Справа № 368/385/21
Провадження № 1-в/368/55/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2021 р. Кагарлицький районний суд Київської області

В складі:
Головуючий суддя: ОСОБА_1
При секретарі: ОСОБА_2
З у частю сторін провадження:
прокурор: ОСОБА_3
представник ВК : ОСОБА_4
засуджений: ОСОБА_5
захисник засудженого: адвокат ОСОБА_6
представник трудового колективу: ОСОБА_7

- розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кагарлику кримінальне провадження:
1. - за поданням Начальника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» підполковника внутрішньої служби ОСОБА_8 , погоджене з головою спостережної комісії при Обухівській райдержадміністрації в Київській області ОСОБА_9 , про застосування до засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Пирятин Полтавської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до моменту засудження проживав за адресою: АДРЕСА_2 , засудженого:
- 07 вересня 2017 року Києво Святошинським районним судом Київської області за скоєння злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки;
- 25 січня 2018 року Апеляційним судом Київської області винесено ухвалу, згідно якої апеляційну скаргу захисника обвинуваченого залишено без задоволення, вирок Києво Святошинського районного суду Київської області від 07 вересня 2017 року залишено без змін, відповідно, вирок суду першої інстанції у відношенні ОСОБА_5 набрав законної сили 25 січня 2018 року, -
- який з 29.11.2019 року утримувався в ДУ «Київський СІЗО», та з 19.02.2020 року відбуває покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», положення ст. 82 КК України, - заміни невідбутої частини призначеного судом покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням, -
2. - клопотанням засудженого ОСОБА_5 щодо застосування до нього пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, - заміна призначеного судом основного покарання більш м`яким покаранням, а саме, - на виправні роботи, суд, -

