КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

31 травня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2021 року,
за участю сторін провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2021 року залишено без задоволення подання Білоцерківського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області про звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2006 року.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції посилається на те, що засуджений ОСОБА_5 будучи звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком, не виконував покладені на нього обов`язки згідно вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2006 року.

Крім того, як зазначено в ухвалі суду, передчасним є висновок, що наявні умови, визначені ст.ст. 75, 78 КК України для звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2006 року.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, адвокат ОСОБА_6 , який представляє інтереси засудженого ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2021 року та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити подання.

Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу, апелянт посилається на те, що оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, у зв`язку із невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Зокрема, апелянт вказує на те, що 01 лютого 2006 року ОСОБА_5 був засуджений вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ч. 2 ст. 296 КК України до 3 троків позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України був звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки.

Разом з тим, апелянт звертає увагу на те, що копію вказаного вироку ОСОБА_5 не отримував, про необхідність самостійно з`являтись до органів кримінально-виконавчої системи у вироку суду зазначено не було та не роз`яснено.

Крім того, як вказує апелянт, від органів кримінально-виконавчої системи засуджений не переховувався, проживав за адресою вказаною у вироку суду, жодного разу до органів кримінально-виконавчої системи не викликався, не було вчасно роз`яснено порядок виконання обов`язків покладених на нього судом.

Таким чином, сторона захисту вважає, що засуджений ОСОБА_5 виконав всі покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, а тому наявні всі підстави для звільнення від відбування покарання у зв`язку з закінченням випробувального терміну.

Заслухавши доповідь судді-доповідача; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника засудженого та просив залишити ухвалу суду без змін; вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги захисника засудженого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , колегія суддів дійшла наступних висновків.
Так, дійсно відповідно до вимог, передбачених ч. 1 ст. 78 КК України, після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового кримінального правопорушення, звільняється судом від призначеного йому покарання.
Якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд, як прямо передбачено ч. 2 ст. 78 КК України, направляє засудженого для відбування призначеного покарання.
Як вбачається з матеріалів судового провадження за поданням начальника Білоцерківського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області про звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання та особової справи засудженого, останнього, відповідно до вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2006 року, було визнано винним та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі вимог ст. 75 КК України, суд звільнив ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк2 роки та поклавши на нього обов`язки, передбачені законом.

Вказаний вирок набрав законної сили з 16 лютого 2006 року та був направлений для здійснення контролю за поведінкою засудженого ОСОБА_5 до Білоцерківського міського відділу КВІ, де останній перебував на обліку з 01.03.2006 року.
Водночас, незважаючи на доводи апеляційної скарги захисника засудженого ОСОБА_5 про те, що останній проживав за адресою вказаною у вироку суду, жодного разу до органів кримінально-виконавчої системи не викликався та йому не було роз`яснено порядок виконання обов`язків, покладених на нього судом, матеріали особової справи засудженого свідчать про протилежне, оскільки останній за вказаною у вироку суду адресою фактично не проживав, що підтверджується не лише численними поясненнями сусідів, а й довідками сільського голови.

Більш того, відповідно до постанови слідчого СВ Білоцерківського РВ ГУ МВС України в Київській області від 04 грудня 2006 року у кримінальній справі № 03-8396 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, останнього взагалі було оголошено у розшук, оскільки місце його перебування встановити не представилось можливим.

І лише 23 грудня 2020 року, після того як ОСОБА_5 було розшукано, останній прибув до Білоцерківського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області, де надав підписку про роз`яснення йому обов`язків, які були покладено на нього відповідно до вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2006 року.

Залишаючи без задоволення подання Білоцерківського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області про звільнення засудженого від покарання, суд першої інстанції послався на те, що ОСОБА_5 не виконував покладені на нього вироком суду обов`язки, зокрема не повідомляв про зміну місця проживання, роботи, а відтак, як визнав суд, відсутні умови, визначені ст.ст. 75,78 КК України для звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2006 року.

Незважаючи на вищенаведені обставини, які вказують на невиконання засудженим покладених на нього обов`язків, колегія суддів не може визнати оскаржуване судове рішення законним та обґрунтованим, з огляду на таке.

По-перше, відповідно до вимог, передбачених ст. 78 КК України, питання по звільнення особи, яку було засуджено із застосуванням ст. 75 цього Кодексу, від призначеного покарання або про направлення засудженого для відбування призначеного покарання, повинно вирішуватися після закінчення іспитового строку, в даному випадку двох років з моменту ухвалення вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2006 року.

Проте, після 01 лютого 2008 року це питання судом не вирішувалося, оскільки відповідний орган, на який було покладено обов`язок щодо здійснення контролю за поведінкою засудженого не звернувся до суду з відповідним поданням.

По-друге, станом на 25 січня 2021 року, коли на адресу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшло подання Білоцерківського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області про звільнення засудженого від покарання, це питання не могло бути предметом розгляду в порядку ст. 78 КК України, оскільки на цей час, з урахуванням виду та розміру призначеного засудженому покарання, взагалі закінчився строк давності виконання обвинувального вироку, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 80 КК України, а саме п`ять років з дня набрання чинності вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2006 року, який було ухвалено щодо ОСОБА_5 .

Більш того, навіть якщо припустити, що ОСОБА_5 ухилявся від відбування покарання, від якого його було звільнено на підставі ст. 75 КК України, вказаний строк все одно закінчився, навіть з урахуванням його подвоєння, відповідно до вимог ч. 3 ст. 80 цього Кодексу, оскільки станом на час ухвалення оскаржуваного судового рішення минуло більше ніж 15 років з дня набрання чинності вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2006 року.

Зважаючи на це, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не мав достатніх правових підстав для залишення без задоволення подання Білоцерківського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області про звільнення засудженого від покарання, з підстав, наведених в оскаржуваній ухвалі, оскільки, у урахуванням наведених вище обставин, це питання взагалі не могло бути вирішене в порядку, передбаченому ст. 78 КК України.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2021 року слід скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання Білоцерківського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області про звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання на підставі ч. 1 ст. 78 КК України та, в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання, призначеного за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2006 року, у звязку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, передбачених ч. 1 ст. 80 КК України, з урахуванням положень ч. 3 цієї статті.
У зв`язку з цим, апеляційна скарга захисника засудженого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 підлягає задоволенню лише частково, оскільки оскаржувану ухвалу суду скасовано та ухвалено нову ухвалу з підстав, які не були зазначені в апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 80, 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2021 року, відповідно до якоїзалишено без задоволення подання Білоцерківського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області про звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2006 року, скасувати.

Постановити нову ухвалу, відповідно до якої у задоволенні подання Білоцерківського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області про звільненнязасудженого ОСОБА_5 від відбування покарання на підставі ч. 1 ст. 78 КК України відмовити та, в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання, призначеного за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2006 року, у звязку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, передбачених ч. 1 ст. 80 КК України, з урахуванням положень ч. 3 цієї статті.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи : 357/521/21

Номер провадження: 11-кп/824/2606/2021

Категорія: ст. 537 КПК України

Головуючий у 1-й інстанції суддя ОСОБА_8

Доповідач - суддя ОСОБА_1