ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
іменем України
Справа № 210/2791/21
Провадження № 1-кп/210/536/21

"31" травня 2021 р.

Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

розглянувши у спрощеному порядку в залі Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000112 від 11.05.2021 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, Дніпропетровської області, громадянина України, не працює, не одружений, малолітніх або неповнолітніх дітей на утримані не має, освіта середня, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
07.05.2021 року близько 07 годині 00 хвилин ОСОБА_3 перебував, у своєї бабусі ОСОБА_4 , за місцем її мешкання, що за адресою: АДРЕСА_1 . Перебуваючи у скрутному матеріальному положенні та не маючи коштів, у ОСОБА_3 раптово виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, шляхом його викрадення.
Так, 07.05.2021 приблизно о 07 годині 30 хвилин, ОСОБА_3 знаходячись за вище вказаною адресою, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), усвідомлюючи суспільну небезпеку та протиправність діяння, діючи з корисливих мотивів, умисно, таємно, скориставшись відсутністю свідків та очевидців, а також уваги з боку потерпілої ОСОБА_5 , переконавшись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, підійшовши до сумки, яка розташована у кімнаті будинку по АДРЕСА_1 та взяв до рук мобільний телефон своєї бабусі ОСОБА_4 , та відправив смс для підтвердження входу в особистий кабінет «Монобанк», який належить потерпілій ОСОБА_5 , та зайшовши через мобільний додаток «Монобанк» та прив`язав свою пошту до її особистого кабінету після чого зайшовши до кабінету та перевів її грошові кошти у розмірі 2400 грн. на свою банківську картку «Спортбанк», після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, тим самим спричинив потерпілій ОСОБА_5 матеріальний збиток.
Дії ОСОБА_3 кваліфікуються за ч. 1 ст. 185 КК України, за ознаками таємному викрадення чужого майна (крадіжка).
Частиною 2 ст. 382 КПК України визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.
В обвинувальному акті прокурор ОСОБА_6 посилався на те, що оскільки ОСОБА_3 беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності, а тому клопотав про розгляд обвинувального акту відносно ОСОБА_3 у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду у судовому засіданні, та призначення покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у вигляді вісімдесяти годин громадських робіт.
Обвинувачений ОСОБА_3 , який був представлений захисником адвокатом ОСОБА_7 , надав письмову заяву, в якій зазначає, що свою вину у вчиненні кримінального проступку він беззастережно визнає в повному обсязі, згодний із встановленими досудовим розслідуванням обставинами вчинення кримінального проступку.
Також, у вказаній заяві зазначає, що йому роз`яснено та зрозуміло зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також про його обізнаність у тому, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Потерпіла ОСОБА_5 надала письмову заяву, в якій зазначила, що не заперечує проти розгляду обвинувального акту у спрощеному провадженні.
У відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Органом досудового розслідування встановлено обставини вчинення кримінального проступку.
ОСОБА_3 в поданій заяві зазначені обставини не оспорює, згодний із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, свою вину у вчиненні вказаного кримінального проступку беззастережно визнає в повному обсязі, його позиція є добровільною та не є наслідком будь-якого примусу.
Суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, дійшов висновку, що під час розгляду обвинувального акту матеріалами провадження підтверджено факт скоєння ОСОБА_3 кримінального проступку, дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 КК України.
Згідно з ч. 3 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів. Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.
Прокурор у поданому обвинувальному акті клопоче призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді вісімдесяти годин громадських робіт.
При призначенні покарання обвинуваченому, згідно з вимогами ст. ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд з додержанням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до кримінальних проступків, особу винного, який раніше не судимий в силу ст. 89 КК України (Т. 2 а.п. 32), за медичною допомогою до лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не звертався (Т. 2 а.п. 33, 34).
На підставі ст. 66 КК України як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд враховує щире каяття обвинуваченого у вчиненому кримінальному правопорушенні та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, згідно з положеннями ст. 67 КК України, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
З урахуванням характеру і ступеня суспільної небезпеки скоєного кримінального проступку, даних про особу обвинуваченого, а також інших обставин кримінального провадження в їх сукупності, суд визнає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень призначення йому основного покарання у вигляді обмеження волі на певний строк та у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини Кримінального кодексу України (з урахуванням статті 5 КК України щодо зворотної сили закону, що пом`якшує покарання), за якою він обвинувачується і яка передбачає відповідальність за вчинений кримінальний проступок.
Зважаючи на те, що обвинувачений щиро розкаявся у скоєному, тяжких наслідків від його дій не настало, то суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе при призначенні йому покарання у вигляді громадських робіт.
Дане покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень. Крім того, призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 в рамках даного кримінального провадження не обирався.
Матеріальну шкоду не відшкодовано, цивільний позов не заявлено.
Питання про речові докази, суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати відсутні.
Керуючись ст. 374, 381-382, 424, 473, 475 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_3 винним у скоєнні кримінального проступку передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 80 (вісімдесяти) годин громадських робіт.
Запобіжний захід у даному провадженні обрано не було.
Речовий доказ:
- банківська картка «Sportbank» НОМЕР_1 , яка передана на зберігання ОСОБА_3 , після набрання вироку законної сили, залишити у власності останнього.
Матеріали кримінального провадження №0000112 залишити при обвинувальному акті, з подальшим зберіганням у справі №210/2791/21, провадження №1-кп/210/536/21.
У відповідності до частини 1 статті 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 діб з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з часу отримання копії вироку.

Суддя: ОСОБА_1