ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/566/21 Справа № 204/1292/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0002592 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2020 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кривий Ріг Дніпропетровської області, українця, громадянина України, який має неповну середню освіту, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 23.01.1998 Марганецьким міським судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.140, ч.1 ст.229-6, ст.42 КК України (в редакції 1960 року) та призначено покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі. Звільнений з місць позбавлення волі 07.05.1999 з Софіївської ВК №45 Дніпропетровської області по відбуттю строку покарання;
- 25.01.2000 Марганецьким міським судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.140, ч.2 ст. 196-1, ст.42 КК України (в редакції 1960 року) та призначено покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений з місць позбавлення волі 19.09.2002 з Солонянської ВК №21 умовно-достроково на невідбутий строк 7 місяців 1 день;
- 08.07.2003 Марганецьким міським судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, на підставі ч.4 ст.70 КК України остаточно призначено покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України остаточно призначено покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі;
- 22.03.2004 Марганецьким міським судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі, на підставі ч.4 ст.70 КК України остаточно призначено покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 25.08.2007 з Солонянської ВК № 21 Дніпропетровської області по відбуттю строку покарання;
- 28.03.2008 Марганецьким міським судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки;
-16.06.2009 Марганецьким міським судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.187, ч.2 ст.190 КК України, на підставі ч.1 ст.70 КК України остаточно призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ст.71 КК України остаточно призначено покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;
-05.07.2012 Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України, на підставі ч.1 ст.70 КК України остаточно призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ч.4 ст.70 КК України остаточно призначено покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 25.02.2016 з Дніпропетровської ВК № 89 відповідно ухвали Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 17.02.2016 на підставі ч.5 ст.72 КК України,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 187 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2020 року ОСОБА_7 визнано винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 187 КК України і призначено йому покарання:
-за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі;
-за ч. 2 ст. 187 КК України у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі із конфіскацією майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі із конфіскацією майна.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено без змін.
Строк відбування покарання вирішено рахувати з 13 січня 2020 року.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про стягнення матеріальної шкоди задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 6752 (шість тисяч сімсот п`ятдесят дві) гривні 36 (тридцять шість) копійок на відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Доля речових доказів ти процесуальних витрат вирішена у відповідності вимог процесуального закону.
Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковано за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 187 КК України.
За обставин, встановлених судом та викладених в мотивувальній частині вироку, на початку грудня 2019 року у невстановлений в ході досудового розслідування час, ОСОБА_7 маючи злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, що належить раніше йому незнайомому потерпілому ОСОБА_10 , прибув до огородженої металевим парканом території домоволодіння АДРЕСА_3 , визначивши при цьому майно, що знаходилось на огородженій території вказаного домоволодіння, як предмет свого злочинного посягання.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, поєднане з проникненням в сховище, ОСОБА_7 , діючи умисно, впевнившись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, у невстановлений в ході досудового розслідування час на початку грудня 2019 року, шляхом перелізання через паркан, проник на огороджену територію домоволодіння АДРЕСА_3 , та, перебуваючи на його території, побачив компресор повітряний побутовий «Ростех моделі КРТ-24», серійний №2012/05 004439, який визначив як предмет свого злочинного посягання, після чого діючи умисно, впевнившись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, повторно, таємно, з корисливих спонукань та з метою наживи викрав чуже майно, що належить потерпілому ОСОБА_10 , а саме: компресор повітряний побутовий «Ростех моделі КРТ-24», серійний №2012/05 004439, ринкова вартість якого відповідно висновку судово-товарознавчої експертизи №19/104-10/1/70 від 30.01.2020, складала 1258,40 гривень.
Після цього ОСОБА_7 з таємно викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на суму 1258,40 гривень.
Продовжуючи свою злочину діяльність, ОСОБА_7 , 26.12.2019 приблизно о 23:15, знаходячись біля перехрестя вул.Уральської та вул.Наримській в м.Дніпрі, побачив раніше незнайомого йому потерпілого ОСОБА_11 , який рухався від перехрестя вул.Робочої та вул.Уральської в м.Дніпрі вниз по вул. Уральській, при цьому у ОСОБА_7 , як у особи, яка раніше вчинила розбій, раптово виник злочинний умисел, спрямований на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, та він визначив майно потерпілого ОСОБА_11 як об`єкт свого злочинного посягання.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений особою, яка раніше вчинила розбій, ОСОБА_7 наблизився до потерпілого ОСОБА_11 та наніс останньому не менше двох ударів в обличчя, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_11 впав на землю та втратив свідомість, отримавши при цьому відповідно до висновку судово-медичної експертизи №113-е від 13.01.2020, тілесні ушкодження у вигляді:
