Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

06 липня 2021 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Зарічненського районного суду Рівненської області від 26 листопада 2020 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000031 від 14 лютого 2020 року,

стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кузнецовськ Рівненської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, із професійно-технічною освітою, непрацюючого, інваліда з дитинства 3-ої групи, раніше неодноразово судимого, востаннє: вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 27 квітня 2020 року за ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Зарічненського районного суду Рівненської області від 26 листопада 2020 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна.
Остаточне покарання за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до нього невідбутої частини покарання за вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 27 квітня 2020 року з урахуванням п. б. ч. 1 ст. 72 КК України, призначено ОСОБА_6 у виді 6 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна.
Строк відбуття покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з дати фактичного затримання, тобто з 07 березня 2020 року
Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено попередній ? тримання під вартою.
Відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту затримання, тобто з 07 березня 2020 року.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати за проведення експертизи № 2.1-253/20 від 20 березня 2020 року в сумі 1570 гривень 10 копійок.
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
За вироком суду у лютому 2020 року ОСОБА_6 , перебуваючи у приміщенні медичного центру ПП Сантана-М, що по вул. Райдужній 59-Б у м. Києві, де у період з 11 листопада 2019 року по 28 лютого 2020 року проходив курс лікування від наркотичної залежності, отримав від працівників цього закладу рецепти форми №3 на право придбання препарату Метадон. У невстановлений досудовим розслідуванням дату, час та місці ОСОБА_6 на підставі рецепту придбав препарат Метадон 3Н, який зберігав при собі з метою подальшого збуту.
Після цього 20 лютого 2020 року ОСОБА_6 , перебуваючи у смт. Зарічне, Рівненської області поблизу магазину Асорті, що по вул. Центральній, 72, завідомо знаючи про заборону вільного обігу наркотичних засобів, у порушення вимог ст. 6, 7 12 Закону України Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори від 15 лютого 1996 року №60/95-ВР, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, незаконно продав за суму 1000,00 (одна тисяча) гривень ОСОБА_9 (особі зі зміненими анкетними даними) наркотичний засіб Метадон, масою 0,1178 г у формі п`яти таблеток, які містились в одному фрагменті блістера. Наркотичний засіб Метадон згідно списку №1 таблиці ІІ Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів, затвердженого постановою КМУ №770 від 06 травня 2000 року належить до наркотичних засобів, обіг яких обмежено.
В поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи кваліфікації дій обвинуваченого та доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину, покликається на незаконність вироку у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, який не підлягає застосуванню.
Зазначає, що судом, призначаючи остаточне покарання ОСОБА_6 на підставі ч.1 ст. 71 КК України не враховано, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 307 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , вчинено 20 лютого 2020 року, тобто до постановлення 27 квітня 2020 року Кузнецовським міським судом вироку щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст. 186 КК України, покарання за яким підлягало складанню.
Вважає, що основне покарання за оскаржуваним вироком підлягало призначенню на підставі ч.4 ст. 70 КК України, тобто за сукупністю кримінальних правопорушень.
Просить вирок Зарічненського районного суду Рівненської області від 26 листопада 2020 року стосовно ОСОБА_6 за ч.2 ст. 307 КК України змінити в частині призначеного покарання.
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна.
На підставі ч.4 ст. 70 КК України, із застосуванням ч.ч. 1, 3 ст. 70 КК України, шляхом повного поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна.
В решті вирок залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , які не заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши вирок суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення з таких підстав.

У відповідності до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Як вбачається з вироку суду першої інстанції судом з дотриманням вимог ч.3 ст. 349 КПК України визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Відповідно в апеляційній скарзі прокурора фактичні обставини кримінального провадження, доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину та кримінально-правова оцінка його діянь за ч.2 ст.307 КК України, як незаконне зберігання з метою збуту та незаконний збут наркотичних засобів, вчинений повторно,не оскаржується.
Разом з тим, доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, незастосування ч. 4 ст. 70 КК України, знаходять своє підтвердження.
Згідно ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Так, оскаржуваним вироком суд першої інстанції за ч.2 ст.307 КК України призначив обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 27 квітня 2020 року ОСОБА_6 визнаний винним за ч. 2 ст. 186 КК України та призначено остаточне покарання із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.
Злочин, у вчиненні якого було визнано ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні було вчинено у лютому місяці 2020 року, тобто до ухвалення стосовно останнього вироку Кузнецовського міського суду Рівненської області від 27 квітня 2020 року.
Суд вказані обставини залишив поза увагою, і безпідставно призначив ОСОБА_6 покарання за правилами ч.1 ст.71 КК України, а не у відповідності до положень ч.4 ст. 70 КК України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд застосував закон, який не підлягав застосуванню, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що згідно ст.ст. 409, 413 КПК України є підставою для зміни у відповідності до п.4 ч.1 ст.408 КПК України судового рішення.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість апеляційної скарги прокурора та необхідність зміни вироку суду в частині призначення покаранняз призначенням обвинуваченому ОСОБА_6 остаточного покарання за правилами ч.4 ст. 70 КК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА :
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Зарічненського районного суду Рівненської області від 26 листопада 2020 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000031 від 14 лютого 2020 року, стосовно ОСОБА_6 за ч.2 ст. 307 КК України змінити в частині призначеного покарання.

Виключити із резолютивної частини вироку суду абзац другий щодо призначення остаточного покарання ОСОБА_6 на підставі ч.1 ст. 71 КК України.
На підставі ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом повного поглинення менш суворого покарання за вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 27 квітня 2020 року за ч.2 ст. 186 КК України більш суворим за цим вироком, призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна.
У решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а ОСОБА_6 ? в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3