Справа № 602/862/19
Провадження № 1-кп/602/16/2021
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2021 р. Лановецький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю сторін та учасників кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ланівці кримінальне провадження №0000158 про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Почаїв Кременецького району Тернопільської області, мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України, з середньою спеціальною освітою, одруженої, що має на утриманні одну неповнолітню дитину, тимчасово не працюючої, раніше не судимої,
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, -

в с т а н о в и в :

19 липня 2019 року близько 17 години 30 хвилин між ОСОБА_4 з однієї сторони та ОСОБА_6 і її чоловіком ОСОБА_7 з іншої сторони, які перебували на дорозі навпроти місця проживання ОСОБА_4 по АДРЕСА_2 , виникла словесна суперечка на грунті особистих неприязних відносин. Під час вказаної словесної суперечки у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .. Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 19 липня 2019 року близько 17 години 30 хвилин, перебуваючи на дорозі навпроти свого місця проживання по АДРЕСА_2 , знаючи про те, що здоров`я будь-якої людини рівною мірою охороняється законом, протиправне посягання на нього є кримінально-караним, діючи цілеспрямовано, умисно нанесла два удари кулаком правої руки по голові ОСОБА_6 , внаслідок чого заподіяла їй тілесні ушкодження у вигляді синця лівої лобно-скроневої та забиття тканин потиличної ділянок голови, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Свою вину у вчиненні кримінального проступку обвинувачена ОСОБА_4 визнала частково і в судовому засіданні пояснила, що 19 липня 2019 року приблизно о 13 годині 00 хвилин в неї виник конфлікт з ОСОБА_6 на сесії сільської ради. Після сесії вона пішла в магазин, де зустріла чоловіка ОСОБА_6 , який почав обзивати її нецензурними словами. Після цього вона пішла додому. Через деякий час ОСОБА_9 їхали біля її будинку на автомобілі і вона їх зупинила для розмови, в ході якої в них виник конфлікт. Хід конфлікту вона знімала на телефон, однак ОСОБА_6 вдарила її в цей телефон. Після цього вона вдарила ОСОБА_6 один раз кулаком руки, в якій був телефон, в район потилиці. Більше ударів вона не наносила. Також, вона в повному обсязі не визнає цивільний позов.
Незважаючи на часткове визнання своєї вини у скоєнні інкримінованого їй кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, вина обвинуваченої ОСОБА_4 у скоєному кримінальному проступку доведена наступними доказами, що ретельно перевірені та оцінені з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності кожен окремо та у взаємозв`язку для ухвалення даного процесуального рішення, які суд враховує та бере до уваги.
Так, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 показала, що в неї вже тривалий час існує конфлікт з ОСОБА_4 , яка постійно її ображає. 19 липня 2019 року вона разом з чоловіком пішла в магазин, де в них виник конфлікт з ОСОБА_4 .. Через деякий час, коли вони їхали додому, ОСОБА_4 навпроти свого будинку за допомогою каміння, яким кидала по машині, зупинила їх. В них на вулиці виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_4 завдала їй три удари кулаком руки в голову. При призначенні міри покарання покладається на думку суду, цивільний позов підтримує в повному обсязі.
Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показав, що він є чоловіком потерпілої ОСОБА_6 19 липня 2019 року в магазині с.Лопушне Лановецького району Тернопільської області в нього із ОСОБА_4 виник конфлікт, в ході якого він її обізвав. Коли він разом з дружиною їхав додому, ОСОБА_4 вибігла на дорогу навпроти свого будинку і почала кидати по їх машині каміння. В них виник конфлікт. Під час конфлікту він хотів відійти в туалет, однак ОСОБА_4 його тримала. Його дружина відсторонила ОСОБА_4 від нього і він пішов, однак почув крики, обернувся і побачив, що ОСОБА_4 б`є його дружину, а саме завдала три удари правою рукою, в якій був телефон, по голові. Після цього чоловік ОСОБА_4 зупинив її. Вночі дружині стало погано, її почало нудити і він завіз її в лікарню, де вона перебувала більше тижня.
Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показав, що він є чоловіком обвинуваченої ОСОБА_4 19 липня 2019 року його дружина пішла в магазин, однак повернулася в сльозах і сказала, що чоловік ОСОБА_6 обзивав її. Через деякий час вони побачили, що ОСОБА_9 їдуть на своєму автомобілі і зупинили їх. В них виник конфлікт, який його дружина знімала на телефон, однак ОСОБА_6 вдарила її по телефону, він впав на землю і розбився. Після цього, його дружина вдарила ОСОБА_6 долонею руки по голові, більше ударів вона не наносила.
З протоколу проведення слідчого експерименту від 22 серпня 2019 року вбачається, що він проведений за участю потерпілої ОСОБА_6 з метою перевірки і уточнення відомостей щодо спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 19 липня 2019 року. В ході слідчого експерименту потерпілій було запропоновано розповісти про обставини, які мали місце 19 липня 2019 року, внаслідок яких їй було заподіяно тілесні ушкодження. Потерпіла ОСОБА_6 під час слідчого експерименту надала пояснення, аналогічні свідченням, наданими під час її допиту в судовому засіданні (а.с.74-75).

