Є.у.н.с. 507/1493/20
Провадження № 1-кп/512/16/21
"12" серпня 2021 р. смт. Саврань
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Савранський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
за участю: секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
захисника потерпілого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Саврань, Савранського району, Одеської області, кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.11.2016 за №0000672, по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Білгород - Дністровський, Одеської області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, офіційно непрацюючого, одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

19 листопада 2016 року, близько 01 години 30 хвилин, у темний час доби, в умовах обмеженої видимості при мокрому дорожньому покритті, водій ОСОБА_4 , адекватно сприймаючи і реагуючи на дорожню обстановку при керуванні транспортним засобом, грубо нехтуючи вимогами п.12.2, п.12.6 г) та п.12.3 - Правил дорожнього руху України, керуючи технічно справним вантажним рефрижератором - автомобілем марки «Mercedes-Benz Atego» р.н. НОМЕР_1 , здійснював рух по правій смузі асфальтованого покриття автодороги Київ-Одеса, яка має дві смуги руху по напрямку від м. Одеса до м. Київ. Будучи не уважним і не слідкуючи за дорожньою обстановкою, ОСОБА_4 не обравши безпечної швидкості руху керованого ним автомобіля, яка б дозволяла йому безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух, вчасно реагувати на дорожню обстановку і її зміну, на прямій, горизонтальній ділянці 340 км. + 300 м. автодороги Київ-Одеса, допустив наїзд правим бортом керованого ним автомобіля «Mercedes-Benz Atego», р.н. НОМЕР_1 із задньою лівою частиною бортового причепа «ГКБ-8350» р.н. НОМЕР_2 , що стояв частково на правому узбіччі і частково на правій смузі для руху транспортних засобів у попутному напрямку, у складі автопоїзду - з автомобілем марки «Камаз-5320» р.н. НОМЕР_3 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди, водій автомобіля «Камаз-5320» р.н. НОМЕР_3 з бортовим причепом «ГКБ-8350», р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_6 , який на той час ремонтував зазначений причіп і знаходився в положенні лежачи біля коліс причепа, внаслідок переїзду колесом отримав тілесні ушкодження у вигляді: «відкритої травми лівого гомілкоступневого суглобу та ступні з відкритим багатоосколковим переломом таранної кістки та зовнішньої кісточки, багатоосколковими переломами 3,4,5 плюсневих кісток зі зміщенням, ушкодженням зв`язкового апарату та підвивихом ступні назовні, розмізченням м`яких тканин лівої ступні та нижньої третини лівої гомілки». Вказані ушкодження спричинили розлад здоров`я потерпілого, пов`язаний зі стійкою втратою загальної працездатності не менш ніж на одну третину (а саме на 50%) і за цим критерієм, відповідно до п. 2.1.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995р.) тілесні ушкодження у ОСОБА_6 відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

З технічної точки зору в умовах даної події, дії водія автомобіля марки «Mercedes-Benz Atego», р.н. НОМЕР_1 - ОСОБА_4 не відповідали вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України і в даному випадку невідповідності зазначеному пункту Правил дорожнього руху України створювали необхідні і достатні умови для настання події і перебували з ним у причинному зв`язку.

Отже, водій ОСОБА_4 , своїми діями допустив порушення вимог п.п. 2.3(б), 10.1, 12.1, 12.2, 12.6 ґ), 12.3, 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України, які вказують на те, що:

п. 2.3 ПДР «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п.10.1 ПДР «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

п.12.1 ПДР «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»;

п.12.2 ПДР «У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги»;

п. 12.6 ґ) ПДР «Поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47 дозволяється рух із швидкістю:

іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах не більше 90 км/год;

п.12.3 ПДР «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об їзду перешкоди»;

п.13.1 ПДР «Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу»;

п.13.3 ПДР «Під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху»..

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Письмове повідомлення про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення вручено ОСОБА_4 15.12.2020.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не застосовувався.