-двох синців: у правій параорбітальній області з переходом на спинку носа та на проекцію правої гайморової пазухи та в проекції нижньої щелепи ліворуч ближче до підборіддя з частковим переходом в підщелепну область які (як кожне окремо) відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки, на підставі п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ № 6 від 17.01.1995;
-забійної рани в тім`яній області по центру, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень, як таке, що спричинило короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні, на підставі п.2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ № 6 від 17.01.1995.
В подальшому ОСОБА_7 скориставшись тим, що воля потерпілого ОСОБА_11 до вчинення можливого опору подавлена, попередньо застосувавши насильство, яке є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, діючи умисно, з корисливих спонукань та з метою наживи, заволодів чужим майном, що належить потерпілому ОСОБА_11 , а саме: мобільним телефоном «Nokia 220 Dual Sim White», imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 , ринкова вартість якого відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи №94 від 15.01.2020, складає 327,00 гривень.
Після цього ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_11 майнову шкоду на суму 327,00 гривень.
Продовжуючи свою злочину діяльність, ОСОБА_7 , в ніч з 27.12.2019 на 28.12.2019 у невстановлений в ході досудового розслідування час, маючи злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, що належить раніше йому незнайомій потерпілій ОСОБА_9 , прибув до території домоволодіння АДРЕСА_4 , визначивши при цьому майно, що знаходилось в приміщенні гаражу на території вказаного домоволодіння як предмет свого злочинного посягання.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, поєднане з проникненням в інше приміщення, ОСОБА_7 , діючи умисно, впевнившись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, у невстановлений в ході досудового розслідування час в ніч з 27.12.2019 на 28.12.2019, проник на територію домоволодіння АДРЕСА_4 та наблизився до приміщення гаражу, розташованого на території означеного домоволодіння, після чого шляхом віджиму вікна гаража проник до приміщення вказаного гаражу, та діючи умисно, повторно, таємно, з корисливих спонукань та з метою наживи, викрав чуже майно, що належить потерпілій ОСОБА_9 , а саме:
- кутову шліфувальну машину марки «DWT» моделі «WS 08-125», ринкова вартість якої відповідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 19/104-10/1/75 від 30.01.2020, складала 706,66 гривень;
- лобзик марки «Metabo» моделі «STEB 65 Quick», ринкова вартість якого відповідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 19/104-10/1/75 від 30.01.2020, складала 1150,00 гривень;
- орбітальну шліфмашину марки «Hyundai» моделі «О 350», ринкова вартість якої відповідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 19/104-10/1/75 від 30.01.2020, складала 768,69 гривень;
- дриль ударну марки «Makita», моделі «HР1620К», ринкова вартість якої відповідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 19/104-10/1/75 від 30.01.2020, складала 1082,91 гривень;
- пилку дискову марки «Интерскол» моделі «ДП-190/1600М», ринкова вартість якої відповідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 19/104-10/1/75 від 30.01.2020, складала 1833,13 гривень;
- фрезер марки «Vitals Master» моделі «Ev 1216YE», ринкова вартість якого відповідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 19/104-10/1/75 від 30.01.2020, складала 1210,97 гривень,
Після цього ОСОБА_7 з таємно викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 6752,36 гривень.
Продовжуючи свою злочину діяльність, ОСОБА_7 в ніч з 01.01.2020 на 02.01.2020 у невстановлений в ході досудового розслідування час, маючи злочинний умисел спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, що належить раніше йому не знайомому потерпілому ОСОБА_12 , прибув до території домоволодіння АДРЕСА_5 , визначивши при цьому майно, що знаходилось в приміщенні гаражу на території вказаного домоволодіння як предмет свого злочинного посягання.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, поєднане з проникненням в інше приміщення, ОСОБА_7 діючи умисно, впевнившись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, у невстановлений в ході досудового розслідування час в ніч з 01.01.2020 на 02.01.2020, проник на територію домоволодіння АДРЕСА_5 та наблизився до воріт гаражу, розташованого на території означеного домоволодіння, після чого шляхом злому навісного замка воріт, проник до приміщення вказаного гаражу, та діючи умисно, повторно, таємно, з корисливих спонукань та з метою наживи, викрав чуже майно, що належить потерпілому ОСОБА_12 , а саме: електричний перфоратор марки «Makita», моделі «HR2470F», ринкова вартість якого відповідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 19/104-10/1/72 від 28.01.2020, складала 1490,00 гривень.
Після цього ОСОБА_7 з таємно викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_12 майнову шкоду на суму 1490,00 гривень.
Продовжуючи свою злочину діяльність, ОСОБА_7 в ніч з 04.01.2020 на 05.01.2020 у невстановлений в ході досудового розслідування час, маючи злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, що належить раніше йому не знайомому потерпілому ОСОБА_13 , прибув до території домоволодіння АДРЕСА_6 , визначивши при цьому майно, що знаходилось в приміщенні гаражу на території вказаного домоволодіння, як предмет свого злочинного посягання.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, поєднане з проникненням в інше приміщення, ОСОБА_7 діючи умисно, впевнившись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, у невстановлений в ході досудового розслідування час в ніч з 04.01.2020 на 05.01.2020, проник на територію домоволодіння АДРЕСА_6 , та наблизився до воріт гаражу, розташованого на території означеного домоволодіння, після чого шляхом злому замка воріт проник до приміщення вказаного гаражу, та діючи умисно, повторно, таємно, з корисливих спонукань та з метою наживи викрав чуже майно, що належить потерпілому ОСОБА_13 , а саме: ручну дискову електричну пилку марки «Протон ПД 185», ринкова вартість якої відповідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 19/104-10/1/73 від 29.01.2020, складала 597,50 гривень.