В С Т А Н О В И В :
30.04.2021 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надішло подання Начальника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» підполковника внутрішньої служби ОСОБА_8 , погоджене з головою спостережної комісії при Обухівській райдержадміністрації в Київській області ОСОБА_9 , про застосування до засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Пирятин Полтавської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до моменту засудження проживав за адресою: АДРЕСА_2 , засудженого:
- 07 вересня 2017 року Києво Святошинським районним судом Київської області за скоєння злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки;
- 25 січня 2018 року Апеляційним судом Київської області винесено ухвалу, згідно якої апеляційну скаргу захисника обвинуваченого залишено без задоволення, вирок Києво Святошинського районного суду Київської області від 07 вересня 2017 року залишено без змін, відповідно, вирок суду першої інстанції у відношенні ОСОБА_5 набрав законної сили 25 січня 2018 року, -
- який з 29.11.2019 року утримувався в ДУ «Київський СІЗО», та з 19.02.2020 року відбуває покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», положення ст. 82 КК України, - заміни невідбутої частини призначеного судом покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням, ( а.с., 1).
У вищевказаному поданні:
- адміністрація Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» та спостережна комісія при Обухівській райдержадміністрації Київської області клопочуться перед Кагарлицьким районним судом Київської області про заміну засудженому ОСОБА_5 невідбутої частини основного покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням, без скасування додаткової міри покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
30.04.2021 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 35 КПК України для розгляду даного провадження був визначений суддя Кагарлицького районного суду ОСОБА_1 , та призначено справа № 368/385/21, провадження № 1 в/368/55/21, ( а.с., 29).
14.05.2021 року Кагарлицьким районним судом Київської області (під головуванням судді ОСОБА_1 ) винесено ухвалу, ( а.с., 30 32), згідно якої:
1. Судове засідання по справі № 368/385/21, провадження № 1 в/368/55/21, за поданням Начальника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» підполковника внутрішньої служби ОСОБА_8 , погоджене з головою спостережної комісії при Обухівській райдержадміністрації в Київській області ОСОБА_9 , про застосування до засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Пирятин Полтавської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до моменту засудження проживав за адресою: АДРЕСА_2 , засудженого:
- 07 вересня 2017 року Києво Святошинським районним судом Київської області за скоєння злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки;
- 25 січня 2018 року Апеляційним судом Київської області винесено ухвалу, згідно якої апеляційну скаргу захисника обвинуваченого залишено без задоволення, вирок Києво Святошинського районного суду Київської області від 07 вересня 2017 року залишено без змін, відповідно, вирок суду першої інстанції у відношенні ОСОБА_5 набрав законної сили 25 січня 2018 року, -
- який з 29.11.2019 року утримувався в ДУ «Київський СІЗО», та з 19.02.2020 року відбуває покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», положення ст. 82 КК України, - заміни невідбутої частини призначеного судом покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням, -
- призначено до слухання на 09 год. 00 хв. 24.05.2021 року, та провести дистанційно в режимі відеоконференції з Державною установою ВК 115, 09214, Київська область, Кагарлицький район, с. Зікрачі.
2. Зобов`язано Державну установу ВК 115 забезпечити відеоконференцзв`язок з Кагарлицьким районним судом 24.05.2021 року о 09 годині 00 хвилин.
3. Виконання ухвали суду в частині забезпечення відеозв`язку з Кагарлицьким районним судом Київської області доручено спеціалісту з інформаційних технологій Державної установи ВК 115, 09214, Київська область, Кагарлицький район, с. Зікрачі.
Застосовувані в дистанційному судовому провадженні технічні засоби і технології мають забезпечувати належну якість зображення і звуку, дотримання принципу гласності та відкритості судового провадження, а також інформаційну безпеку. Учасникам кримінального провадження має бути забезпечена можливість чути та бачити хід судового провадження, ставити запитання і отримувати відповіді, реалізовувати інші надані їм процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки, передбачені КПК України.
Хід і результати процесуальних дій, проведених у режимі відеоконференції, фіксувати за допомогою технічних засобів відеозапису.
4. Зобов`язано Державну установу ВК 115, 09214, Київська область, Кагарлицький район, с. Зікрачі, в строк до 09 год. 00 хв. 24.05.2021 року надати на адресу Кагарлицького районного суду Київської області, адреса: 09201, Київська область, м. Кагарлик, вул. Володимира Великого, будинок 3, особову справу засудженого ОСОБА_5 , - для її огляду в судовому засіданні.
5. В судове засідання викликано учасників процесу:
- засудженого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції з ДУ Кагарлицька ВК № 115, - в спецкімнаті);
- представника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (115)», (в режимі відеоконференції з ДУ Кагарлицька ВК № 115, - в спецкімнаті);
- прокурора Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області, (в приміщенні Кагарлицького районного суду Київської області, адреса: 09201, Київська область, м. Кагарлик, вул. Володимира Великого, будинок 3);
- представника спостережної комісії при Обухівській РДА, (в приміщенні Кагарлицького районного суду, адреса: 09201, Київська область, м. Кагарлик, вул. Володимира Великого, будинок 3);
- представника трудового колективу «МЕТБУДЛІС», (в приміщенні Кагарлицького районного суду, адреса: 09201, Київська область, м. Кагарлик, вул. Володимира Великого, будинок 3);
24.05.2021 року відкладено слухання справи на 16 год. 00 хв. 03.06.2021 року в зв`язку з неявкою захисника засудженого ОСОБА_5 , - адвоката ОСОБА_6 .
В судовому засіданні, яке відбулося 03.06.2021 року, засуджений ОСОБА_5 підтримав подання установи виконання покарань щодо застосування до нього полодення ст. 82 КК України, - заміна призначеного судом покарання у виді позбавлення волі більш м`яким, та заявив клопотання про заміну йому покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке у виді виправних робіт, та наполягав саме на такому виді більш м`якого покарання.
На запитання учасників процесу засуджений ОСОБА_5 пояснив, що вважає, що своєю зразковою поведінкою та ставленням до праці довів ту обставину, що заслуговує на застосування до нього пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, так як має три заохочення та не має при цьому жодного дисциплінарного стягнення.
В разі його гіпотетичного звільнення з місць позбавлення волі він має намір влаштуватися на роботу, та, заробляючи кошти, - має намір відшкодувати шкоду, заподіяну злочином.
На запитання суду не зміг пояснити ту обставину, що вирок суду, згідно з яким йому було призначено покарання у виді позбавлення волі, - набрав законної сили ще 25 січня 2018 року, а відбувати покарання у виді позбавлення волі він почав лише 29.11.2019 року, - тобто, - по сплину 1 рокі 10 місяців після набрання вироком законної сили.
Також на запитання суду не зміг пояснити, чому він, після винесення вироку, що набрав законної сили, - він перебував на волі майже два роки, проте, - не відшкодував потерпілій стороні шкоду, заподіяну злочином, - хоча б частково.
Суд критично відноситься до позиції засудженого ОСОБА_5 щодо можливості застосування до нього пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, зокрема, - щодо застосування до нього такого більш м`якого виду покарання, як виправні роботи.
Свою критичність суд обгрунтовує нижче по тексту даної ухвали, - з огляду на відсутність в остатньому обсязі оціночних підстав для застосування такої пільги до засудженого ОСОБА_5 .
В судовому засіданні, яке відбулося 03.06.2021 року, представник Державної установи «Кагарлицька (ВК № 115)» ОСОБА_4 подання установи підтримав, вважає, що засуджений ОСОБА_5 в повній мірі заслуговує на заслуговує на застосування до нього пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, - заміни покарання більш м`яким покаранням, в зв`язку з чим підтримав клопотання засудженого ОСОБА_5 щодо застосування до нього такого більш м`якого покарання, як виправні роботи.
Суд критично відноситься до позиції представника установи виконання покарань щодо можливості застосування до засудженого ОСОБА_5 пільги, яка передбачена положенням ст. 82 КК України, - зокрема, - щодо застосування до засудженого більш м`якого покарання у виді виправних робіт.
Свою критичність суд обгрунтовує нижче по тексту даної ухвали, - з огляду на відсутність в остатньому обсязі оціночних підстав для застосування такої пільги до засудженого ОСОБА_5 .
В судовому засіданні, яке відбулося 03.06.2021 року, представник трудового колективу ОСОБА_10 клопотання установи виконання покарань та клопотання самого засудженого ОСОБА_5 підтримала в повному обсязі, та просила суд винести ухвалу, згідно з якою замінити засудженому ОСОБА_5 покарання з позбавлення волі на виправні роботи.
Гарантувала в судовому засіданні, що в разі можливого звільнення засудженого ОСОБА_5 з місць позбавлення волі його буде працевлаштовано в «МЕТБУДЛІС» на посаду рамника з заробітною платою орієнтовно в межах 6500 грн.
На запитання суду предстаник трудового колективну щодо місця проживання засудженого в разі призначення йому покарання у виді виправних робіт не змогла конкретно вказати вирішення даного питання, вказавши при цьому, що підприємство має намір чи то знімати квартиру найманому працівнику, чи то відремонтувати «каптьорку» на території підприємства, що, на думку, - свідчить непереборно про сумнівність наявності житла в засудженого в м. Кагарлик в разі задоволення клопотання установи та його клопотання, (як вбачається з матеріалів кримінального провадження засуджений ОСОБА_5 є уродженцем м. Пирятин Полтавської області, до засудження без реєстрації проживав в с. Шпитьки Києво Святошинського району Київської області), що, на глибоке переконання суду, - може суттєво ускладнити виконання ухвали суду у виді відбування покарання у виді громадських робіт.
Також представник трудового колективу зазначила про те, що вона знає засудженого в зв`язку з тим, що він працював на їх підприємстві, а тому не змогла надати характеристику на засудженого, не могла вказати на його якісно характеризуючі дані, які мають значення для вирішення питання про заміну покарання, обмежившись лише даними про особисте з ним знайомство, що, на думку суду, - вказує лише на особисту зацікавленість представника підприємства у звільненні засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі, а не зацікавленість підприємтсва.
Враховуючи вищевикладене, суд критично відноситься до позиції представника трудового колективу щодо можливості застосування до засудженого ОСОБА_5 такого більш м`якого виду покарання, - як громадські роботи.
В судовому засіданні, яке відбулося 03.06.2021 року, прокурор Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 категорично заперечувала проти задоволення як подання установи, так і заперечувала проти задоволення клопотання засудженого ОСОБА_5 , - заміни йому покарання на виправні роботи.
Суд, розглянувши подання установи виконання покарань, вислухавши думку представника установи виконання покарань, засудженого, представника трудового колективу, які підтримали подання, вислухавши клопотання засудженого щодо заміни йому покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке, - виправні роботи, вислухавши представника установи виконання покарань, представника трудового колективу, які підтримали клопотання засудженого, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення подання установи виконання покарань, та заперечував проти задоволення клопотання засудженого, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до висовку щодо відмови в задоволенні подання установи виконань покарань щодо заміни засудженому призначеного судом покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке, та у відмові в задоволенні клопотання засудженого на заміну йому покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді виправних робіт, обгрунтовуючи своє рішення наступним.
Перш за все, суд зазначає, що, з огляду на обставини справи, - суд мав змогу гіпотетично вирішувати питання щодо заміну засудженому ОСОБА_5 призначеного йому за вироком суду покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке, зокрема, - на обмеження волі, проте, в даному випадку суд позбавлений такої можливості, адже засуджений ОСОБА_5 наполягав на застосуванні до нього саме такого виду більш м`якого покарання, - як виправні роботи, а тому в подальшому суд розглядає дане кримінальне провадження саме в частині можливості/неможливості призначити засудженому ОСОБА_5 такий більш м`який вид покарання, як виправні роботи.
Фактині обставини справи, в становлені в судовому засіданні, та застосування до них норм матеріального та процесуального права.
- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Пирятин Полтавської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , до моменту засудження проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , засуджений:
- 07 вересня 2017 року Києво Святошинським районним судом Київської області за скоєння злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки;
- 25 січня 2018 року Апеляційним судом Київської області винесено ухвалу, згідно якої апеляційну скаргу захисника обвинуваченого залишено без задоволення, вирок Києво Святошинського районного суду Київської області від 07 вересня 2017 року залишено без змін, відповідно, вирок суду першої інстанції у відношенні ОСОБА_5 набрав законної сили 25 січня 2018 року, -
- який з 29.11.2019 року утримувався в ДУ «Київський СІЗО», та з 19.02.2020 року відбуває покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», -
Початок строку покарання: «29» листопада 2019 року.
Кінець строку покарання: «29» листопада 2023 року.
1/3 строку покарання: «29» березня 2021 року.