В судовому засіданні оглянутий відеозапис вказаної слідчої дії ( а.с.76).

З висновку судово-медичної експертизи №759 від 16 серпня 2019 року (розпочата 12.08.2019 року) вбачається, що в ОСОБА_6 при поступленні 20.07.2019 року та наступному стаціонарному лікуванні в Лановецькій комунальній центральній районній лікарні, за результатами лікарського огляду було виявлено синець лівої лобово-скроневої та забиття м`яких тканин потиличної ділянок голови. Зазначені вище ушкодження виникли від дії тупих предметів незадовго до звернення за медичною допомогою, що підтверджується їх характером, відсутністю даних про загоєння та описаним у медичній карті клінічним перебігом. Судово-медичних даних про послідовність утворення наведених вище ушкоджень немає. Описані у ОСОБА_6 забиття м`яких тканин і синець за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень (а.с.77-80).

Висновок проведеної у кримінальному провадженні судово-медичної експертизи належно аргументований з наукової точки зору, відповідає фактичним обставинам справи та іншим зібраним доказам, а тому суд не має підстав сумніватися в його достовірності.
З протоколу огляду предметів від 24 липня 2019 року вбачається, що в цей день було оглянуто мобільний телефон марки «Nokia» модель «ТА-1017». В ході проведення огляду на корпусі телефону виявлено забруднення, потертості, незначні подряпини. У праві верхній частині захисного скла екрана виявлено вм`ятину із тріщинами. При натисканні на будь-яку клавішу встановлено, що екран телефону пошкоджено, будь-який вміст на дисплеї не проглядається (а.с.81-83).

Судом досліджені характеризуючі дані обвинуваченої.
При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.
Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року «... що при оцінці доказів, суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».
Дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю поза розумним сумнівом. У суду не має сумнівів щодо об`єктивності та правдивості показань потерпілої і свідків, оскільки ці покази підтверджені дослідженими безпосередньо в судовому засіданні іншими доказами.

Дії обвинуваченої ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.
Твердження обвинуваченої ОСОБА_4 , надані в судовому засіданні, про те, що вона завдала потерпілій лише один удар у відповідь на її агресивну поведінку суд оцінює критично та розцінює їх, як обраний нею спосіб захисту від пред`явленого їй обвинувачення, так як її покази в цій частині повністю спростовуються дослідженими судом доказами, які не викликають сумнівів у суду, оскільки вони в своїй сукупності доповнюють один одного та підтверджують пред`явлене обвинувачення.
Так, потерпіла ОСОБА_6 , як в судовому засіданні, так і при проведенні слідчого експерименту 22 серпня 2019 року, послідовно вказала, що саме обвинувачена була ініціатором конфлікту і завдала декілька ударів кулаком в голову.

Крім того, вказані обставини підтверджуються показами свідка ОСОБА_7 , даними ним в судовому засіданні, який показав, що саме обвинувачена зупинила їх автомобіль з метою вчинення конфлікту і в подальшому завдала декілька ударів рукою, в якій був телефон, в голову його дружини.

