Житомирський апеляційний суд
Справа №295/2034/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 187 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю

секретаря: ОСОБА_5

захисника: ОСОБА_6

прокурора: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 19 січня 2021 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 до 19 березня 2021 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 19 січня 2021 року продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 на 60 днів до 19 березня 2021 року.

Своє рішення суд обґрунтував тяжкістю та характером злочину, даними про особу обвинуваченого та наявністю ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися.

В апеляційній скарзі захисник не погоджується з прийнятим рішенням, просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладанням на нього обов`язків, передбачених положеннями ст. 194 КПК України.

Вважає, що висновки судді та поставлена ним ухвала про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави є необґрунтованою.

Вказує, що в ухвалу суді не наведені мотиви з яких суд відхилив позицію сторони захисту з приводу застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Суд не врахував, те, що ОСОБА_8 одружений, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_9 та сина від першого шлюбу ОСОБА_10 , оскільки рідний батько ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім цього, ОСОБА_8 має на утриманні матір похилого віку своєї дружини - ОСОБА_12 , яка страждає на ряд тяжких захворювань та потребує постійного нагляду. Перед затриманням та обранням запобіжного заходу, ОСОБА_8 мав постійне місце проживання АДРЕСА_1 .

За останні 5 років, ОСОБА_8 працював на різних посадах, зокрема бригадир на дільниці, комірник, що підтверджується копією трудової книжки. Однак, був звільнений з останнього місця роботи в серпні 2019 року за власним бажанням у зв`язку з необхідністю догляду за матір`ю своєї дружини.

Також, суд не взяв до уваги те, що особи, які знаходяться в умовах СІЗО позбавлені можливості швидко отримати якісну медичну допомогу в разі захворювання на коронавірус COVID-19.

На його думку, ризики, передбачені ст. 177 КПК України стороною обвинувачення не доведені, а продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 є невиправданим.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу, заперечення прокурора на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

В провадженні Богунського районного суду м. Житомира перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає що, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

З матеріалів провадження вбачається, що 19 січня 2021 року судом першої інстанції було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою.

Колегія суддів зважає і на те, що при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого кримінального правопорушення, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років із конфіскацією майна.

Обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисного злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України та відбував покарання в місцях позбавлення волі, що характеризує його як особу, схильну до вчинення кримінальних правопорушень, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, яке йому загрожує, в разі засудження, обставин та характеру кримінального правопорушення у вчиненні якого він обвинувачується, а зокрема двох епізодів розбійних нападів на жінок з застосуванням ножа у короткий проміжок часу, вказує на обґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та на недостатність застосування менш суворого запобіжного заходу такого як домашній арешту чи особисте зобов`язання з метою запобігання ризикам, передбаченим п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, винесена у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Інші доводи захисника, такі як наявність постійного місця проживання обвинуваченого, дружини та малолітніх дітей, хворої матері дружини, можливістю в умовах СІЗО захворіти на СОVID 19, на переконання колегії суддів не дають підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який і їх неможливо віднести до тих стримуючих чинників, які б мінімізували ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання чи вчинення нових кримінальних правопорушень.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали суду колегія суддів не знаходить.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 19 січня 2021 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 до 19 березня 2021 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: