Справа № 161/6410/20 Провадження №11-кп/802/572/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:запобіжний захід Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Луцького міськрайоннго суду Волинської області від 17 червня 2021 року (ЄРДР №0000308, №0001300),

В С Т А Н О В И В:
Ухвалою Луцького міськрайоннго суду Волинської області від 17 червня 2021 року задоволено клопотання прокурора про продовження обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 357, ч.2 ст.186 КК України, ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів тобто до 15 серпня 2021року включно.

Своє рішення суд мотивував тим, що прокурором надано докази про наявність ризиків зазначених в клопотанні, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а тому прийшов до висновку про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати, ухвалити нову, якою обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт із носінням електронного засобу контролю. На підставі ст.182 КПК України встановити можливість внесення застави. Посилається на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, яка не підтверджується доказами. Вказує про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України суттєво зменшилися. Крім цього, зазначає, що судом також не взято до уваги і того, що він є особою молодого віку, та тривалий час перебуває в СІЗО, де суттєво погіршився стан його здоров`я. Виключно сама можливість покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років, не може бути належною підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. На його думку, є підстави для зміни йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, оскільки такий захід буде цілком достатнім та ефективним заходом забезпечення кримінального провадження. Окрім цього, звертає увагу суду на ту обставину, що суд першої інстанції не проголошував ухвали про продовження йому запобіжного заходу. Вказує, що він не чув ні мотивувальної, а ні резолютивної частини судового рішення, а про ухвалу суду щодо продовження йому запобіжного заходу дізнався від працівників конвою. А тому, зазначає, що був позбавлений можливості перед розглядом клопотання заявити відвід головуючому, так як суд одразу перейшов до розгляду клопотання про продовження строків тримання під вартою.
Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляції, обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, прокурора, який заперечив проти апеляції та просив залишити ухвалу суду без змін, перевіривши матеріали справи за доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Дані вимоги закону при розгляді клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 місцевим судом були дотримані в повній мірі.
Судом встановлено, що у провадженні Луцького міськрайонного суду Волинської області перебувають обвинувальні акти у кримінальних провадженнях №0000308, №0001300 відносно ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.3 ст.357 КК України.
Обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень стверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, яким місцевий суд дав належну правову оцінку.

Встановлено і те, що судовими рішеннями ОСОБА_7 неодноразово продовжувався строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Оскаржуваною ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 червня 2021 року обвинуваченому ОСОБА_7 було продовжено раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 15 серпня 2021 року.
Продовжуючи обвинуваченому в ході розгляду кримінального провадження винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою, місцевий суд врахував обґрунтованість підозри в обвинуваченні у вчиненні інкримінованих йому злочинів, а також взяв до уваги те, що раніше заявлені ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України не зменшились.
Як встановлено судом, підставами для обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою стали наявність обґрунтованої підозри в обвинуваченні, що стверджується матеріалами провадження, а метою запобігання ризикам передбаченим в ч.1 ст. 177 КПК України.
Апеляційний суд вважає, що з моменту взяття ОСОБА_7 під варту та до моменту вирішення клопотання про продовження строку тримання під вартою в даному провадженні, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо нього такого запобіжного заходу та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку в даний час вже обвинуваченого, зможе забезпечити більш м`який запобіжний захід.
Так, наведені стороною обвинувачення в клопотанні та судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченому є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не змінились.
Оцінюючи тяжкість злочинів, вчинення яких інкримінується обвинуваченому, передбачених ч.2 ст.186, ч.3 ст.357 КК України, суд враховує ступінь суспільної небезпечності цих злочинів в конкретних умовах місця і часу.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу не втратили свою актуальність та не змінились.
З урахуванням наведеного, особи обвинуваченого ОСОБА_7 та тяжкості інкримінованих йому діянь, те, що останній обвинувачується у вчиненні злочинів один з яких є тяжким злочином проти власності (ч.2 ст.186 ККУ), що підвищує суспільну небезпечність такого діяння, кількість епізодів за цим злочином, його вік та стан здоров`я, відсутність медичних документів в підтвердження неможливості утримання обвинуваченого в слідчому ізоляторі, апеляційний суд приходить до висновку, що інші, більш м`які запобіжні заходи аніж тримання під вартою, є недостатніми для запобігання ризиків, встановлених ч.1 ст.177 КПК України, які були доведені стороною обвинувачення.
Крім цього, апеляційний суд звертає увагу, що кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 за ч.2 ст.186, ч.3 ст.357 КК України по суті не розглянуто, тобто судове провадження триває.
Таким чином, колегія суддів апеляційного суду вважає, що при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 місцевий суд перевірив усі обставини кримінального провадження, з якими закон пов`язує такий винятковий запобіжний захід та наявність достатніх і обґрунтованих підстав для його продовження.
Доводи, які викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого не зменшують доведених стороною обвинувачення ризиків, і не є підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора та обрання щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою.
Разом з тим, слідчий суддя також обгрунтовано не визначав розмір застави, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства, що відповідає положенням ч.4 ст. 183 КПК України.

Окрім цього, доводи обвинуваченого, щодо тієї обставини, що суд першої інстанції не проголошував ухвали про продовження йому запобіжного заходу, а тому він не чув ні мотивувальної, ні резолютивної частини судового рішення, а про ухвалу суду щодо продовження йому запобіжного заходу дізнався від працівників конвою, не заслуговують на увагу, оскільки не знайшли свого підтвердження в апеляційному суді.
За таких обставин, суд обґрунтовано продовжив запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а тому законних підстав для скасування ухвали і ухвалення нової, відповідно до викладеного в апеляційній скарзі доводів, апеляційний суд не вбачає.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Луцького міськрайоннго суду Волинської області від 17 червня 2021 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо обвинуваченого ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді