Справа № 171/705/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.07.2021 року м. Апостолове
Апостолівський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

представника потерпілої-адвоката ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Апостолове, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000949 від 25.10.2019 року за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Єлховка, Лямбірського району, Республіка Мордовія, Російська Федерація, українця, громадянина України, маючого повну загальну середню освіту, неодруженого, студента 5-го курсу «Криворізького коледжу Національного авіаційного університету», зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, суд -

В С Т А Н О В И В :
13.10.2019, приблизно о 07 годині 30 хвилин, водій ОСОБА_7 , керував технічно справним автомобілем «DAEWOO Lanos T 13110», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який рухався по проїзній частині вул. Вокзальна в м. Апостолове Дніпропетровської області від перехрестя вул. Вокзальна вул. О. Гончара в напрямку перехрестя вул. Вокзальна вул. О. Вишні.

Під час руху по вищезазначеній ділянці проїзної частини, поблизу території домоволодіння № 5 водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян і проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, рухаючись по вказаній дорозі, змінив напрямок руху керованого ним автомобілю праворуч та виїхав на пішохідну алею, де стався наїзд на велосипед «Україна», який рухався у зустрічному напрямку і яким керувала ОСОБА_4 .

Тим самим ОСОБА_7 грубо порушив п. 10.1 Правил дорожнього руху України, в якому вказано:

10.1.Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Не виконання вищезазначених пунктів Правил дорожнього руху України ОСОБА_7 призвело до даної дорожньо-транспортної пригоди.

В результаті вищезазначеної дорожньо - транспортної пригоди, ОСОБА_4 заподіяно наступні об`єктивно підтверджені тілесні ушкодження: закрита черепно мозкова травма, струс головного мозку, садно у тім`яній області волосистої частини голови, численні садна голови, закриті переломи 4,5ої п`ястних кісток правої кисті без зміщення уламків, синець на задній поверхні правого передпліччя у верхній його третині, закритий перелом латерального (зовнішнього) мищелка та бугристості правої великогомілкової кістки, синець на передньо-внутрішній поверхні лівої гомілки у середній та верхній її третинах, які виникли від дії тупого твердого предмета (предметів) або при ударі об такий (такі), не виключено за умов дорожньо транспортної пригоди при механізмі травми внаслідок зіткнення автомобіля та велосипеду, що рухались. Згідно висновку судово - медичного експерта № 163/171-Е24 від 18.11.2019, дані тілесні ушкодження відносяться до тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОГО ступеня тяжкості, за ознаками як такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я тривалістю понад 3 тижні/21 добу.

Згідно висновку судово-автотехнічної експертизи № 19/104-9/2/167 від 24.01.2020:

1.У даній дорожній обстановці водій автомобілю «DAEWOO Lanos T 13110», ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України.

2.Технічна можливість уникнути зіткнення з велосипедом «Україна» для водія автомобілю «DAEWOO Lanos T 13110» ОСОБА_7 визначалась виконанням вимог п. 10.1 ПДР України і у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру, які б не дозволили йому виконати їх.

3.При заданому механізмові події дії водія автомобілю «DAEWOO Lanos T 13110», ОСОБА_7 , не відповідали вимогам п. 10.1 ПДР України, що з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з настанням даної ДТП.

4.У даній дорожній обстановці водій велосипеду «Україна» ОСОБА_4 повинна була діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України.

5.Водій ОСОБА_4 не мала технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем «DAEWOO Lanos T 13110» своєчасним гальмуванням і зупинкою велосипеду до місця зіткнення.

6.При заданому механізмові події і діях водія велосипеду «УКРАЇНА» ОСОБА_4 , невідповідностей вимогам п. 12.3 ПДР України, не вбачається.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України, визнав повністю, не оспорює обставин викладених в обвинувальних актах, від дачі пояснень відмовився, попросив вибачення у потерпілої в судовому засіданні. Готовий відшкодувати шкоду.

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що 13.10.2019 року вона їхала на роботу на велосипеді приблизно о 07-30 годині ранку по вул. Визволення в напрямок автовокзалу по алейке. Обвинувачений їхав на автомобілі синього кольору в напрямок автовокзалу, він знаходився за кермом та вона бачила його обличчя. Будь яких перешкод на дорозі в нього не було, але він виїхав на алейку по якій вона їхала та зачепив її фарою свого автомобіля, внаслідок чого вона впала з велосипеда. Вона свідомість не втрачала але дуже боліла голова. Хтось з сторонніх викликав швидку допомогу та її відразу госпіталізували у відділення хірургії лікарні м. Апостолово. Майже на четвертий день обвинувачений разом із своєю матір`ю прийшов до неї у лікарню, просили вибачення та пропонували грошові кошти на лікування але вона від них відмовилась.

