Справа № 512/18/20
Провадження №1-кп/503/24/21
УХВАЛА

17 березня 2021 року Кодимський районний суд Одеської області

у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 , представника потерпілих - адвоката ОСОБА_6 в режимі відеоконференції, обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 в режимі відеоконференції,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Кодима в режимі відеоконференції з Любашівським районним судом Одеської області клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу та клопотання захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000215 від 20.11.2019 року про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Черномин Пісчанського району Вінницької області, громадянина України, проживаючого в АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:
До Кодимського районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Прокурором до суду було подано клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, мотивуючи його тим, що до ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався та на даний час ризики, які були підставою для його застосування не змінилися. ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, а тому усвідомлюючи суворість покарання може переховуватися від суду. Також прокурор вказує, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні.

Захисником обвинуваченого до суду також було подане клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з носінням електронного засобу контролю.

Прокурор та представник потерпілих в судовому засіданні підтримали клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, проти клопотання захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу заперечували.

Захисник обвинуваченого клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу підтримав, проти продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечував. Вважає, що прокурором не надано доказів, які б підтверджували наявність зазначених ним ризиків, оскільки обґрунтування ризиків сформульоване на припущеннях. Посилаючись на діюче законодавство України та практику Європейського суду з прав людини, вважав за можливе змінити запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з носінням електронного засобу контролю.

Обвинувачений погодився з думкою свого захисника та просив змінити запобіжний захід.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що до обвинуваченого було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який продовжувався та на даний час строк дії якого відповідно до ухвали Кодимського районного суду Одеської області визначений до 21.03.2021 року.

У відповідності до положень ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Вказаним розділом передбачено, в тому числі порядок подачі та розгляду клопотань про застосування та продовження запобіжних заходів.

Частиною 1 ст. 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Приймаючи до уваги те, що сторонами не оспорюється обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри, суд приходить до висновку, що така підозра наявна.

Надаючи оцінку доводам захисника, що застосування запобіжних заходів є можливим лише при наявності ризиків які підтверджені належними доказами, суд зазначає, що ризик - це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства та суду подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вирішуючи питання щодо можливості продовження відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів враховує, що він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, який відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, а тому колегія суддів вважає, що ризики з числа передбачених п.п. 1 та 3 ст. 177 КПК України, а саме того, що він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а також незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні не зменшились.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд керується практикою ЄСПЛ, зокрема у розумінні якої, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У рішенні по справі "Ілійков проти Болгарії" від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Крім того, у справі "Москаленко проти України", Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Таким чином, на думку суду, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує в разі визнання обвинуваченого винним, ризик, передбачений п. 1 ст. 177 КПК України на разі не зменшився та останній, з метою уникнення покарання, може переховуватись, зокрема від суду.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченому незаконно впливати на свідків, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій, враховуючи, що судовий розгляд у кримінальному провадженні ще не розпочатий, а свідки не були ще допитані в судовому засіданні.

Таким чином, ризик, передбачений п. 3 ст. 177 КПК України є доведеним та на даний час не зменшився.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого та міцність його соціальних зв`язків, колегія суддів вважає, що вказані факти не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики.

Також судом враховано ступінь суспільної небезпеки злочину, у скоєнні якого ОСОБА_7 обвинувачується, оскільки за наслідками його вчинення настала смерть людини, внаслідок чого потерпілими являються три особи, дві з яких є неповнолітніми.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування даного запобіжного заходу та продовжують існувати

Керуючись ст.ст. 110, 369, 371, 372 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого про зміну обвинуваченому запобіжного заходу відмовити.

Клопотання прокурора щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 строком на шістдесят діб, тобто до 16 травня 2021 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3