Станом на 03.06.2021 року невідбутий термін основного покарання у виді позбавлення волі становить 2 (два) роки та 179 днів.

Суд в даному конкретному випадку звертає особливу увагу на ту обставину, що вирок Києво Святошинського районного суду Київської області винесений 07.09.2017 року ( а.с., 2 4).
Вищевказаний вирок набрав законної сили 25 січня 2018 року, що підтверджується розпорядженням про виконання вироку, що набрав законної сили, ( а.с., 15), - після винесення судом апеляційної інстанції ухвали від 25.01.2018 року, ( а.с., 5 6), а засуджений почав відбувати покарання у виді позбавлення волі лише з 29.11.2019 року, - по сплитну 1 рокі та 10 місяців після вступу вироку в законну силу.
Відповідно, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що за час відбування покарання засуджений ОСОБА_5 загалом мав поведінку, яка передбачає застосування судом до нього пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, - заміна судом призначеного основного покарання більш м`яким, проте, - не на громадські роботи, - з огляду на те, що, дійсно, в діях засудженого формально містяться формально юридичні підстави для застосування до нього пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, проте, на думку суду, - відсутні в достатньому обсязі оціночні підстави для застосування до нього пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, а саме, - заміна на виправні роботи.
Так, що стосується наявності формально юридичних підстав для застосування до засудженого пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, - заміна призначеного судом покарання на більш м`яке, то суд зазначає наступне:
Так, за час перебування в місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_5 має:
заохочення:

1. 08.10.2020 р. За добросовісне відношення до праці на дільниці Подяка Нач. ВК
майстерні по розпиловці деревини.