І хоч обвинувачений свою вину у скоєнні вказаного кримінального правопорушення визнав повністю, його винуватість підтверджується доказами, дослідженими в ході розгляду справи судом:

- висновком експерта №163/171-Е24 від 18.11.2019 року, відповідно якого, при судово-медичній експертизі по факту спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , виявлено наступні об`єктивно підтверджені тілесні ушкодження: закрита черепно мозкова травма, струс головного мозку, садно у тім`яній області волосистої частини голови (на момент первинного обстеження), численні садна голови (точна анатомічна локалізація та кількість в медичних документах на вказана), закриті переломи 4,5ої п`ястних кісток правої кисті без зміщення уламків, синець на задній поверхні правого передпліччя у верхній його третині, закритий перелом латерального (зовнішнього) мищелка та бугристості правої великогомілкової кістки, синець на передньо-внутрішній поверхні лівої гомілки у середній та верхній її третинах. Всі виявлені тілесні ушкодження виникли від дії тупого твердого предмета (предметів) або при ударі об такий (такі), не виключено за умов дорожньо транспортної пригоди внаслідок зіткнення автомобіля та велосипеда, що рухалися, за своїм характером, у своїй сукупності, відносяться до тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОГО ступеня тяжкості, за ознаками як такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я тривалістю понад 3 тижні/21 добу (а.к.п.32-35);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 21.01.2020 року за участю свідка ОСОБА_8 з план-схемою, фототаблицею (а.к.п.105-109);

- висновком експерта №19/104-9/2-167 від 24.01.2020 року, згідно якого, у даній дорожній обстановці водій автомобілю «DAEWOO Lanos T 13110», ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України. Технічна можливість уникнути зіткнення з велосипедом «Україна» для водія автомобілю «DAEWOO Lanos T 13110» ОСОБА_7 визначалась виконанням вимог п. 10.1 ПДР України і у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру, які б не дозволили йому виконати їх. При заданому механізмові події дії водія автомобілю «DAEWOO Lanos T 13110», ОСОБА_7 , не відповідали вимогам п. 10.1 ПДР України, що з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з настанням даної ДТП. У даній дорожній обстановці водій велосипеду «Україна» ОСОБА_4 повинна була діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України. Водій ОСОБА_4 не мала технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем «DAEWOO Lanos T 13110» своєчасним гальмуванням і зупинкою велосипеду до місця зіткнення, при заданих вихідних даних. При заданому механізмові події і діях водія велосипеду «УКРАЇНА» ОСОБА_4 , невідповідностей вимогам п. 12.3 ПДР України, не вбачається (а.к.п.114-116);

- висновком експерта №19/104-9/2/377 від 17.03.2020 року, відповідно якого, форма, локалізація, напрямок утворення ушкоджень автомобіля «Деу Ланос» та велосипеда збігаються в тому випадку, якщо при первинному контактуванні їхні поздовжні вісі перебували під кутом 220?±5?відносно повздовжньої вісі автомобіля. Встановити експертним шляхом місце первинного контактування ТЗ (місце зіткнення) як геометричну крапку щодо меж проїжджої частини дороги й нерухомий орієнтирів (у метрах) як в поперечному так і в повздовжньому напрямку не надається можливим оскільки, згідно схеми до протоколу огляд місця ДТП від 23.10.2019 на проїзній частині дороги відсутні основні ознаки, які б вказували на це з таблицею зображень (а.к.п.168-173);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 06.04.202 року за участю потерпілої ОСОБА_4 з фототаблицею (а.к.п. 174-177);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 08.04.2020 року за участю підозрюваного ОСОБА_7 з план-сфемою та фототаблицею (а.к.п. 178-183);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 08.04.2020 року за участю свідка ОСОБА_9 з схемою до протоколу та фототаблицею (а.к.п. 184-187);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 08.04.2020 року за участю свідка ОСОБА_10 з план-схемою та фото (а.к.п.188-191);