Після цього ОСОБА_7 з таємно викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_13 майнову шкоду на суму 597,50 гривень.
Продовжуючи свою злочину діяльність, ОСОБА_7 в ніч з 07.01.2020 на 08.01.2020, у невстановлений в ході досудового розслідування час, маючи злочинний умисел спрямований на повторне, таємне викрадення чужого майна, що належить раніше йому незнайомому потерпілому ОСОБА_14 , прибув до території домоволодіння АДРЕСА_7 , визначивши при цьому майно, що знаходилось в приміщенні гаражу на території вказаного домоволодіння як предмет свого злочинного посягання.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, поєднане з проникненням в інше приміщення, ОСОБА_7 діючи умисно, впевнившись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, у невстановлений в ході досудового розслідування час в ніч з 07.01.2020 на 08.01.2020, проник на територію домоволодіння АДРЕСА_7 , та наблизився до воріт гаражу, розташованого на території означеного домоволодіння, після чого шляхом віджиму воріт гаража, проник до приміщення вказаного гаражу, та діючи умисно, повторно, таємно, з корисливих спонукань та з метою наживи, викрав чуже майно, що належить потерпілому ОСОБА_14 , а саме: кутову шліфувальну машину марки «DWT» моделі «WS08-125T» («WS-125T»), ринкова вартість якої відповідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 19/104-10/1/71 від 27.01.2020, складала 740,00 гривень.
Після цього ОСОБА_7 з таємно викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_14 майнову шкоду на суму 740,00 гривень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі та в доповненнях до неї обвинувачений просить вирок суду першої інстанції змінити, а саме кваліфікувати дії обвинуваченого за ст. 186 КК України, замість ст. 187 КК України.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що судом першої інстанції не було взято до уваги показання самого обвинуваченого, а також обставини справи, оскільки потерпілий ОСОБА_11 не втрачав свідомості під час пограбування.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду першої інстанції змінити, та ОСОБА_7 визнати винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України і призначити йому покарання:
-за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі;
-за ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 призначити остаточне покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
В решті вирок суду залишити без змін.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає, що кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 187 КК України не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.
Так, захисник зазначає, що в судовому засіданні ОСОБА_7 визнав ту обставину, що він дійсно вчинив неправомірні дії, направлені на заволодіння майном потерпілого ОСОБА_11 за обставин, зазначених в обвинувальному акті, час та місце скоєння кримінального правопорушення, не оспорював, що наніс потерпілому удари в обличчя, від яких потерпілий ОСОБА_11 , який був у стані сильного алкогольного сп`яніння, впав на землю, після чого, обвинувачений ОСОБА_7 заволодів мобільним телефоном потерпілого. Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_7 впевнено зазначив, що потерпілий ОСОБА_11 не втрачав свідомості, а місце, де відбувались події, було достатньо освітлено, та він бачив, що після падіння на землю ОСОБА_11 свідомість не втрачав. Аналогічні послідовні покази надавалися ОСОБА_7 як під час затримання та добровільної видачі мобільного телефону, викраденого у потерпілого ОСОБА_11 , так і під час досудового та судового розслідування по справі.
Крім того, під час проведення слідчих експериментів за участю обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_11 покази ОСОБА_7 були перевірені та підтверджені на місці злочину, де було підтверджено, що події відбувались під ліхтарем вуличного освітлення і ОСОБА_7 дійсно міг бачити, що потерпілий ОСОБА_11 свідомості не втрачав. А також допитані в залі судового засідання лікар швидкої медичної допомоги ОСОБА_15 та лікар міської лікарні ОСОБА_16 показали, що потерпілий ОСОБА_11 був у свідомості, перебував у стані алкогольного сп`яніння, струсу мозку у потерпілого не було, про втрату свідомості він не повідомляв.
В той же час, захисник зазначає, що при обґрунтуванні кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , суд послався на суперечливі покази потерпілого ОСОБА_11 , які різняться з моменту виходу з парку « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (час називається з 23.15 до 00.00, хоча згідно обвинувального акту, вже о 23.15 у нього поблизу перехрестя вул.Робочої та вул.Уральської в м.Дніпрі було відкрито викрадено мобільний телефон), а більшість обставин того вечора потерпілий ОСОБА_11 пригадати не може, оскільки знаходився в стані алкогольного сп`яніння, та під час перехресного допиту, відповідаючи на запитання прокурора, потерпілий ОСОБА_11 повідомив суду, що після удару в обличчя та падіння втратив свідомість, при цьому відповідаючи на запитання захисника по справі, потерпілий ОСОБА_11 повідомив суду, що чув, як обвинувачений витягав у нього телефон, гаманець та ключі.
Таким чином, у вироку суду не зазначено, чому суд взяв не взяв до уваги та відкинув вищезазначені послідовні докази, які не містять між собою суперечок та взаємно доповнюють один одного.
Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні обвинувачений та захисник підтримали апеляційні скарги обвинуваченого та захисника, просили їх задовольнити в повному обсязі.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та захисника, просив залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, правильність кваліфікації його дій відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, проти яких не заперечували учасники провадження, у зв`язку з чим судовий розгляд було здійснено в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, і вказані обставини не оскаржуються в апеляційних скаргах, тому перегляду не підлягають.

