Справа №592/649/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/115/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2021 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 квітня 2020 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 із середньою-спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, раніше неодноразово судимого, останнього разу 15.11.2018 року Ковпаківським районним судом м. Суми, за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту строком на 3 місяці, 11.06.2018 року звільнений по відбуттю покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч.3 ст.357 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшли апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 в яких:

- обвинувачений ОСОБА_7 , просив вирок відносно нього пом`якшити та змінити йому міру покарання.

- захисник ОСОБА_8 не оспорюючи правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 , просила вирок суду змінити та пом`якшити йому міру покарання, застосувавши до свого підзахисного ст. 69 КК України, та обрати міру покарання за скоєне у вигляді штрафу.

Вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 квітня 2020 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 357 КК України та призначено покарання:

- за ч.2 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців;

- за ч.3 ст. 357 КК України до обмеження волі строком на 1 рік.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців.

Строк відбування покарання визначено рахувати з моменту взяття під варту за вироком суду.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за провадження по справі судових експертиз в сумі 2669.17 грн.

В обґрунтування вимог поданих апеляційних скарг:

- обвинувачений ОСОБА_7 зазначає, що суд в недостатній мірі врахував, що він свою вину визнав повністю, відшкодував потерпілим збитки в повному обсязі, тому останні претензій до нього не мають, давав правдиві свідчення та сприяв розкриттю злочину. Також наголошує, що тяжких наслідків від його дій не настало. Крім того, вказує, що він працює за цивільним договором, за місцем проживання характеризується задовільно, проживає разом із батьками пенсіонерами, зокрема батько переніс інсульт і за станом здоров`я потребує догляду, який в повному обсязі надає апелянт, тому переконаний, що суд має всі підстави пом`якшити йому покарання.

- захисник ОСОБА_8 зазначає, що посилання суду на те, що ОСОБА_7 раніше неодноразово вчиняв злочини та відбував реальне покарання не повинно посилювати йому міру покарання за скоєний 17.12.2019 року злочин, оскільки за раніше вчинене, він давно відбув міру покарання. Вказує, що суд не в достатній мірі врахував, що винним себе в скоєному ОСОБА_7 визнав повністю, щиро розкаявся, з самого початку слідства не намагався уникнути відповідальності, давав правдиві свідчення та сприяв розкриттю злочину. Наголошує, що тяжких наслідків від його дій не настало, матеріальна шкода відшкодована в повному обсязі, тому потерпіла ніяких претензій до нього не має. Зазначає, що ОСОБА_7 працює за цивільним договором, за місцем проживання характеризується задовільно, проживає разом з матір`ю пенсійного віку та батьком, який переніс інсульт і за станом здоров`я потребує догляду, і цей догляд за батьком здійснює її підзахисний. У зв`язку з чим, вважає, що міра покарання ОСОБА_7 за скоєне не відповідає тяжкості злочину та особі засудженого, а тому вважає, що виправлення його можливе із застосуванням до нього ст.69 КК України та міри покарання у вигляді штрафу, що не пов`язане з реальним відбуттям покарання в місцях позбавлення волі.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали, письмових заперечень на подану апеляційну скаргу не надійшло.

Як визнав доведеним суд першої інстанції, 17.12.2019 близько 11 год. 18 хв., ОСОБА_7 , знаходився у приміщенні КНП СОР «ЦПМСД №1» за адресою: м. Суми, вул. Іллінська, буд. 48. Перебуваючи на другому поверсі вказаного лікувального закладу ОСОБА_7 зайшов до кабінету № 42. В той час лікар та медична сестра були відсутні у вказаному кабінеті, а ОСОБА_7 побачивши мобільний телефон «Xiaomi Redmi 4X 3/32GB», який знаходився на робочому столі та жіночу сумочку, яка знаходилася біля столу, вирішив незаконно збагатитися, шляхом таємного викрадення чужого майна.

