї матері - ОСОБА_9 він дізнався, що його дід - ОСОБА_6 помер і вона пояснила, що не змогла знайти правовстановлюючі документи на кімнату в комунальній квартирі за адресою: АДРЕСА_4 . У комунальній квартирі за адресою: АДРЕСА_4 довгий час проживала квартирантка - ОСОБА_12 .

Згідно інформаційної довідки № 176000140 від 01.08.2019 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено, що об`єкт нерухомості 201/1000 частини квартири АДРЕСА_2 , з 14.02.2019 року належить на праві приватної власності ОСОБА_8 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_7 .

Згідно відповіді з ДП «Національні інформаційні системи» №3282/30-48 від 11.09.2019 ОСОБА_6 була видана довіреність на ім`я ОСОБА_13 , яка була 11.02.2019 посвідчена приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_7 та зареєстрована в реєстрі за №484.

Крім того, слідчий зазначає, що щодо вказаного об`єкту нерухомого майна існує сукупність достатніх підстав вважати, що він є доказом злочину, тобто містіть відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та набуті кримінально протиправним шляхом, тому існує необхідність у їх збереженні.

Слідчий звернувся з клопотанням про арешт майна, в якому зазначає, що в ході досудового розслідування були встановлені ризики подальшої реалізації зазначеного нерухомого майна та метою забезпечення збереження, виключення можливості перепродажу або іншого відчуження квартири АДРЕСА_5 , що в подальшому може унеможливити перехід майнових прав на зазначений об`єкт до законного власника, виникла необхідність у накладенні на нього арешту.

В судове засідання слідчий не з`явилась, надавши до суду заяву про розгляд клопотання в її відсутність.

Відповідно до вимог ч.2 ст.172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, вважаю, що клопотання слідчого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Також, слід зазначити, що у своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є арешт майна у кримінальному провадженні.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

У відповідності до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як вбачається матеріалів клопотання слідчого, об`єкт нерухомого майна, а саме: 201/1000 частини квартири АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) постановою слідчого визнано речовим доказом, у зв`язку із чим слідчий просить накласти арешт на об`єкт нерухомого майна з метою забезпечення збереження, виключення можливості перепродажу або іншого відчуження даного об`єкту.

Однак, ні в клопотанні, ні в доданих до клопотання матеріалах, слідчим жодним чином не обґрунтовується можливість досягнення завдань застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

Так, сам по собі факт визнання даного об`єкту нерухомого майна речовим доказом, не доводить тих обставин, що зазначений об`єкт нерухомого майна повністю відповідає критеріям ч.1 ст.98 КПК України, як доказ у кримінальному провадженні, тобто який був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Так, у даному кримінальному провадженню жодній особі не повідомлено про підозру, та не заявлено цивільний позов.

Крім того, 09.08.2019 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Одеси було відмовлено в задоволенні аналогічного клопотання слідчого.

На підставі викладеного, враховуючи, що слідчим не обґрунтовано необхідність в застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання слідчого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання старшого слідчого СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_4 у кримінальному провадженні за №0002721 від 01.08.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1