Потерпілий ОСОБА_6 під час судового провадження до початку судового розгляду пред`явив цивільний позов до обвинуваченого про відшкодування моральної шкоди в сумі 100 000,00 гривень та витрат на правничу допомогу у розмірі 5 100,00 гривень, мотивуючи вимоги тим, що після 19.11.2016 він знаходиться у вкрай важкому фізичному стані, залишився інвалідом, повністю позбавлений можливості працювати за фахом водієм, через кримінальне правопорушення у зв`язку з ушкодженням здоров`я він зазнав фізичного болю та страждання, чим було порушено його нормальний спосіб життя та через що він був змушений докладати додаткових зусиль для лікування та для захисту своїх порушених прав.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК, визнав повністю. Пояснив, що обставини викладені у його обвинуваченні та встановлені органами досудового розслідування, ним визнаються та не оспорюються, погоджується з кваліфікацією вчиненого діяння, розкаюється у вчиненому. Також підтримав клопотання свого захисника щодо застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки на день набрання чинності цим Законом мав батька, який досяг 70-річного віку, який не має інших працездатних дітей.

Цивільний позов визнав частково у розмірі половини від заявленої суми моральної шкоди та зазначив, що надавав допомогу потерпілому під час лікування на загальну суму 30 000,00 грн.

Обвинуваченому ОСОБА_4 та іншим учасникам судового провадження правильно зрозумілі суть обвинувачення та обставини кримінального провадження.

Окрім визнання вини обвинуваченим, вина ОСОБА_4 доводиться наступними доказами:

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 19.11.2016;

- план-схемою місця ДТП;

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 26.05.2017;

- описом речей і документів, відповідно до якого вилучено медичну картку стаціонарного хворого № 5479 ОСОБА_6 ;

- постановою слідчого СВ Любашівського ВП Балтського ВП ГУНП в Одеській області про призначення комісійної судово-медичної експертизи;

- висновком експерта від 23.12.2016 № 538-А відповідно до якого рульове керування, гальмова система та ходова частина автомобіля Mercedes-Benz Atego», р.н. НОМЕР_1 на момент виникнення пригоди знаходився в працездатному стані і дозволяв водію автомобіля змінювати напрямок та характер руху залежно від ситуації, що складається на дорозі;

- висновком експерта судово-медичної експертної комісії № 201 (03.08.2017-17.05.2018), відповідно до якого у потерпілого ОСОБА_6 були наявні тілесні ушкодження у вигляді: відкритої травми лівого гомілкоступневого суглобу та ступні з відкритим багатоосколковим переломом таранної кістки та зовнішньої кісточки, багатоосколковими переломами 3,4,5 плюсневих кісток зі зміщенням, ушкодженням зв`язкового апарату та підвивихом ступні назовні, розмізченням м`яких тканин лівої ступні та нижньої третини лівої гомілки; вказані ушкодження спричинили розлад здоров`я потерпілого, пов`язаний зі стійкою втратою загальної працездатності не менш ніж на одну третину (а саме на 50%) і за цим критерієм, відповідно до п. 2.1.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995р.) тілесні ушкодження у ОСОБА_6 відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень;

- висновком експерта від 05.07.2019 № 424-А, відповідно до якого для заданого комплексу вихідних даних, зазначеного в ухвалі про призначення судової експертизи, у даній дорожній ситуації водій автомобіля Mercedes-Benz Atego», р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_4 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.2, 12.6 ґ та 12.3 Правил дорожнього руху України; мав технічну можливість уникнути наїзду на причеп «ГКБ-8350» р.н. НОМЕР_2 автомобіля «Камаз-5320» р. н. НОМЕР_3 шляхом екстреного гальмування; в діях ОСОБА_4 убачається невідповідність вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України, яка з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з виникнення події цієї пригоди;

- постановою слідчого СВ Любашівського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 від 19.11.2016 про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання, відповідно до якої транспортні засоби: Mercedes-Benz Atego», р.н. НОМЕР_1 , «Камаз-5320» р. н. НОМЕР_3 та бортовий причеп «ГКБ-8350» р.н. НОМЕР_2 визнані речовими доказами по кримінальному провадженню;

- протоколом перевірки технічного стану транспортного засобу № 00179-00709-16 від 09.09.2016, відповідно до якого транспортний засіб «Камаз-5320» р.н. НОМЕР_3 визнано технічно справним;

- протоколом перевірки технічного стану транспортного засобу № 00179-00023-16 від 15.02.2016, відповідно до якого бортовий причеп «ГКБ-8350», р.н. НОМЕР_2 визнано технічно справним;

- протоколом перевірки технічного стану транспортного засобу № 00512-01300-16 від 03.05.2016, відповідно до якого транспортний засіб «Mercedes-Benz Atego», р.н. НОМЕР_1 визнано технічно справним;

- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до якого у ОСОБА_4 19.11.2016 ознак сп`яніння не виявлено;

- витягом з журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Любашівського ВП Балтського ВП ГУНП в Одеській області від 19.11.2016 № 3555, відповідно до якого 19.11.2016 о 05:20 годині надійшло повідомлення по телефону інспектора УПД ГУНП в Одеській області ст. с-нта поліції ОСОБА_9 , про те, що 19.11.2016 біля 02:00 годині на 340 км. 300 м. а/ш: Київ Одеса сталося ДТП за участю автомобілів марки «Mercedes-Benz Atego», р.н. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 та «Камаз-5320» р.н. НОМЕР_3 з напівпричепом НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_6 .

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 погодився з обвинувальним актом прокурора, цивільний позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити.
Показання потерпілого повністю узгоджуються із доказами, зібраними у кримінальному провадженні, є логічними та послідовними щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, а також відтворені та встановлені характер, локалізацію та механізм утворення тілесних ушкоджень у потерпілого.

Отже будь-які підстави ставити під сумнів наведені судом докази не встановлені, вони відповідають вимогам кримінального процесуального закону, на переконання суду, зважаючи на свою сукупність та встановлені обставини, є достовірними та стосуються обставин кримінального провадження.

Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини в обсязі пред`явленому йому обвинуваченні, а також враховуючи те, що він та інші учасники судового провадження вважають, що обставини даного кримінального провадження доведені наявними у ньому доказами і не потребують дослідження у ході судового розгляду, на підставі частини 3 статті 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів, зібраних в ході досудового розслідування, стосовно фактичних обставин справи, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності та істинності їх позиції немає.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини.

Це узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Роз`яснивши учасникам судового розгляду наслідки щодо позбавлення їх права оскаржити в апеляційному порядку обставини, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого, допитом потерпілого, дослідженням письмових доказів та тих матеріалів, які стосуються матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого і судових витрат.

Отже, проводячи судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, суд приходить до переконання про доведеність винуватості обвинуваченого поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а тому суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за частиною 2 статті 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд враховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені частиною 1 статті 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, яка його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

Згідно з приписами статті 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.

Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого згідно зі статтею 66 КК України, суд відносить щире каяття, яке проявилося в критичній оцінці ним свого діяння шляхом визнання вини.

Обставин, передбачених статтею 67 КК України, які обтяжують покарання обвинуваченого не встановлено.

Водночас, суд дійшов висновку, що обставина, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, не є винятковою і не знижує істотним чином міру тяжкості скоєного кримінального правопорушення, не зменшує його суспільну небезпеку до рівня, який виходить за межі покарання, що виключає застосування до обвинуваченого статті 69 КК України - призначення більш м`якого покарання, ніж передбаченого законом.

На підставі викладеного, при визначенні виду та міри покарання по вказаному кримінальному провадженню, враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини кримінального провадження, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке в силу частини 5 статті 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, беручи до уваги особу ОСОБА_4 , який не має судимості, повністю визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, щиро розкаявся, має постійне місце проживання (за адресою АДРЕСА_1 ), відповідно до характеристики, виданої Мологівською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області № 02-24/1337 від 01.12.2020 та №02-24/655 від 25.05.2021 ОСОБА_4 характеризується позитивно, приймає активну участь у розвитку громади, спиртними напоями не зловживає; на обліку у лікаря психіатра та лікаря - нарколога КНП "Білгород-Дністровської Центральної районної лікарні" не перебуває, згідно досудової доповіді Білгород-Дністровського міськрайонного відділу філії ДУ «Центр пробації» ризик повторного вчинення кримінального правопорушення оцінюється як низький, виправлення обвинуваченого можливе без його ізоляції від суспільства, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання в межах санкції частини 2 статті 286 КК України у вигляді 3 (трьох) року позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами із застосуванням статті 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених частинами 1, 2 статті 76 КК України, що буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення суду від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалось пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Стосовно клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_5 про застосування Закону України "Про амністію у 2016 році" суд зазначає наступне.

Так, в обґрунтування вказаного клопотання обвинувачений посилається на те, що він має на утриманні батька ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який на день набрання чинності Закону України "Про амністію у 2016 році" досяг 70-річного віку.

