ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/780/21 Справа № 208/2921/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
представник аТОВ Інтек-Пром ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою прокурора Кам`янської окружної прокуратури на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 квітня 2021 року про арешт майна по кримінальному провадженні № 0000070, -
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 квітня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна по кримінальному провадженні № 0000070, за ч. 3 ст. 197-1, ч. 3 ст. 358 КК України.
Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя посилався на те, що надані стороною захисту документи, а саме: договір оренди земельної ділянки між ТОВ Інтек-Пром та ФОП ОСОБА_7 , договори про надання послуг відповідального зберігання з ТОВ Прайм Строй ЛТД, ТОВ Стілм, свідчать про належність виявлених труб саме цим суб`єктам господарської діяльності.
Зазначає, що з наданих представником власника майна документів вбачається, що ТОВ Інтек-пром подало до міськвиконкому заяву про надання дозволу на розробку документів на землевідведення та 28.07.2021 року подало до міської ради клопотання про надання дозволу на розробку додаткового проекту землевідведення земельної ділянки, площею 0,1927 га.
Вказує, що формальне, неконкретизоване посилання слідчого на досягнення забезпечення виконання завдань кримінального провадження шляхом накладення арешту на предмети, вилучені під час обшуку та земельні ділянки, не підтверджено матеріалами клопотання, не обгрунтовано розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому застосування арешту зазначених в клопотанні предметів ставитиме для власника надмірний тягар, що порушуватиме ст. 1 Першого протоколу Конвенції. Можлива шкода кримінальному провадженню у випадку незастосування арешту теж не доведена.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на встановлене під час обшуку майно.
Вимоги апеляційної скарги, обґрунтовує тим, що вказані в клопотанні труби є речовим доказом у даному кримінальному провадженні, оскільки підтверджують факт самовільного зайняття земельної ділянки, так як незаконне перебування останніх на вказаних земельних ділянках є об`єктивною стороною кримінального правопорушення, передбаченого ст. 197-1 КК України. Місцезнаходження вказаних труб а також характеристики останніх є необхідними для встановлення також розміру шкоди. Крім того, земельні ділянки 0,56 та 0,18 га є предметом кримінального правопорушення, у зв`язку з чим на вказані земельні ділянки необхідно накласти арешт з метою припинення їхнього незаконного використання. Вилучені документи є доказами у вказаному кримінальному провадженні так як підтверджують здійснення господарської діяльності на самовільно зайнятій ділянці.
Зазначає, що надані суду представником ТОВ ІНТЕК-ПРОМ договори оренди (позики) виробничих приміщень у ТОВ ІНТЕК-ПРОМ з іншими підприємствами, не дають права вказаним підприємствам здійснювати підприємницьку діяльність на вказаній земельній ділянці, у зв`язку з тим, що ТОВ ІНТЕК-ПРОМ не має права надавати в оренду або користування земельну ділянку, яка не належить підприємству на праві власності або користування, а тому не має юридичних наслідків для вказаної земельної ділянки.
Крім того, зазначає, що документи на труби, які надано суду представником ТОВ ІНТЕК-ПРОМ можуть лише вказувати на власників вказаних труб, за наявності законного підтвердження останніх, а не скасовувати факти самовільного зайняття земельної ділянки шляхом незаконного розміщення на ній вищевказаних труб а також здійснення на земельних ділянках підприємницької діяльності.
Вказує, що судом не було взято до уваги покази представника ТОВ ІНТЕК-ПРОМ, який вказав, що право власності на земельні ділянки 0,56 га та 0,18 га не оформлені, належать територіальній громаді.

Позиції учасників судового провадження.
Прокурор в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки до суду не повідомив.
В судовому засіданні представник ТТОВ Інтек-Пром ОСОБА_6 заперечував проти апеляційної скарги її доводи вважав безпідставними.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Згідно ст. 131, ч. 1 ст. 170 КПК України засобом забезпечення кримінального провадження є арешт майна, який полягає у тимчасовому позбавленні за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та /або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
В ч. 2 п. 1 ст. 170 КПК України зазначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст. 170 КПК України , 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п. 3, 4 ч.2 ст. 170 КПК України, 3-1) можливість спеціальної конфіскації (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст. 170 КПК України), 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст. 170 КПК України, 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Колегія суддів вважає, що слідчий суддя вірно врахував всі обставини справи та прийшов до вірного висновку про те що клопотання слідчого не підлягає до задоволення.
Згідно ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обгрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
З матеріалів досудового розслідування вбачається, що в кримінальному провадженні відсутня особа, якій повідомлено про підозру. Вартість вилученого майна, слідчим не встановлена, а також відсутні документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном. Вказана обставина позбавляє можливості слідчого суддю при винесенні судового рішення взяти до уваги розумність та співрозмірність обмеження права власності та врахування усіх наслідків арешту майна, як того вимагає ст.173 КПК України.
При цьому слідчий суддя вірно зазначив, що з наданих представником власника майна документів вбачається, що договір оренди земельної ділянки між ТОВ Інтек-Пром та ФОП ОСОБА_7 , договори про надання послуг відповідного зберігання з ТОВ Прайм Строй ЛТД, ТОВ Стілм, свідчать про належність виявлених труб саме цим суб`Єктам господарської діяльності.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати обставини, визначені ч. 2 ст. 173 КПК України.
Частина 1 ст. 173 КПК України передбачає, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.
Так, з урахуванням положень ст. ст. 2,7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.
В ході розгляду клопотання слідчого про накладення арешту у кримінальному провадженні не доведено необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.
Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обгрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Крім того, згідно п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язані звернутися з клопотанням до слідчого судді для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяної кримінальним правопорушенням.
За таких обставин колегія судів вважає, що рішення районного суду є законним та обґрунтованим, а тому скасуванню не підлягає, а підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ст.ст. 170, 173, 309, 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора Кам`янської окружної прокуратури залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 квітня 2021 року про арешт майна по кримінальному провадженні № 0000070 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4