2. 05.01.2021 р. За добросовісне відношенні до праці на контр - Подяка Нач. ВК
агенському об`єкті.

3. 01.04.2021 р. За добросовісне відношення до праці на контр - Подяка Нач. ВК
агенському об`єкті.

Дисциплінарних стягнень, в тому числі знятих чи погашених в установленому Законом порядку засуджений ОСОБА_5 за час відбування покарання не має.

Звісно, на перший погляд, - засуджений ОСОБА_5 має лише заохочення, проте, ще не свідчить про ту обставину, що ОСОБА_5 може розраховувати на застосування до нього більш м`якого покарання у виді виправних робіт, так як суд ще раз звертає увагу на ту обставину, що засуджений ОСОБА_5 почав відбувати покарання ще з 29.11.2019 року, та з початку відбування покарання, на протязі більше, ніж рік не мав жодного заохочення, - хоча об`єктивних перепон, тобто, таких, - які не залежали від його волі, - він не мав.
Суд звертає увагу, що заохочення засудженим отримано лише за добросовісне відношення до праці на контрагенському об`єкті, та не має ні одного заохочення за поведінку під час відбування покарання в установах відбування покрання, окрім того, такі заохочення почали отримуватися засудженим безпосередньо перед настанням пільги.
Так, дійсно, можливо, в період пандемії в 2020 році можливість працевлаштування на контрагенських об`єктах була обмежена, проте, - це не позбавляло можливості влаштуватися засудженого в обслузі колонії, отримувати заохочення за зразкову поведінку, за участь в громадському житті колонії, тощо.
Суд звертає увагу на ту обставину, що заохочення засуджений ОСОБА_5 почав отримувати лише в період, який передбачає застосування до нього пільги, - заміни призначеного покарання більш м`яким, - а саме, - починаючи з жовтня 2020 року, та почав їх періодично отримувати в максимально можливо найменьші строки отримання таких заохочень, - рівно через 3 (три) місяці, так як чергове заохочення можливо отримати лише по сплину трьохмісячного терміну після отримання чергового заохочення, а до цього засуджений більше року заохочень не отримував взагалі.
Дана обставина викликає обгрунтований сумнів у об`єктивності та неупередженості установи виконання покарань до особи засудженого, так як свій висновок щодо можливості застосування до засудженого ОСОБА_5 колонія обгрунтовує, надумку суду, - виходячи за короткий час відбування покарання засудженим, - який передував застосуванню до нього пільги.
Відповідно, суд зазначає, що засуджений ОСОБА_5 шляхом отримання заохочень в період, який передує настанню пільги, бажає лише настання формально оціночної підстави для застосування положень ст. 82 КК України, не здійснюючи дій, які вхаодять до комплексу оціночних підстав.
Так, дійсно, в останній, короткий, незначний проміжок часу, що передував настанню пільги у виді заміни покарання більш м`яким, засуджений почав змінювати свою поведінку під час відбування покарання в кращу сторону, - в сторону правослухняності, що має прояв у недопущенні порушень режиму тримання в установі виконання покарань, отримання трьох заохочень за сумлінне ставлення до праці на контрагенському об`єкті, проте, на противагу цьому, - засудженим не отримано жодного заохочення за зразкову поведінку, не відшкодовано потерпілій стороні шкоду, заподіяну злочином.
Отже, з огляду на матеріали кримінального провадження, досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що за час відбування покарання засуджений ОСОБА_5 не мав поведінки, яка б достеменно свідчила б про можливість застосування до нього пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, - заміну призначеного судом покарання на більш м`яке, зокрема, - на виправні роботи, так як в його діях відсутні в повному обсязі обставини, які б свідчили про оціночні підстави застосування такої пільги, які є складовою підставою для застосування положень ст. 82 КК України.
Відповідно, суд вважає, що поведінка засудженого ОСОБА_5 змінилася в кращу сторону лише в зв`язку з настанням умов для пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, що, відповідно, судом не може розцінюватися як обставина, що засуджений ОСОБА_5 остаточно став на шлях виправлення та перевиховання, що, на думку суду, виключає застосування до засудженого ОСОБА_5 положень ст. 82 КК України, - заміна призначеного судом покарання у виді позбавлення волі на виправні роботи, - на даному етапі відбування покарання.
Відповідно, зглядаючись на вищевказані обставини справи, суд приходить до висновку, що поведінка засудженого ОСОБА_5 в останній, незначний період відбування покарання свідчить про ту обставину, що засуджений починає ставати на шлях виправлення, проте, з огляду на обставини, які входять до блоку оціночних підстав, які судом наведено нижче, то суд вважає, що у відношенні засудженого ОСОБА_5 немає достатього обсягу правових підстав (зокрема, - оціночних) для застосування положень ст.. 82 КК України, - заміни призначеного судом покарання на більш м`яке, зокрема, - на виправні роботи.
Суд при вирішенні даного питання керувався нормами як матеріального, так і процесуального права.
При вирішенні питання щодо застосування положень ст. 82 КК України у відношенні засудженого ОСОБА_5 було враховано формально-юридичні та оціночні підстави.
Так, що стосується формально-юридичних підстав застосування пільги у виді заміна призначеного покарання більш м`яким, то вони передбачені ст. 82 КК України і пов`язуються з фактичним відбуттям засудженим ОСОБА_5 1/3 частини строку основного покарання у виді позбавлення волі.
Що стосується норм матеріального права, то суд керувався наступним:
- перш за все, до засудженого ОСОБА_5 слід використовувати положення ст. 82 КК України, яка діяла до 17.03.2021 року, так як обвинувачений ОСОБА_5 скоїв злочин до 17.03.2021 року, - до вступу в законну силу змін та доповнень до ст. 81 КК України, - з огляду на положення ч. 2 ст. 4, ч. 2 ст. 5 КК України.
Згідно ч. 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Згідно ч. 2 ст. 5 КК України Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотньої дії в часі.

Отже, до обвинуваченого ОСОБА_5 слід застосувати положення ст. 82 КК України, яка діяла до 17.03.2021 року, згідно якої:
1. Особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині КК України для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.
2. У разі заміни невідбутої частини основного покарання більш м`яким засудженого може бути звільнено також і від додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю.
3. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
4. Заміна не відбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим:
1) не менше третини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин.
Отже, як видно з матеріалів справи, ОСОБА_5 був засуджений 07.09.2017 року Києво Святошинським районним судом м. Києва за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі та додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.
Санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Відповідно, згідно з положеннями ч. 5 ст. 12 КК України, засуджений ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин.
Відповідно до положень ст. 25 КК України засуджений ОСОБА_5 скоїв необежний злочин.
Відповідно, засуджений ОСОБА_5 скоїв тяжкий злочин з необережності.
Відповідно, як де юре (формальні підстави застосування пільги, яка передбачена ст. 82 КК України) засуджений ОСОБА_5 підпадає під положення п. 1 ч. 4 ст. 82 КК України, так як станом на день слухання справи, - станом на 03.06.2021 року відбув більше, ніж 1/3 частину покарання, так як 1/3 строку покарання засудженим ОСОБА_5 відбута 29 березня 2021 року.
Отже, що стосується формально юридичних підстав щодо застосування до засудженого ОСОБА_5 положень ст. 82 КК України, то такі є в наявності в повному обсязі.
Що ж стосується оціночних підстав умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, які необхідні для застосування положень ст. 82 КК України, то суд вважає, що їх недостатньо на даному етапі відбування покарання засудженим призначеного йому покарання.
Суд на обґрунтування своєї позиції враховує ту обставину, що засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою за час, який послідував після скоєння злочину, за весь період відбування покарання в повній мірі не довів своє виправлення та перевиховання.
Встановлюючи ці підстави застосування ст. 82 КК України, суд, зокрема, наголошує на наступному:
Висновки про те, чи став засуджений на шлях виправлення, можливо зробити врахувавши увесь комплекс даних, які характеризують засудженого, його поведінку, відношення до праці, відношення до вчиненого злочину та його наслідків, наявність заохочень, їх кількість та регулярність отримання, наявність чи відсутність стягнень, тощо.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 р. умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого.

При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.

Як судом зазначалося вище, отримання заохочень засудженим ОСОБА_5 в останній, короткий період, який передував настанню пільги, - суд не розцінює, як факт становлення засудженого на шлях виправлення та перевиховання, а розцінюється судом лише як намагання засудженого досягнути лише формально юридичних підстав застосування дол нього пільги, яка передбачена ст. 82 КК України.
З огляду на положення, які викладені в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 р. суд вважає, що в поведінці ОСОБА_5 відсутній комплекс даних, які давали б змогу суду прийти до висновку щодо того, що засуджений став на шлях виправлення та перевиховання.

Відповідно, суд вважає, що для позитивного вирішення питання щодо застосування положень ст. 82 КК України, яка є пільгою для засудженого, який має її отримати, в діях засудженого ОСОБА_5 повинна бути системність та стабільність в отриманні заохочень, так як просто відбування покарання без отримання стягнень, є не правом, а обов`язком засудженого.

Причому, - отримані заохочення повинні бути не лише за ссумлінне ставлення до праці, а й за зразкову поведінку в установі виконання покарань.

Суд наголошує на тій обставині, що засудженрий ОСОБА_5 не має ні одного заохочення за зразкову поведінку в установі виконання покарань, а має заохочення за добросовісне відношення до праці, - і то на котрагенському об`єкті, - тобто, - за працю за межами установи виконання покарань.

Відповідно, - в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості щодо участі засудженого ОСОБА_5 у вирішенні питань відпочинку, побуту, впливу на інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, в той же час суд вважає, що засуджений своєю поведінкою під час відбування покарання повинен показувати приклад іншим засудженим, а, з огляду на обставини справи, які судом вказані вище, поведінка засудженого ОСОБА_5 не може слугувати прикладом для поведінки для інших засуджених, адже він не отримав жодного заохочення за зразкову поведінку.
Отже, суд відноситься критично до висновку комісії установи щодо тієї обставини, що засуджений ОСОБА_5 під час відбування покарання мав позитивну характеристику за місцем відбування покарання, та став на шлях виправлення та перевиховання та заслуговує на пільгу, яка передбачена ст. 82 КК України.
Щодо відсутності діючих стягнень, (взагалі не притягувався до дисциплінарної відповідальності, чи дисциплінарні стягнення зняті чи погалені в установленому законом порядку), то така обставина сама по собі не може самі по собі свідчити про виправлення засудженого, оскільки сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, застосованих у порядку, визначеними статтями 67, 130 КВК України, але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених. При цьому, під сумлінною поведінкою слід розуміти зразкове додержання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, безперечне виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисну ініціативу, соціальну активність, участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, - чого в поведінці засудженого ОСОБА_5 немає.