В судовому засіданні прокурор та потерпілий заперечили щодо задоволення вказаного клопотання з огляду на відсутність підстав, передбачених Законом України "Про амністію у 2016 році". Обвинувачений ОСОБА_4 клопотання про застосування Закону України "Про амністію у 2016 році" підтримав.

Відповідно до статті 85 КК України на підставі закону про амністію або акту про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Статтею 86 КК України передбачено, що амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Згідно положень частини 2 статті 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Відповідно до п. "є" статті 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили - які на день набрання чинності цим Законом мають одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку або визнані інвалідами першої групи, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії необережного тяжкого злочину.

Так, на підтвердження підстав, викладених в пункті "є" статті 1 Закону України "Про амністію у 2016 році", а саме наявність на день набрання чинності цим Законом одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку або визнані інвалідами першої групи, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей, стороною захисту надана лише копія паспорта ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та довідка виконавчого комітету Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району № 884 від 28.05.2021 про те, що до складу сім`ї ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 входять: дружина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочка ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та батько ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Водночас суд критично оцінює вказану довідку з огляду на відмінності у прізвищах ОСОБА_4 та ОСОБА_10 . Крім того по-батькові ОСОБА_13 зазначено " ОСОБА_14 ", а ім`я ОСОБА_15 ", що також викликає сумніви у підтвердженні того факту, що ОСОБА_10 був батьком ОСОБА_4 на день набрання чинності Законом України "Про амністію у 2016 році". Поряд з цим суд зазначає, що за чинним законодавством України громадянам дозволяється змінювати на власний розсуд своє прізвище, ім`я та по батькові. Проте будь-яких доказів на підтвердження цього в ході судового розгляду суду надано не було.

Також стороною захисту не надано будь-яких доказів щодо відсутності у ОСОБА_10 інших працездатних дітей.

Крім того суд звертає увагу на наявну в матеріалах справи довідку виконавчого комітету Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району № 3202 від 01.12.2020 відповідно до якої до складу сім`ї ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 входять лише: дружина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та дочка ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 без зазначення будь-якої особи як батька обвинуваченого.

Отже враховуючи відмінності у прізвищах та по-батькові ОСОБА_4 та ОСОБА_10 , відсутність будь-яких доказів на підтвердження зміни прізвища та по батькові останніх та наявність довідки виконавчого комітету Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району № 3202 від 01.12.2020 відповідно до якої до складу сім`ї ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 не входив, зокрема, і як батько, суд приходить до висновку, що сторона захисту не довела наявності підстав, викладених в пункті "є" статті 1 Закону України "Про амністію у 2016 році", а саме наявність на день набрання чинності цим Законом одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку або визнані інвалідами першої групи, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей, у зв`язку з чим клопотання захисника обвинуваченого про застосування Закону України "Про амністію у 2016 році" задоволенню не підлягає.

Вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 в частині стягнення моральної шкоди в сумі 100 000,00 грн, суд зазначає наступне.

За змістом частини 1 статті 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до частини 5 статті 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно з положеннями статті 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті.

Відповідно до частини 1 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

На підставі частини 1 статті 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

У відповідності до частини 3 статті 23 ЦК України, роз`яснень, що містяться у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом досліджені виписки з історії хвороби ОСОБА_6 , виписки з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_6 , копія медичної карти ОСОБА_6 .

Також суд приймає до уваги положення статей 13, 81, 83 ЦПК України, якими визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Розмір відшкодування моральної шкоди, на думку суду, не повинен призводити до збагачення особи.

При визначенні розміру шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд враховує те, що потерпілому дійсно спричинено моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення та порушенням нормального ритму життя потерпілого внаслідок цього, що і фактично пояснив потерпілий в суді, вказавши, що після події зазнав стресу та переживає додаткові хвилювання, лікувався, залишився інвалідом, повністю позбавлений можливості працювати за фахом водієм.

В судовому засіданні обвинувачений цивільний позов визнав частково у розмірі половини від заявленої суми моральної шкоди.

Враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, характер нанесених потерпілому тілесних ушкоджень, втрату працездатності та, відповідно, тривалість стаціонарного лікування, фізичних і душевних страждань потерпілого, виходячи із засад виваженості та розумності, суд вважає, що справедливим та доведеним наданими доказами з огляду на всі істотні обставини справи буде часткове задоволення цивільного позову потерпілого згідно з якими необхідно стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 в рахунок відшкодування спричиненої кримінальним правопорушенням моральної шкоди в сумі 70 000, 00 грн.

В частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 5 100,00 гривень на користь ОСОБА_6 , суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до частини 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Отже витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

При цьому на підтвердження понесення витрат на правову допомогу до цивільного позову наданий ордер серії ОД № 483648 про надання правової допомоги ОСОБА_6 , квитанція до прибуткового касового ордера № 53, відповідно до якої адвокат ОСОБА_7 за представництво інтересів потерпілого та цивільного позивача ОСОБА_6 в суді отримала кошти в сумі 3 000,00 грн, угода про надання правової допомоги від 10.12.2020 та розрахунок судових витрат, пов`язаних з витратами на правничу допомогу.

Враховуючі вищезазначене, з урахуванням критерію розумності розміру таких витрат, виходячи з конкретних обставин справи та обсягу наданих стороні кримінального провадження, як клієнту, послуг правничої допомоги щодо представництва його інтересів в суді під час розгляду кримінального провадження, цивільний позов в цій частині підлягає задоволенню.

Водночас цивільний позов в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 відшкодування судового збору у розмірі 1 000,00 гривень на користь ОСОБА_6 , не підлягає задоволенню, оскільки цивільним позивачем не надано суду доказів сплати судового збору при поданні цивільного позову.

Ураховуючи те, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили стосовно обвинуваченого.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі статті 100 КПК України.

Відповідно до частини 2 статті 124 КПК України суд стягує з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави підтверджені витрати на проведення судової експертизи технічного стану транспортного засобу від 23.12.2016 № 538-А у розмірі 791 гривень 64 копійок та судової експертизи обставин та механізму дорожньо-транспортних пригод від 05.07.2019 № 424-А у розмірі 1 413 гривень 09 копійок.

На підставі викладеного, керуючись статтею 50, пунктом 1 частини 1 статті 66, частини 2 статті 66, частиною 2 статті 286 КК України, частиною 3 статті 349, статтею 368, частиною 1 статті 369, статтями 370, 371, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Білгород - Дністровський, Одеської області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, офіційно непрацюючого, одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі статті 75 КК України ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 та пункту 2 частини 3 статті 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_5 про застосування щодо обвинуваченого Закону України "Про амністію у 2016 році" відмовити.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь держави підтверджені витрати на проведення судової експертизи технічного стану транспортного засобу від 23.12.2016 № 538-А у розмірі 791 (сімсот дев`яносто одна) гривня 64 копійки та судової експертизи обставин та механізму дорожньо-транспортних пригод від 05.07.2019 № 424-А у розмірі 1 413 (одна тисяча чотириста тринадцять) гривень 09 копійок.

Речові докази, а саме:

- транспортний засіб Mercedes-Benz Atego», д/з НОМЕР_1 , який повернуто ОСОБА_4 під зберігальну розписку, повернути власнику ОСОБА_16 , звільнивши від зобов`язань за зберігальною розпискою;

- автопоїзд у складі автомобіля марки «Камаз-5320» д/з НОМЕР_3 та бортовий причеп «ГКБ-8350» д/з НОМЕР_2 , який повернуто ОСОБА_17 під зберігальну розписку повернути власнику СТОВ "Дружба".

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , 70 000 (сімдесят тисяч) гривень 00 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , відшкодування витрат на правничу допомогу в сумі 5 100 (п`ять тисяч сто) гривень 00 копійок.

У задоволенні іншої частини цивільного позову потерпілого ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_4 відмовити.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Вирок може бути оскаржений обвинуваченим або його захисником в частині, що стосується інтересів обвинуваченого, потерпілим або його представником - у частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції, цивільним позивачем або його представником, цивільним відповідачем або його представником - у частині, що стосується вирішення цивільного позову а також прокурором в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду (65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 24-а) шляхом подачі апеляційної скарги через Савранський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку (п.п.1, 6, 7, 8, 9 ч.1 ст.393, п.1 ч.1, п.1 ч.2 ст.395 КПК України).

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України (ч.2 ст.394 цього Кодексу).

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції (ч.ч.1, 2 ст.532 КПК України).

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1