Факт завдання двох ударів в ділянку голови підтверджується також висновком судово-медичної експертизи №759 від 16 серпня 2019 року, в якому зафіксовано синець лівої лобово-скроневої та забиття м`яких тканин потиличної ділянок голови, які не могли виникнути від одного удару.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_4 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винної, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.
Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 під час судового розгляду не встановлено.
При обранні покарання обвинуваченій ОСОБА_4 відповідно до ст.65 КК України суд враховує суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до кримінальних проступків, дані про особу обвинуваченої, яка частково визнала свою вину у вчиненому кримінальному проступку, не працює, раніше не судима, вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліках в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні малолітню дитину-інваліда, відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, позицію потерпілої, яка при призначенні покарання покладається на думку суду, і на підставі викладеного, суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення ОСОБА_4 нових кримінальних правопорушень є покарання у виді штрафу в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією статті обвинувачення.
При вирішенні цивільного позову суд з`ясував наступні обставини.
У кримінальному провадженні потерпілою ОСОБА_6 заявлено цивільний позов до обвинуваченої ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням в розмірі 4335 гривень 26 копійок та моральної шкоди в розмірі 20000 гривень.

Згідно вимог ст.127 КПК України передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням, або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Крім цього, згідно із вимогами ст.22 ЦК України, передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Як зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», при розгляді кримінальної справи суд зобов`язаний на
основі всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин
справи з`ясувати характер і розмір матеріальної шкоди, заподіяної
злочином, наявність причинного зв`язку між вчиненим і шкодою, що
настала, роль і ступінь участі кожного з підсудних в її
заподіянні, а також, чи відшкодовано її повністю або частково до
судового розгляду справи, і у вироку дати належну оцінку
зазначеним обставинам.
На підтвердження понесення матеріальної шкоди потерпілою надано суду копії листків непрацездатності, квитанції та товарні чеки про оплату медикаментів і медичних процедур.
Суд вважає, що цивільний позов ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 4335 гривень 26 копійок не підлягає до задоволення за недоведеністю заявлених позовних вимог. Так, ОСОБА_6 просить суд стягнути на її користь витрати, пов`язані із придбанням та виконанням настанов та рекомендацій лікарів по придбанню медичних препаратів для її лікування, однак на підтвердження завдання вказаних витрат надала лише квитанції, які жодним чином не підтверджують того, що саме вказані медичні препарати були призначені лікарями і використані на її лікування. Таким чином, суд позбавлений можливості встановити вартість завданого матеріального збитку та відповідно вирішити питання щодо позову в цій частині.
У відповідності до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
При цьому, за змістом ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою, слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди на суму 20 000 грн. потерпілою ОСОБА_6 обґрунтовані тим, що вона зазнала фізичного болю, було порушено нормальний спосіб її життя, оскільки вона була змушена докладати додаткові зусилля для захисту своїх прав і для лікування у закладі охорони здоров`я.
Таким чином, суд, враховуючи ступінь вини обвинуваченої, виходячи з засад розумності, виваженості й справедливості та беручи до уваги те, що потерпілою, внаслідок вчиненого відносно неї кримінального правопорушення перенесені моральні страждання та негативні наслідки, що настали у зв`язку із цим, порушення нормального та звичного способу життя, погіршення стану її здоров`я, а тому приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме стягненню з ОСОБА_4 в її користь 7 000 гривень завданої моральної шкоди.
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.368 371, 373 375, 392 КПК України, суд, -
засудив:

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, призначивши покарання у виді штрафу в розмірі 30 (тридцять) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень.

Цивільний позов ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_6 7 000 (сім тисяч) гривень 00 копійок завданої моральної шкоди..
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Речові докази по справі, а саме мобільний телефон марки «Nokia», модель «ТА-1017», ІМЕІ-1: НОМЕР_1 , ІМЕІ-2: НОМЕР_2 , який передано на відповідальне зберігання ОСОБА_4 , повернути ОСОБА_4 , як законному володільцю.

Даний вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
На даний вирок може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду Тернопільської області через Лановецький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1