Суд зазначає, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання відповідно до ст. 9 КВК України є обов`язком засудженого, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним.
Відповідно, суд вважає, що дії засудженого не відповідають вимогам щодо застосування положень, які передбачені ст.. 82 КК України та невідповідають положенням ст.. 9 КВК України.
Обставини справи свідчать лише про наявність позитивних чинників на протязі лише короткого строку відбування покарання, який передував даті настанні пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, - заміна призначеного судом покарання більш м`яким, які дають змогу суду з впевненістю визначитися з тією позицією, що засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою, яка розцінюється судом як посередня, проте, - ніяким чином не позитивна, - ще остаточно не став на шлях виправлення та виховання, відповідно, суд приходить до висновку що поведінка засудженого не щира, та така, яка спрямована лише на заміні йому покарання у виді позбавлення волі на покарання у виді громадських робіт.
Крім того, щодо свого висновку щодо відсутності в повному обсязі підстав для застосування до засудженого ОСОБА_5 пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, суд застосовував положення ст. 6 КВК України.
Так, згідно ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно, зглядаючись на вищевказані норми права, суд вважає, що для застосування пільги, яка передбачена ст. 82 КК України необхідно, щоб в діях засудженого, який відбуває покарання, однозначно були в наявності ознаки ресоціалізації.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Отже, обставини справи, які судом зазначені вище, не свідчать, на думку суду, про систематичність дій засудженого ОСОБА_5 , які спрямовані на його виправлення та перевиховання, про наявність дійсного (а не про очі) процесу ресоціалізації.

Поведінка засудженого ОСОБА_5 під час відбування основного покарання у виді позбавлення волі свідчить лише про його правослухняну поведінку під час відбування покарання лише в незначний період, який передує можливості застосування пільги, проте, суд наголошує на тій обставині, що наявність самого факту правослухняної поведінки під час відбування покарання не є безумовною підставою для застосування до засуджених пільги, яка передбачена ст. 82 К України, зокрема, ОСОБА_5 , - в даному випадку, так як така правослухняна поведінка є обов`язком засудженого, який покладається на засудженого на весь період відбування покарання, а не на короткий проміжок часу, що передує застосуванню пільги.

Окрім того, суд звертає увагу на наступні обставини справи, що стосуються тяжкості скоєного злочину, його наслідків, обставини скоєного злочину, та наслідків скоєного злочину, відношення засудженого ОСОБА_5 до скоєного злочину, його наслідків.
- злочин засудженим ОСОБА_5 було скоєно в стані алкогольного сп`яніння, (а.с., 12, - мотивувальна частина вироку), що, звісно ж, - було враховано судом при винесенні вироку, проте, суд вважає, що дана обставина має також істотне значення в даному кримінальному провадженні, адже вказує на особливу суспільну небезпечність скоєного злочину, хоча і скоєного з необережності, проте, така необережність була спричинена тим, що засуджений свідомо, умисно (а не з необережності) йшов на порушення правил дорожнього руху, які прямо й безапеляційно забороняють керувати транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння, адже саме керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння і призводить до дорожньо транспортних пригод, внаслідок яких завдається шкода майну, завдається шкоду здоров`ю інших учасників дорожнього руху, та спричиняються найтяжчі негативні наслідки керування транспортом в стані алкогольного сп`яніння, - настає смерть людей, а тому керування транспортом в стані алкогольного сп`яніння, внаслідок чого сталася смерть потерпілих, - на думку суду, - є спірним питанням з точки зору вини, - необережності, адже за кермо в стані алкогольного сп`яніння особа сідає усвідомлено та умисно;

- отримання засудженим ОСОБА_5 трьох заохочень в останній період відбування покарання, який передував настанню пільги, на думку суду, - лише свідчить про намагання засудженого створити штучно умови для застосування до нього пільги, - заміна призначеного судом покарання більш м`яким, зокрема, - на виправні роботи, проте, суд наголошує на тій обставині, що позитивна поведінка засудженого повинна бути на протязі всього періоду відбування покарання, а не в період, який передує настанню пільги, - так, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, - засуджений на протязі більше року з моменту початку відбування покарання заохочень не отримував.

Окрім того, заохочення повинні бути отримані як за добросовісне відношення до праці (як в даному випадку), а й за зразкову поведінку в установах виконання покарань, - чого в діях засудженого ОСОБА_5 немає, а тому його поведінка не може бути прикладом для інших засуджених;

- як вбачається з мотивувальної частини вироку Києво Святошинського районного суду м. Києва від 07.09.2017 року, ( а.с., 11 зворотня сторона), потерпіла сторона наполягала на призначенні засудженому найсуворішого покарання, так як засудженим перед винесенням вироку потерпілій стороні було запропоновано кошти на відшкодування шкоди, але ніяку допомогу обвинувачений так і не надав та нічого не відшкодував.