- висновком експерта №19/104-9/2/505 від 14.04.2020 року, відповідно якого у даній дорожній обстановці водій автомобіля «Деу Ланос» ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України. Технічна можливість уникнути зіткнення з велосипедом «УКРАЇНА» для водія автомобіля «Деу Ланос» ОСОБА_7 визначалась виконанням вимог п. 10.1 ПДР України, і у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру, які б не дозволили йому виконати їх. При заданому механізмові події дії водія автомобіля «Деу Ланос» ОСОБА_7 не відповідали вимогам п. 10.1 ПДР України, що з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з настанням даної ДТП. В даній дорожній обстановці водій велосипеду «УКРАЇНА» ОСОБА_4 повинна була діяти відповідно до вимог п.12.3 Правил дорожнього руху. Водій ОСОБА_4 не мала технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем «ДЕУ Ланос» своєчасним гальмуванням і зупинкою велосипеду до місця зіткнення, при заданих вихідних даних. При заданому механізмові події, в діях водія велосипеду «УКРАЇНА» ОСОБА_4 невідповідностей вимогам п. 12.3 ПДР України не вбачається (а.к.п. 196-198);

- висновком експерта №19/104-9/2/504 від 14.04.2020 року, згідно якого, у даній дорожній обстановці водій автомобіля «Деу Ланос» ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України. Технічна можливість уникнути зіткнення з велосипедом «УКРАЇНА» для водія автомобіля «Деу Ланос» ОСОБА_7 визначалась виконанням вимог п. 10.1 ПДР України, і у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру, які б не дозволили йому виконати їх. При заданому механізмові події дії водія автомобіля «Деу Ланос» ОСОБА_7 не відповідали вимогам п. 10.1 ПДР України, що з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з настанням даної ДТП. В даній дорожній обстановці водій велосипеду «УКРАЇНА» ОСОБА_4 повинна була діяти відповідно до вимог п.12.3 Правил дорожнього руху. Водій ОСОБА_4 не мала технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем «ДЕУ Ланос» своєчасним гальмуванням і зупинкою велосипеду до місця зіткнення, при заданих вихідних даних. При заданому механізмові події, в діях водія велосипеду «УКРАЇНА» ОСОБА_4 невідповідностей вимогам п. 12.3 ПДР України не вбачається (а.к.п. 203-205);

- висновком експерта №19/104-9/2/503 від 14.04.2020 року, відповідно якого, у даній дорожній обстановці водій автомобіля «Деу Ланос» ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України. Технічна можливість уникнути зіткнення з велосипедом «УКРАЇНА» для водія автомобіля «Деу Ланос» ОСОБА_7 визначалась виконанням вимог п. 10.1 ПДР України, і у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру, які б не дозволили йому виконати їх. При заданому механізмові події дії водія автомобіля «Деу Ланос» ОСОБА_7 не відповідали вимогам п. 10.1 ПДР України, що з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з настанням даної ДТП. У даній дорожній обстановці водій автомобіля «Санг Йонг Корандо» ОСОБА_8 повинен був діяти відповідно до вимог п.15 Правил дорожнього руху України. Технічна можливість уникнути даної ДТП не встановлювалася діями водія ОСОБА_8 . У даній дорожній обстановці в діях водія ОСОБА_8 не вбачається невідповідностей вимогам п.1.5 Правил дорожнього руху. В даній дорожній обстановці водій велосипеду «УКРАЇНА» ОСОБА_4 повинна була діяти відповідно до вимог п.12.3 Правил дорожнього руху (а.к.п.210-212);

- висновком експерта №19/104-9/2/506 від 14.04.2020 року, згідно якого, відповісти на поставлені питання на даному етапові дослідження не надається можливим за причин вказаних в дослідницькій частині висновку експерта (а.к.п.217-219).

Даючи юридичну оцінку діям обвинуваченого, суд приходить до висновку, що його дії правильно кваліфіковано на досудовому слідстві та в його діях має місце склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

З урахуванням викладеного, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючої покарання обставини та наявність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає, що з метою виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним інших правопорушень, йому необхідно призначити покарання в межах санкції передбаченої ч.1 ст.286 КК України.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2004 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

ОСОБА_7 , раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується посередньо, наявність обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого відповідно до ст. 66 КК України щире каяття, та обставини які обтяжують покарання згідно ст. 67 КК України не встановлено, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді штрафу.

На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та його ставлення до вчиненого кримінального правопорушення, керуючись принципом справедливості та індивідуалізації призначення покарання, суд приходить до переконання, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження інших правопорушень з його боку, є призначення покарання в межах санкції передбаченої ч.1 ст. 286 КК України у виді штрафу.