З викладеними в апеляційних скаргах обвинуваченого та його захисника доводами про неправильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 187 КК України, апеляційний суд не може погодитися.

Вивченням матеріалів кримінального провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження органами досудового розслідування та судом обставин кримінального провадження. Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, підтверджується сукупністю доказів, які зібрані з додержанням вимог кримінального процесуального закону та перевірені під час розгляду кримінального провадження, яким суд дав належну оцінку.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, ретельно перевіривши зібрані під час досудового розслідування та надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_7 було пред`явлено обвинувачення, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них та їх сукупності у взаємозв`язку. При цьому, констатував, що за встановлених фактичних обставин провадження дії останнього охоплюються складом злочину, визначеного ч. 2 ст. 187 КК України. З позицією суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції.

Зокрема, такого висновку суд першої інстанції дійшов на підставі аналізу показань допитаних в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , показань самого обвинуваченого ОСОБА_7 , фактичних даних, що містяться у протоколах огляду місця події, у протоколі пред`явлення особи для впізнання, у протоколах проведення слідчих експериментів, у протоколі пред`явлення речей для впізнання, у висновку експерта, а також на підставі інших доказів, зміст яких детально відображено у вироку.

Суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу вироку покази потерпілого ОСОБА_11 , який показав суду, що по дорозі додому до нього підійшов раніше йому невідомий чоловік ( ОСОБА_7 ), якому потерпілий дав цигарку і пішов далі, пройшовши декілька метрів ОСОБА_7 знову покликав потерпілого, на що він повернувся та ОСОБА_7 наніс йому два удари в обличчя, після чого він впав та втратив свідомість, та коли він отямився в кишені не було гаманця та мобільного телефону. Потім він пішов до друга, який викликав швидку.

До того ж сам обвинувачений ОСОБА_7 , будучи допитаним в судовому засіданні суду першої інстанції, не заперечував, зокрема, той факт, що він дійсно вчинив неправомірні дії, направлені на заволодіння майном потерпілого ОСОБА_11 , та того, що наніс потерпілому удари в обличчя, після яких потерпілий впав на землю, а також не оспорював спричинені ОСОБА_11 тілесні ушкодження, зазначені в обвинувальному акті, та підтвердив, що дійсно заволодів мобільним телефоном потерпілого.

Під час вивчення матеріалів кримінального провадження також не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що потерпілий з будь-яких причин обмовив чи міг обмовити обвинуваченого у зазначеному злочині.

Суд апеляційної інстанції не знаходить підстав сумніватися в достовірності цих показань потерпілого, вони є логічними, послідовними і узгодженими як між собою, так і з іншими письмовими доказами у провадженні.

Так, з протоколу пред`явлення особи для впізнання судом встановлено, що потерпілий ОСОБА_11 впізнав серед пред`явлених осіб ОСОБА_7 , який 26.12.2019 року приблизно о 23:30 по вул. Робоча в м. Дніпрі наніс йому тілесні тілесні ушкодження шляхом двох ударів кулаками рук в обличчя, після яких він втратив рівновагу та впав на землю, після чого ОСОБА_7 відкрито заволодів його майном.

Отже, з пояснень потерпілого, обвинуваченого та вказаного протоколу вбачається, що саме ОСОБА_7 відкрито напав на потерпілого на вулиці та наніс удари в обличчя, внаслідок чого, застосував відповідне насилля, і потерпілий впав потім на землю.

Згідно з протоколом проведення слідчого експерименту від 26 лютого 2020 року за участю підозрюваного ОСОБА_7 судом встановлено, що останній розповів та показав обставини нанесення ударів потерпілому, внаслідок чого потерпілий впав, розбив голову та викрадення ним майна у ОСОБА_11 .

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 26 лютого 2020 року за участю потерпілого ОСОБА_11 згідно якого останній в присутності статиста та понятих, розповів та показав механізм вчинення розбою та спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, а саме те, що після того, як невідомий чоловік наніс потерпілому ОСОБА_11 удар кулаком правої руки в область щелепи ліворуч, потерпілий впав на спину, вдарився задньою частиною голови об асфальт, внаслідок чого втратив свідомість. А вже коли потерпілий прийшов до тями чоловік знаходився над ним з правого боку та своєю рукою він лазив у нього в лівій внутрішній кишені куртки, в якій знаходився телефон та гаманець, потерпілий бачив, як чоловік дістав телефон та гаманець, після чого пішов у невідомому напрямку.

Як вбачається з висновку експерта №113е від 13.01.2020 року у потерпілого ОСОБА_11 виявлено легкі тілесні ушкодження.

Підстав для того, щоб вважати докази недопустимими у кримінальному провадженні, на підставі яких суд дійшов висновку про винність обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, колегія суддів не знаходить, адже суд першої інстанції, згідно із положеннями ст. 94 КПК України, під час ухвалення вироку за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника та обвинуваченого ОСОБА_7 щодо неправильної кваліфікації дій обвинуваченого та необхідності їх перекваліфікації з ч. 2 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 186 КК України, колегія суддів вважає їх безпідставними, з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції такі твердження сторони захисту перевірялись та обґрунтовано були відхилені, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 дійсно вчинив напад на потерпілого, від чого останній впав на землю, втративши свідомість, дані дії були небезпечними для його життя та здоров`я в момент їх вчинення, що знайшло своє підтвердження в показах потерпілого, які є послідовними та узгоджуються з іншими доказами в своїй сукупності, крім того судом не встановлено підстав потерпілому ОСОБА_11 оговорювати обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки останній давав показання однаково та послідовно, як на досудовому слідстві під час проведення слідчого експерименту за його участі, який було досліджено судом першої інстанції, так і в суді під час судового розгляду. Також свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 вказували, що в потерпілого ОСОБА_11 після вчинення злочину була травма голови, а саме рана, з якої текла кров, що підтверджує достовірність показань потерпілого та наявність небезпечного для життя потерпілого насилля.

Проаналізувавши зібрані у даному кримінальному провадженні докази, приймаючи до уваги роз`яснення викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 року Про судову практику у справах про злочини проти власності, що розбій як злочин проти власності (стаття 187 КК) - це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства.

Під небезпечним для життя чи здоров`я насильством розуміють умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, придушення за шию, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо.

Частина 2 статті 186 КК України передбачає відповідальність за відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства, або вчинений повторно, або за попередньою змовою групою осіб.

Отже, в разі вчинення розбою посягання відбувається на два об`єкти - власність та життя і здоров`я потерпілої особи.

При грабежі, поєднаному із застосуванням насильства до потерпілого, основним об`єктом посягання виступає власність, і незважаючи на те, що у момент вчинення грабежу відбувається вплив на потерпілого, однак він є незначним, тому й не може бути мови про існування ще одного об`єкту - життя і здоров`я особи.

