ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/8/21 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/2144/21 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.263, 345 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , без участі обвинуваченого ОСОБА_7 , належним чином повідомленого про розгляд справи, без участі потерпілих по справі, належним чином повідомлених про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові дану справу за апеляційною скаргою прокурора на вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 02 2021 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Харкова, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, пенсіонера, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого в силу положень статті 89 КК України, -

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень та призначено покарання: за ч.1 ст.263 КК України у виді 4 років позбавленні волі; за ч.1 ст.345 КК України у виді 2 років позбавленні волі.

У відповідності до ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

У відповідності до статей 75,76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку 2 року не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладений на нього обов`язок: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Визначено, що початок іспитового строку ОСОБА_7 слід обчислювати із дня ухвалення вироку.

Запобіжний захід у виді домашнього арешту, до набрання вироком законної сили, змінено на особисте зобов`язання.

Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, у невстановлені час і місці ОСОБА_7 знайшов гранату РГ-42 і, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, розуміючи, що ця граната є бойовим припасом, діючи умисно, без передбаченого законом дозволу, в порушення «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 10 1992 року № 576, її привласнив, незаконно переніс за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де став незаконно зберігати.

13 11 2020 року в період часу з 12:00 до 13:25 год., під час огляду будинку АДРЕСА_1 , у встановленому законом порядку слідчим були виявлені та вилучені належні ОСОБА_7 два предмети, які є корпусом гранати і запалом УЗРГМ, разом складають гранату РГ-42, яка є бойовим припасом.

Крім того, 13 11 2020 року о 08 год. 40 хв. ОСОБА_7 знаходився за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де на підставі ухвали суду працівники поліції: інспектор СД Основ`янського ВП ГУНП України в Харківській області ОСОБА_8 , оперуповноважені Основ`янського ВП ГУНП України в Харківській області ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , проводили обшук.

ОСОБА_7 , усвідомлюючи що зазначені працівники поліції перебувають при виконанні своїх службових обов`язків відповідно до Закону України «Про Національну поліцію», діючи умисно, висловив погрозу позбавленням життя (вбивством) вказаних співробітників Основ`янського ВП ГУНП України в Харківській області, після чого дістав наявну у нього гранату «РГ-42» і зімітував рух приведення її запалу у дію, у зв`язку з чим працівники поліції, сприймаючи вказану погрозу як реальну, швидко залишили будинок.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковані судом за ч.1 ст.263 КК України як придбання, носіння та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу, а також за ч.1 ст.345 КК України як погроза вбивством щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків (а.с.82-83).

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржуваний вирок змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягає застосуванню.

Просив вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст.263 КК України до 4 років позбавлення волі, за ч.1 ст. 345 КК України до 2 років позбавлення волі. У відповідності до ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, просив остаточно призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Разом з тим просив на підставі ст.75 КК України вважати ОСОБА_7 звільненим від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Такі вимоги обґрунтував тим, що при визначенні ОСОБА_7 обов`язків, суд не поклав на нього імперативний обов`язок, передбачений п.1 ч.1 ст.76 КК України, що є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність (а.с.87-89).

Позиції учасників апеляційного провадження.

Прокурор підтримала вимоги апеляційної скарги, просила задовольнити її вимоги у повному обсязі.

Обвинувачений, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Будь-яких заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, від нього не надходило.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Враховуючи те, що питання про погіршення становища обвинуваченого ОСОБА_7 не ставиться, колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора необхідно задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Дії обвинуваченого кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України не перевіряє.

Дії обвинуваченого судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч.1 ст.263 КК України, як придбання, носіння, зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу, а також за ч.1 ст.345 КК України як погроза вбивством щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд, у відповідності до вимог ст.ст. 65-67 КК України, врахував: ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, а саме віднесення їх законодавством до категорій злочинів нетяжких і тяжких; характер і ступінь їхньої суспільної небезпеки; сукупність усіх фактичних обставин, які їх характеризують, обстановку і спосіб протиправних діянь; дані, які характеризують особу обвинуваченого: раніше не судимий в силу положень ст.89 КК України, пенсіонер, має постійне місце проживання в місті Харкові, за яким характеризується задовільно, на диспансерному обліку, в тому числі у лікаря-нарколога, не перебуває, враховує визнання обвинуваченим своєї вини, його майновий та сімейний стан; щире каяття ОСОБА_7 , яке виразилось у його критичному відношенні до своєї протиправної поведінки, визнанні винуватості та готовності нести передбачену законом кримінальну відповідальність, сприянні органу розслідування та суду у встановленні дійсних обставин вчинених ним кримінальних правопорушень суд визнав обставиною, що у відповідності до положень ст.66 КК України обтяжує покарання; відсутність обтяжуючих покарання обставин у розумінні ст.67 КК України.

Проаналізувавши обставини вчинення кримінальних правопорушень, їх ступінь тяжкості, врахувавши наявність обставини, яка пом`якшує покарання, дані про особу обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов висновку про призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі у межах, встановлених у санкції інкримінованих частин статей Особливої частини Кримінального кодексу України, з чим погоджується і апеляційний суд.
Разом з тим, врахувавши конкретні обставини по кримінальному провадженню, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, пом`якшуючу обставину, дані характеристики особи обвинуваченого, його вік, стан його здоров`я і відсутність можливості самостійно пересуватись, повне визнання своєї вини, наявність групи інвалідності, суд, надавши всебічну оцінку викладеним обставинам, дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання та звільнив ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням у відповідності до положень ст.75 КК України, з покладенням на нього обов`язку, передбаченого ст.76 КК України - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Колегія суддів не вдається в обговорення правильності визначеного судом виду та розміру призначеного ОСОБА_7 покарання оскільки ці обставини не є предметом оскарження.

За змістом ч.4 ст.374 КПК України, у разі звільнення особи від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст.ст.75-79 КК України у резолютивній частині вироку, окрім іншого, зазначаються обов`язки, покладені на засудженого.

Згідно ч.1 ст.76 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Вказане положення є імперативним та обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України, мають бути покладені на засуджену особу у кожному випадку застосування ст.75 КК України при звільненні особи від відбування покарання з випробуванням.

Проте, суд першої інстанції, звільнивши обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком, поклав на нього обов`язок повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, проте не поклав інший імперативний обов`язок, передбачений п.1 ч. 1 ст.76 КК України.

Згідно з п.4 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

З огляду на те, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вбачає підстави змінити оскаржуване судове рішення, застосувавши правильно положення ст.76 КПК України та поклавши на обвинуваченого обов`язки передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Отже, колегія суддів погоджується з доводами прокурора та приходить до висновку про необхідність зміни вироку в частині призначеного покарання з підстав неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, застосувавши правильно положення ст.76 КК України.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, п.2 ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 02 2021 року по справі щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , - змінити.

Апеляційну скаргу прокурора, - задовольнити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст.263 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі; за ч.1 ст.345 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі.

У відповідності до ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді 4 років позбавленні волі.

На підставі ст.75 КК України вважати ОСОБА_7 звільненим від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки.

У відповідності до п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________ _____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4