Справа № 344/9470/21
Провадження № 1-кс/344/3778/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , скаржника адвоката ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого щодо неповернення тимчасово вилученого майна -

В С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області зі скаргою, в якій просить зобов`язати уповноваженого слідчого СВ ГУНП в Івано-Франківській області в кримінальному провадженні №0000747 від 21.10.2020 року повернути ОСОБА_5 все майно, яке описано в протоколі обшуку, складеному 13.04.2021 року слідчим СУ ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_6 .

Скаргу обґрунтовано тим, що під час проведення обшуку в рамках кримінального провадження №0000747 від 21.10.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбачених ч.2 ст.199 України, слідчим було вилучено грошові кошти на суму 82 750,00 грн., 300 євро, тютюнові вироби, ароматизатори, спиртні напої, та інше майно, які належать ОСОБА_5 , однак в подальшому не було подано клопотання до слідчого судді про арешт даного майна.

Так, як зазначено в скарзі, слідчий чи прокурор у даному кримінальному провадженні у встановленому законом порядку до слідчого судді з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна не зверталися, у кримінальному провадженні підозра нікому не оголошувалася, у зв`язку з чим тимчасово вилучене майно підлягає поверненню заявнику, як власнику.

Адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги скарги підтримав та просив їх задовольнити.

Слідчий в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечив, посилаючись на те, що вилучені в ході обшуку речі являються речовими доказами у кримінальному провадженні. У резолютивній частині ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку було надано дозвіл на вилучення даних предметів, тому вилучені в ході речі на думку слідчого, не являються тимчасово вилученим майном.

Крім того, як зазначив слідчий в судовому засіданні, на даний час взірці тютюнових виробів та алкоголю, які було вилучено в ході обшуку, відправлено для проведення експертизи, і проведення експертизи станом на сьогоднішній день не завершено.

Проаналізувавши доводи учасників процесу, вивчивши матеріали скарги, вважаю за необхідне зазначити наступне.

В провадженні СУ ГУНП в Івано-Франківській області перебуває кримінальне провадження №0000747, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.10.2020 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.199 КК України.

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08.04.2021 року у справі №344/5306/21 задоволено клопотання слідчого; та

надано дозвіл на проведення обшуку в будинку та приналежних підсобних приміщеннях, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , з метою відшукання та вилучення: незаконно виготовлених марок акцизного податку, алкогольних напоїв та сигарет з ознаками фальсифікату, спирту, грошових коштів, отриманих від їх реалізації, мобільних телефонів, сім карт мобільних операторів, комп`ютерної техніки, принтерів, носіїв цифрової інформації, записників, нотаток з інформацією щодо незаконного виготовлення та збуту марок акцизного податку та алкогольних напоїв, предметів, призначених для упакування, зберігання алкогольних напоїв та спирту.

На підставі даної ухвали органом досудового розслідування проведено обшук в будинку та приналежних підсобних приміщеннях, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та вилучено ряд речей та грошових коштів, детальний опис яких міститься в Протоколі обшуку від 13.04.2021 року.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Підстави та порядок тимчасового вилучення майна врегульовано статтями 167-168 КПК України.

Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено:

1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним;

2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна;

3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу;

4) у разі скасування арешту;

5) за вироком суду в кримінальному провадженні щодо кримінального проступку.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересам та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Відповідно до ч.1 ст.234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Водночас за змістом ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор мас право проводити вимірювання, фотографування, і звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Таким чином режим тимчасово вилученого майна поширюється лише на те вилучене в ході обшуку майно, яке не входить до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на проведення обшуку в ухвалі слідчого судді, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу.

Вилучення майна, щодо якого надано дозвіл на відшукання в ухвалі про надання дозволу на проведення обшуку, не зумовлює необхідності додаткового накладення арешту на таке майно в порядку ч. 5 ст. 171 КПК України.

Резолютивною частиною ухвали від 08.04.2021 року слідчим суддею надано дозвіл на проведення обшуку в будинку та приналежних підсобних приміщеннях, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , з метою відшукання та вилучення: незаконно виготовлених марок акцизного податку, алкогольних напоїв та сигарет з ознаками фальсифікату, спирту, грошових коштів, отриманих від їх реалізації, мобільних телефонів, сім карт мобільних операторів, комп`ютерної техніки, принтерів, носіїв цифрової інформації, записників, нотаток з інформацією щодо незаконного виготовлення та збуту марок акцизного податку та алкогольних напоїв, предметів, призначених для упакування, зберігання алкогольних напоїв та спирту.

А тому вилучені в ході обшуку грошові кошти, тютюнові вироби, ароматизатори, спиртні напої не можна вважати тимчасово вилученим майном в розумінні ч. 7 ст. 236 КПК України, оскільки їх на даному етапі досудового розслідування передчасно вважати такими, що не входять у перелік речей та документів щодо яких прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі слідчого судді від 08.04.2021 року у справі №344/5306/21.

При цьому, постановами слідчого від 28.04.2021 та 06.05.2021 року про призначення судово-хімічної експертизи та судово-технічної експертизи у даному кримінальному провадженні призначено експертні дослідження взірців вилучених речей.

Станом на даний час, як зазначив слідчий, таке експертні дослідження ще не проведено.

За таких обставин, враховуючи всі вищезазначені обставини в сукупності, слідчий суддя на даному етапі не вбачає правових підстав для задоволення скарги, оскільки такі вимоги на сьогодні є передчасними.

На думку слідчого судді, повернення ОСОБА_5 вилучених під час обшуку13.04.2021 року речей не сприятиме досягненню визначених статтею 2 КПК України завдань кримінального провадження.

При цьому, слідчий суддя зауважує, що чинним КПК України не встановлено імперативного строку та порядку визнання слідчим відповідних речей речовими доказами у кримінальному провадженні, а тому слідчий суддя не вбачає порушень процесуального закону у намірі слідчого прийняти рішення про визнання вилучених речей речовими доказами після отримання відповідних експертних висновків.

У рішеннях Європейського суду з прав людини Суд неодноразово доходив до висновку, що зберігання майна в якості речових доказів у кримінальному провадженні може бути необхідним в інтересах належного відправлення судочинства, що є легітимною метою в «загальних інтересах» суспільства (рішення у справах Смірнов (Smirnov), п. 57, та «East West Alliance Limited», п. 188). При цьому, має існувати розумне пропорційне співвідношення між використаними засобами та метою, яку прагнуть досягти будь-якими заходами, що застосовуються державою, у тому числі тими, що призначені для здійснення контролю за користуванням майном особи. Ця вимога виражена у визначенні «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи (рішення у справі «Едвардс проти Мальти» (Edwards v. Malta), № 17647/04, п. 69, від 24 жовтня 2006 року, з подальшими посиланнями, та вищезгадане рішення у справі Смірнов (Smirnov).

Ч.1 ст. 307 КПК України визначено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:

1) скасування рішення слідчого чи прокурора;

1-1) скасування повідомлення про підозру;

2) зобов`язання припинити дію;

3) зобов`язання вчинити певну дію;

4) відмову у задоволенні скарги.

Відповідно до ч. 3 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

Враховуючи вищенаведене, вважаю, що скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого щодо неповернення тимчасово вилученого майна відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та підписано 22.06.2021 р.

Слідчий суддя ОСОБА_1