Дану обставину суд розцінює лише з тієї сторони, що засуджений, нампагаючись в бюудь який спосіб уникнути покарання за скоєння злочину, внаслідок якого загинула людина, - робив спроби «відкупитися» від покарання у виді позбавлення волі шляхом надання коштів потерпілій стороні, але, зрозумівши, що йому призначать покарання, яке буде обов`язково пов`язане з позбавленням волі, незалежно від позиції потерпілої сторони, (адже злочин скоєно в стані алкогольного сп`яніння, внаслідок чого загинула особа), - самоусунувся від надання допомоги потерпілій стороні, адже не вважав здійснення відшкодування шкоди потерпілій стороні дією, яка сприятиме пом`якшенню йому покарання.

Далі, суд особливо звертає увагу на ту обставину, що подія злочину, за скоєння якого був засуджений ОСОБА_5 відбулася 15.04.2017 року, ( а.с., 2 мотивувальна частина вироку).

Вирок судом першої інстанції винесено 07 вересня 2017 року, ( а.с., 2 4).

Ухвалу суду апеляційної інстанції, якою вирок суду першої інстанції залишено без змін, - винесено 25 січня 2018 року, відповідно, - вирок набрав законної сили 25 січня 2018 року, що підтверджується розпорядженням про вступу вироку в законну силу, ( а.с., 7).

Засудний ОСОБА_5 почав відбувати основне покарання у виді позбавлення волі лише з 29.11.2019 року, - тобто, - по сплину 1 (одного) року та десяти місяців з моменту вступу вироку в законну силу.
Засуджений ОСОБА_5 почав відкшодовувати шкоду потерпілій стороні лише з квітня 2020 року, в той же час подія злочину мала місце ще 15.04.2017 року, - з чого вбачається, що засуджений ОСОБА_5 на протязі рівно трьох років взагалі не здійснював будь яких дій на відшкодування злочину, хоча перепон об`єктивного характеру для цього в нього не було, адже, як вбачається з матеріалів справи, засуджений був взятий під варту лише 29.11.2019 року, тобто, - з моменту скоєння злочину (з 15.04.2017 року) і до моменту взяття під варту ( 29.11.2019 року), - що становить 2 роки 7 місяців, засуджений ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, будучи фізично здоровим, працездатним, - не влаштувався на роботу, не відшкодовував шкоду потерпілій стороні, а почав відшкодовувати шкоду потерпілій сторогні лише тоді, коли був взятий під варту та направлений в місця відбування покарання, що, знову ж таки, - на думку суду свідчить лише про намагання засудженого ОСОБА_5 домогтися лише формально юридичних підстав для застосування до нього пільги, яка передбачена ст. 82 КК України.

Відповідно, суд вважає, що на протязі 3 (трьох) років засуджений матеріальної допомоги потерпілій стороні не надавав, хоча, як видно з матеріалів кримінального провадження, - засуджений з часу скоєння злочину та до моменту взяття під варту під вартою не перебував, більше того, - щодо нього не було обрано будь якого запобіжного заходу (цілодобовий домашній арешт, арешт в нічний час доби, - що б ускладнювало працевлаштування), а тому суд вважає, що засуджений, перебуваючи на волі під час досудового розслідування та під час судового слухання справи, після винесення вироку на протязі року та десяти місяяців, - не мав об`єктивних (непереборних) обставин, які б перешкожджали йому відшкодовувати шкоду потерпілій стороні.

Суд вважає, що саме на протязі початкового періоду після смерті потерпілої особи її родичі мали потребу у коштах, які необхідні були на поховання, справляння православних звичаїв (9 днів, 40 днів, тощо), проте, засуджений не тільки не надавав матеріальної допомоги, - а й взагалі не спілкувався з потерпілою стороною, не просив у неї вибачення, що не може розцінюватися судом як визнання вини та щире каяття.

Очевидно, що в діях засудженого міститься аналогія, причому, - негативна аналогія, яка полягає в тому, що засуджений лише вчиняє дії, які спрямовані на можливість уникнення ним відбування покарання у виді позбавлення волі, - без щирого, дієвого каяття, ознак розкаювання у вчиненому злочині.

Негативна аналогія проявляється в тому, що засуджений вчиняє позитивні, людяні дії лише перед настанням юридично значущої події, а саме:

- обіцянки відшкодувати шкоду перед винесенням вироку, - з метою уникнути реального призначення покарання у виді позбавлення волі;

- відшкодування мізерної частини шкоди перед прийняттям рішення щодо застосування пільги, отримання заохочення перед застосуванням пільги, тощо.

Відповідно, суд вважає, що у разі щирого каяття та визнання вини винна особа апріорі буде намагатися відшкодувати шкоду, заподіяну злочином, буде намагатися каятися, просити вибачення у потерпілої сторони, напроти, засуджений ОСОБА_5 проігнорував повністю інтереси потерпілої сторони, не розкаявся, не попросив вибачення в потерпілої сторони.

Відповідно, суд вважає, що об`єктивно дії засудженого ОСОБА_5 свідчать про невизнання ним вини, про відсутність каяття, та свідчать про просте намагання засудженого уникнути покарання у виді позбавлення волі, - без щирого, людського каяття, щирого визнання вини та ставлення на шлях виправлення та перевиховання.