Однією з характеризуючих ознак розбою є саме насильство, метою якого є намір одразу подолати опір потерпілого й упередити його протидію нападу. Агресивність й спрямованість таких дій на подолання опору по відношенню до особи, яка зазнала нападу, є відмінною ознакою від грабежу.

При розмежуванні грабежу та розбою визначальним є не тільки наслідки, що настали в результаті застосування насильства до потерпілого, але й сам спосіб дії винних осіб, що й було враховано судом першої інстанції при кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , за ч. 2 ст. 187 КК України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.

Під нападом у складі розбою слід розуміти раптову, несподівану для потерпілого, короткочасну, агресивну, насильницьку дію, спрямовану на протиправне заволодіння чужим майном. Саме за цією ознакою розбій відрізняється, з одного боку, від крадіжки, з іншого, - від грабежу.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що ОСОБА_7 за вказаних обставин, раптово застосував насильство відносно потерпілого шляхом нанесення двох ударів йому в обличчя, після чого він впав, та відкрито заволодів його майном.

Встановлені судом першої інстанції обставини, на думку колегії суддів дають підстави вважати, що вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, супроводжувалося насильством, небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, який зазнав нападу, яке обвинувачений використовував з метою утримання майна потерпілого та пригнічення його волі щодо супротиву.

Доводи захисника в апеляційній скарзі про недостовірність показань потерпілого у зв`язку з суперечністю його показань є безпідставними, оскільки з матеріалів провадження істотних суперечностей, які б впливали на правильність встановлення фактичних обставин провадження у показаннях потерпілого не вбачається. Посилання захисника на сумнівність показів потерпілого ОСОБА_11 про те, що він після удару в обличчя та падіння втратив свідомість, не заслуговують на увагу, оскільки такі показання потерпілого підтверджуються протоколом проведення слідчого експерименту від 26 лютого 2020 року за участю потерпілого ОСОБА_11 , згідно якого останній в присутності статиста та понятих, розповів та показав механізм вчинення розбою та спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, а саме те, що після того, як невідомий чоловік наніс потерпілому ОСОБА_11 удар кулаком правої руки в область щелепи ліворуч, потерпілий впав на спину, вдарився задньою частиною голови об асфальт, внаслідок чого втратив свідомість. А вже коли потерпілий прийшов до тями чоловік знаходився над ним з правого боку та своєю рукою він лазив у нього в лівій внутрішній кишені куртки, в якій знаходився телефон та гаманець, потерпілий бачив, як чоловік дістав телефон та гаманець, після чого пішов у невідомому напрямку, що також спростовує посилання захисника на те, що потерпілий ОСОБА_11 , втративши свідомість, чув як обвинувачений витягав у нього телефон, гаманець та ключі.

Той факт, що допитані в залі судового засідання лікар швидкої медичної допомоги ОСОБА_15 та лікар міської лікарні ОСОБА_16 показали, що потерпілий ОСОБА_11 був у свідомості, перебував у стані алкогольного сп`яніння, струсу мозку у потерпілого не було, а тому потерпілий ОСОБА_11 свідомості не втрачав спростовуються тим, що свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 оглядали потерпілого через короткий час після подій, які відбулися.

Зазначені обставини вказують на наявність у діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, що виключають можливість кваліфікації цього діяння за ознаками ч. 2 ст. 186 КК України, а тому доводи обвинуваченого та захисника в цій частині є необґрунтованими.

Таким чином, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 187 КК України, з чим погоджується і апеляційний суд.

Доводи ж захисника про те, що деякі обставини провадження всебічно не досліджені є безпідставними, оскільки на підставах тих доказів, які були предметом перевірки в судових засіданнях, з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини зазначеного у вироку злочину.

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження апеляційним судом не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів у провадженні, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дій. Наявні у провадженні докази відповідають вимогам закону щодо належності та допустимості доказів.

Таким чином, висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні розбою, тобто нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому особою, яка раніше вчинила розбій, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і ґрунтуються на зібраних у провадженні доказах, які відповідають вимогам закону щодо їх допустимості, достатності й достовірності.

Отже, доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, а тому підстав вважати, що вирок суду не відповідає вимогам ст. ст. 370, 374 КПК України колегія судів не вбачає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовною підставою для скасування судового рішення, не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок суду без змін.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2020 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 187 КК України, - залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4