ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 617/777/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 21-з/818/29/21 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: Повернення обвинувального акту
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 03 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, від якого надійшла заява про розгляд справи без нього, з участю обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , без участі потерпілого ОСОБА_9 та його представника ОСОБА_10 , належним чином повідомлених про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої на ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 04 09 2019 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною ухвалою повернуто прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №0000018 від 03 01 2017 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.289, ч.4 ст.358 КК України (а.с.97-99).

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу.

Такі вимоги обґрунтував тим, що посилання суду на обставину, що захиснику ОСОБА_7 не було повідомлено про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування, - є помилковим.

Крім того вказав, що судом першої інстанції безпідставно не було взято до уваги факт порушення стороною обвинувачення вимог ч.2 ст.109 КПК України.

Зазначив, що суд першої інстанції перейняв на себе функцію сторони обвинувачення, чим порушив основні засади кримінального провадження (а.с.114-117).

Позиції учасників апеляційного провадження.

Захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_7 підтримав доводи поданої ним апеляційної скарги, просив задовольнити у повному обсязі.

Обвинувачена ОСОБА_6 та її інший захисник адвокат ОСОБА_8 підтримали вимоги апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 .

Потерпілий та його представник, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Будь-яких заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, від них не надходило.

Від прокурора надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи апелянта адвоката ОСОБА_7 , думку обвинуваченої та її іншого захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Чугуївського міського суду Харківської області знаходилося кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , обвинуваченої за ч.3 ст.289 та ч.4 ст.358 КК України.

Відповідно до положень ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким звершується досудове розслідування.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що взагалі обвинувальний акт не відповідає положенням кримінального процесуального законодавства, яким регламентуються вимоги до даного процесуального документу.

У ч.2 ст.291 КПК України визначені відомості, які має містити обвинувальний акт.

Зокрема за п.5 ч.2 зазначеної статті обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Приймаючи рішення про повернення обвинувального акту прокурору суд першої інстанції виходив з того, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України, оскільки в ньому допущено ряд суперечностей, а саме нечітко сформульовано обвинувачення, не розкриті об`єктивна та суб`єктивна сторони злочину, передбаченого ст.289 КК України.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, є вірним та таким, що ґрунтується на нормах процесуального законодавства.

Так при формулюванні обвинувачення ОСОБА_6 за ч.3 ст.289 КК України їй ставиться у вину незаконне заволодіння транспортним засобом, яке завдало великої матеріальної шкоди, об`єктивна сторона полягає лише в активній поведінці дії, яка проявляється в отриманні можливості керувати таким транспортним засобом, поведінка винного є незаконною, він не має ані дійсного, ані уявного права на транспортний засіб, заволодіння яким здійснює; заволодіння транспортним засобом здійснюється без чітко вираженого і дійсного волевиявлення власника або законного користувача транспортного засобу. При цьому, воля потерпілого або ігнорується (при таємному заволодінні), або подавляється (при застосуванні насильства або погрози його застосування), або ж фальсифікується (при заволодінні шляхом обману).

Разом з тим, слідчим та прокурором в обвинувальному акті не вказано про те, чи отримала ОСОБА_6 можливість керувати таким транспортним засобом, здійснювати рух на ньому (оскільки закінченим цей злочин вважається з моменту, коли винний отримав можливість керувати транспортним засобом і здійснювати рух на ньому); чи була поведінка ОСОБА_6 незаконною, тобто чи не мала вона ані дійсного, ані уявного права на транспортний засіб, заволодіння яким було здійснене; чи відбулося заволодіння зазначеного транспортного засобу без чітко вираженого і дійсного волевиявлення власника ОСОБА_9 .

Вірними є також висновки суду першої інстанції щодо відсутності у обвинувальному акті чіткої інформації щодо того, чи є ОСОБА_6 суб`єктом цього злочину, тобто не мала права на користування транспортним засобом, щодо якого здійснене незаконне заволодіння. Оскільки суб`єктами цього злочину не можуть виступати зокрема: співвласники транспортного засобу; особи, які користуються транспортним засобом за згодою власника чи законного користувача, хоча б ця згода і не була належно оформлена. В обвинувальному акті зазначено лише, що з 08 07 2006 року по 15 07 2016 року ОСОБА_6 проживала з ОСОБА_9 спільним життям, користувалася автомобілем, який був придбаний у шлюбі та зареєстрований за ОСОБА_9 .

Крім того, як вбачається з обвинувального акту, при викладені обставин, які прокурор вважає встановленими, належним чином не викладена суб`єктивна сторона злочину, тобто не зазначені форма вини та мета.

Формулювання в обвинувальному акті обвинувачення, яке за визначенням у п.13 ч.1 ст.3 КПК України, є твердженням про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, з достатньою повнотою повинно містити конкретні обставини, що були встановлені органом досудового розслідування, та які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні згідно зі ст.91 цього ж Кодексу, логічно узгоджуватися та відповідати наведеній правовій кваліфікації кримінального правопорушення, яке ставиться у вину особі, з тією метою, щоб вона мала змогу зрозуміти суть пред`явленого їй обвинувачення та, виходячи з його змісту, обирати власну правову позицію захисту.