Суд враховує, що 01.07.2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 року № 2617-VIII.

Вказаним Законом внесені зміни до ч.1 ст.286 Кримінального кодексу України, згідно з якими порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатація транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження карається штрафом від трьої тисяч до п"яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.
Натомість, на момент вчинення обвинуваченим кримінального проступку, ч. 1 ст.286 Кримінального кодексу України передбачала, що порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатація транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження карається штрафом від двохсот до п"ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Виходячи з вищевказаних приписів чинного законодавства та враховуючи те, що санкцією ч.1 ст.286 Кримінального кодексу України в редакції, яка діяла на час вчинення ОСОБА_7 кримінального проступку (13.10. 2019 року), зокрема, передбачалось покарання у виді штрафу від 200 до 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а також передбачалась можливість не застосування додаткового виду покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, а з 1 липня 2020 року, після внесення змін Законом № 2617-VIII від 22.11.2018 - від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян із обов"язковим застосуванням додаткового виду покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом на певній строк, суд застосовує положення ч.1 ст.286 Кримінального кодексу України в редакції, чинній на час вчинення обвинуваченим кримінального проступку.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися, як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.
Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 року, «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 року, «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 року).
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається, як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».
Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його, як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають, як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності кримінального правопорушення і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.
Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.
При цьому також суд враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Цивільний позов поданий прокурором Апостолівського відділу Нікопольської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі: Комунального підприємства «Апостолівська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради про стягнення збитків завданих кримінальним правопорушенням у сумі 6574,25грн.

Також поданий цивільний позов потерпілою ОСОБА_4 до ОСОБА_7 пов`язаний із відшкодуванням потерпілій спричиненого діями ОСОБА_7 матеріальної та моральної шкоди, при цьому матеріальна шкода складає 11316 грн. 75 коп., моральна 50 000 грн.

В судовому засіданні представник потерпілої заявив клопотання про залишення без розгляду поданого цивільного позову до обвинуваченого ОСОБА_7 потерпіла підтримала клопотання свого представника адвоката ОСОБА_5 .

При вирішенні цивільного позову пред`явленого прокурором Апостолівського відділу Нікопольської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі: Комунального підприємства «Апостолівська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради до ОСОБА_7 суд виходить з наступного.

Обвинувачений зазначені позовні вимоги визнав повністю.

Відповідно до ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно ч.5ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до положень ч. 1ст.129 КПК України суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. Відповідно до положень ст. 91 КПК України доказуванню підлягають вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Цивільний позов поданий прокурором Апостолівського відділу Нікопольської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі: Комунального підприємства «Апостолівська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради про стягнення збитків завданих кримінальним правопорушенням в сумі 6574,25грн. підлягає задоволенню в повному обсязі.

Питання про речові докази по кримінальному провадженню суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.373-374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Визнати винуватим ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України (в ред. закону № 2617-VIII від 22.11.2018) та призначити йому покарання у вигляді 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 грн. (вісім тисяч п`ятсот гривень) без позбавленням права керування транспортними засобами.
Цивільний позов поданий прокурором Апостолівського відділу Нікопольської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі: Комунального підприємства «Апостолівська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради до ОСОБА_7 про стягнення збитків завданих кримінальним правопорушенням в сумі 6574,25грн. задовольнити в повному обсязі.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення судової транспортно-трасологічної експертизи №19/104-9/2/377 від 17.03.2020 року в сумі 3140грн.20коп., судової авто технічної експертизи №19/104-9/2/167 від 24.01.2020 року в сумі 1256грн,08коп., судової авто технічної експертизи №19/104-9/2/505 від 14.04.2020 року в сумі 1307грн.60коп., судової авто технічної експертизи №19/104-9/2/504 від 14.04.2020 року в сумі 1307грн.60коп., судової авто технічної експертизи №19/104-9/2/503 від 14.04.2020 року в сумі 1307грн.60коп., судової авто технічної експертизи №19/104-9/2/506 від 14.04.2020 року в сумі 1307грн.60коп.

Запобіжний захід до обвинуваченого не обирався.

Речові докази по кримінальному провадженню: зняти арешт, накладений ухвалою Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 30.12.2019 року з автомобіля марки «Деу Ланос» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 повернувши його володільцю.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку після проголошення негайно вручити учасникам розгляду справи.

Вирок суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Апостолівський районний суд Дніпропетровської області на протязі тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1