Невизнання ж вини апріорі виключає застосування пільги, яка передбачена ст. 82 КК України;

- також суд враховує ту обставину, що станом на час розгляду подання установи, а саме, - станом на 03.06.2021 року, у засудженого ОСОБА_5 невідбутий строк покарання становить 2 роки 179 днів, - що становить майже 2,5 роки з призначених 4, а тому суд вважає, що такий невідбутий строк покарання є досить значним, щоб замінити його лише на 2 роки виправних робіт, що є, не думку суду, - неспіврозмірним обставинам скоєного злочину, (вчинення в стані алкогольного сп`яніння), його наслідкам, (спричинено смерть особи), обставинам, що характеризують особу засудженого, (відсутність щирого каяття та майже повне невідшкодування шкоди), та суспільному інтересу;

Відповідно, суд вважає, що:
- застосування до засудженого ОСОБА_5 пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, - заміна призначеного судом покарання більш м`яким у виді виправних робіт, - на даному етапі відбування покарання, - є не співрозмірним з наслідками, які заподіяні злочином, не відповідатиме тяжкості вчиненого злочину, та обставинам його вчинення, поведінці засудженого під час відбування покарання;

- засуджений має заохочення лише за сумлінне ставлення до праці, і то, - на контрагенському об`єкті, поруч з цим не має заохочень за сумлінну поведінку в установах виконання покарань, що, на думку суду, - не може свідчити достеменно про його належну поведінку під час відбування покарання, адже заохочення отримані безпосередньо перед настанням пільги, на думку суду, - отримані лише з метою досягнення формально - юридичних підстав для застосування пільги, - без досягнення наявності оціночних підстав для застосування пільги, які, на думку суду, також мають важливе значення при вирішенні питання про застосування до засудженого пільги у виді заміни призначеного судом покарання більш м`яким;

- з огляду на обставини, які вказані судом вище, - поведінка засудженого ОСОБА_5 не може бути прикладом для поведінки інших засуджених;

- засуджений ОСОБА_5 не приймав активної участі в суспільному житті колонії;

- суд, з огляду на вищевказані обставини справи, - критично відноситься до висновків адміністрації колонії про те, що засуджений ОСОБА_5 остаточно став на шлях виправлення та перевиховання.

Отже, вищевказані обставини не дають можливості суду застосувати до засудженого ОСОБА_5 пільгу, яка передбачена ст. 82 КК України, - заміни призначеного судом бульш м`яким покаранням, зокрема, - на такий вид покарання, як виправні роботи.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність лише формально-юридичних, проте, відсутність в достатньому обсязі оціночних підстав для застосування до засудженого ОСОБА_5 пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, - заміну призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке покарання, - виправні роботи, а тому суд приймає рішення про відмову в задоволенні подання установи виконання покарань щодо заміни засудженому ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням, та відмови в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну йому покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді громадських робіт.
При вирішенні даного питання судом було застосовано положення ППВСУ від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.»
Суд вважає, що застосування до засудженого ОСОБА_5 положення ст. 82 КК України, - заміна призначеного судом покарання більш м`яким, - на виправні роботи, - на даній стадії відбування покарання буде суперечити реалізації принципу невідворотності покарання особи за вчинений злочин, даним рішенням суду не буде виконана мета кримінального покарання - як її каральної так і виправної складової, тобто, на думку суду, застосування положень ст. 82 КК України (заміна покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді виправних робіт) до засудженого ОСОБА_5 є не обґрунтованим, та є передчасним на даному етапі відбування покарання.
Що стосується застосування норм процесуального права, то в даному випадку суд застосував ст.ст. 537, 539 КПК України.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України має право вирішувати питання прозаміни невідбутої частини покарання більш м`яким.
Згідно ст.. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням ( поданням ) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Також суд зазначає, що відмова у задоволенні подання установи виконання покарань, та відмова в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про застосування до засудженого положення ст. 82 КК України, - заміна призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням, - однозначно тягне за собою відмову в задоволенні клопотання засудженого про заміну йому покарання з позбавлення волі на виправні роботи, так як призначення більш м`якого покарання у виді виправних робіт є похідним від застосування ст. 82 КК України, в застосуванні чого судом відмовлено з мотивів, які судом вказано вище.
Отже, при винесені ухвали щодо засудженого ОСОБА_5 суд керувався положеннями Конституції України, раїни, нормами діючого КПК України, КК України, КВК України.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 6, 9 КВК України, ст.ст. 12, 25, 82, ч. 2 ст. 286 КК України, ч. 2 ст. 369, 370 372, 537, 539 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
В задоволенні подання Начальника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» підполковника внутрішньої служби ОСОБА_8 , погоджене з головою спостережної комісії при Обухівській райдержадміністрації в Київській області ОСОБА_9 , про застосування до засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Пирятин Полтавської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до моменту засудження проживав за адресою: АДРЕСА_2 , засудженого:
- 07 вересня 2017 року Києво Святошинським районним судом Київської області за скоєння злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки;
- 25 січня 2018 року Апеляційним судом Київської області винесено ухвалу, згідно якої апеляційну скаргу захисника обвинуваченого залишено без задоволення, вирок Києво Святошинського районного суду Київської області від 07 вересня 2017 року залишено без змін, відповідно, вирок суду першої інстанції у відношенні ОСОБА_5 набрав законної сили 25 січня 2018 року, -
- який з 29.11.2019 року утримувався в ДУ «Київський СІЗО», та з 19.02.2020 року відбуває покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», положення ст. 82 КК України, - заміни невідбутої частини призначеного судом покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням, - відмовити.
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 щодо застосування до нього пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, - заміна призначеного судом основного покарання більтш м`яким покаранням, а саме, - на виправні роботи, - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Кагарлицький районний суд протягом 7 діб з моменту проголошення, а засудженим, - в той же строк, з моменту отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1