Конкретне обвинувачення, фактичні обставини по справі та визначена правова кваліфікація злочину є важливішим елементом кримінального переслідування, оскільки не тільки впливає на право обвинуваченого захищатись від обвинувачення але і на весь визначений КПК України порядок судового розгляду.

Європейським Судом з прав людини сформульовано ряд положень, згідно з якими під обвинуваченням у сенсі ст. 6 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» Європейський Суд з прав людини розуміє не лише офіційне повідомлення про обвинувачення, а й інші заходи, пов`язані з підозрою у вчиненні злочину, які спричиняють серйозні наслідки або істотним чином позначаються на становищі підозрюваного, тобто вважає необхідним виходити зі змістовного, а не формального розуміння обвинувачення (рішення у справі «Девеєр проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року; «Екле проти ФРН» від 15 липня 1982 року, «Фоті та інші проти Італії» від 10 грудня 1982 року).

Про право обвинуваченого на отримання докладної інформації щодо суті та причин обвинувачення, висунутого проти нього, наголошується у рішенні ЄСПЛ у справі «Ващенко проти України» від 26 червня 2008 року, в якому зазначено: «Обвинувачення для цілей п.1 ст.6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51)».

У рішенні від 25 07 2000 року, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту", а у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року Європейський суд з прав людини зазначив, що у тексті підпункту «а» п. З ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення.

Отже, очевидним є те, що фактичні обставини злочину, викладені в обвинувальному акті, не містять всіх обов`язкових ознак об`єктивної сторони злочину передбаченого ч.3 ст.289 КК України і призначення обвинувального акту до судового розгляду в такому вигляді призвело б до порушення права на захист ОСОБА_6 від пред`явленого їй обвинувачення всіма встановленими законом засобами, оскільки усе вищевикладене призвело, на думку колегії суддів, до нечіткості та неконкретності пред`явленого останній обвинувачення.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано повернув обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №0000018 від 03 01 2017 року щодо ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.289, ч.4 ст.358 КК України прокурору, який затвердив обвинувальний акт, для усунення недоліків.

Разом з тим, аналізуючи зміст оскаржуваної ухвали щодо апеляційних доводів захисника, колегія суддів погоджується з доводами останнього щодо помилковості висновку суду першої інстанції про те, що захисника ОСОБА_7 не було повідомлено про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 зверталася до суду першої інстанції із клопотанням про повернення обвинувального акта прокурору, яке в подальшому уточнила.

В клопотанні від 19 07 2019 року остання дійсно, поміж іншим, остання посилалася на порушення ч.ч.1,3 ст.290 КПК України, та вказувала, що її захисника ОСОБА_7 жодним чином не було повідомлено про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

Проте, в уточненому клопотанні ОСОБА_6 серед доводів було відсутнє посилання на вищезазначене порушення.

Враховуючи наведене, а також ту обставину, що захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі сам наполягає на помилковості такого посилання суду як на одну з підстав повернення обвинувального акту, колегія суддів вважає за необхідне виключити з мотивувальної частини ухвали суду першої інстанції висновок суду в частині необхідності повернення обвинувального акту внаслідок неознайомлення захисника ОСОБА_7 з матеріалами досудового розслідування.

Та обставина, що судом першої інстанції не було взято до уваги факт порушення стороною обвинувачення вимог ч.2 ст.190 КПК України не суперечить загальним висновкам суду про необхідність повернення прокурору обвинувального акту, та, відповідно, не є самостійною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Інші доводи захисника не свідчать про необхідність скасування оскаржуваної ухвали суду про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні за №0000018 від 03 01 2017 року відносно ОСОБА_6 , обвинуваченої у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.289, ч.4 ст.358 КК України, з додатками.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню.

Колегія суддів звертає увагу на те, що станом на день розгляду цієї апеляційної скарги апеляційним судом, ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08 02 2021 року вдруге повернуто прокурору вищевказаний обвинувальний акт.

Апеляційна скарга прокурора на вказану ухвалу призначена до розгляду на 16 03 2021 року, що не позбавляє можливість сторону захисту висловити свою позицію щодо ухвали суду першої інстанції при її повторному апеляційному розгляді.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 04 09 2019 року про повернення прокурору обвинувального акту щодо ОСОБА_6 , обвинуваченої за ч.3 ст.289 та ч.4 ст.358 КК України, змінити.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_7 , - задовольнити частково.

Виключити з мотивувальної частини ухвали суду першої інстанції висновок суду в частині необхідності повернення обвинувального акту внаслідок неознайомлення захисника ОСОБА_7 з матеріалами досудового розслідування.

В решті ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:
____________ ________________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4