17.12.2019 близько 11 год. 19 хв., ОСОБА_7 перебуваючи в приміщенні кабінету № 42 КНП СОР «ЦПМСД №1» за адресою: м. Суми, вул. Іллінська, буд. 48, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, таємно, з прямим умислом і корисливою метою та мотивом на викрадення чужого майна, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді спричинення шкоди власнику майна ОСОБА_9 , бажаючи настання таких наслідків, користуючись, тим що за ним ніхто не спостерігає та його дії залишаються таємними, шляхом вільного доступу, діючи умисно, викрав з робочого столу мобільний телефон «Xiaomi Redmi 4X 3/32GB», ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , вартість якого, згідно проведеної товарознавчої експертизи №19/119/11-1/2992е від 23.12.2019, становить 1750 грн. та з жіночої сумочки, яка знаходилася біля робочого столу викрав мобільний телефон «GSmart T4» ІМЕІ: НОМЕР_3 в неробочому стані, який матеріальної цінності не становить, які належать ОСОБА_9 .

Не зупиняючись на скоєному, під час вчинення крадіжки мобільного телефону «GSmart T4», ОСОБА_7 в жіночий сумочці ОСОБА_9 , яка знаходилася біля робочого столу в кабінеті № 42 КНП СОР «ЦПМСД №1» за адресою: м. Суми, вул. Іллінська, буд. 48, помітив паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В той час ОСОБА_7 розуміючи, що паспорт громадянина України є особистим важливим документом, діючи з прямим умислом, реалізовуючи свій злочинний намір, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи їх настання, протиправно заволодів паспортом громадянина України серії НОМЕР_4 виданим Зарічним ВМ СМВ УМВС України в Сумській області 23.11.2001на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У подальшому ОСОБА_7 з викраденими мобільними телефонами, які належать ОСОБА_9 та паспортом громадянина України на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з місця скоєного злочину зник, отримавши реальну можливість користуватися та розпоряджатися викраденим майном.

Заслухавши доповідь головуючого - судді, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали вимоги поданих апеляційних скарг та просили вирок суду змінити і призначити більш м`яке покарання, думку прокурора, який заперечив проти задоволення вимог апеляційних скарг обвинуваченого та захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 при обставинах, викладених у вироку, є доведеною і ґрунтується на доказах, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніхто у судовому засіданні не оспорював. За цих обставин, за згодою обвинуваченого та інших учасників судового провадження, розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції відбувався у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України. Наслідки такого порядку розгляду учасникам судового провадження було роз`яснено у встановленому законом порядку. Письмова розписка обвинуваченого про зрозумілість змісту обвинувачення, змісту ч.3 ст. 349 КПК України приєднана до матеріалів справи ( а.с. 62).

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), кваліфікуючою ознакою якого є «злочин вчинений повторно» та за ч. 3 ст. 357 КК України як незаконне заволодіння паспортом.

Таким чином, висновки суду в цій частині щодо фактичних обставин провадження, винуватості обвинуваченого і правильності кваліфікації його дій, які не оскаржуються в апеляційних скаргах, згідно до ст.404 КПК України не перевіряються.

Щодо виду та міри призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання то апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно роз`яснень, які наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати вимоги й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.65 КК України, призначаючи покарання ОСОБА_7 належним чином враховував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують чи пом`якшують покарання.

Зокрема, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. 66 КК України визнав обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 - свою провину у скоєному визнав повністю, у скоєному кається, добровільно видав працівникам поліції викрадений телефон, який повернуто потерпілій особі, його батько страждає на хронічну хворобу та потребує стороннього догляду, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_7 раніше неодноразово представав перед судом за скоєння крадіжок, неодноразово відбував покарання за вказані дії у виді реального позбавлення волі, вчиняв крадіжки в період іспитового строку звільнення від покарання і вчинив нову крадіжу через 1 рік 6 місяців після звільнення з місць позбавлення волі, де відбував покарання за корисливий злочин, раніше призначені покарання у вигляді реального позбавлення волі на строк, що перевищує 2 роки не призвели до його виправлення та перевиховання. Між тим, ОСОБА_7 офіційно не працює, відповідно до медичних довідок перебуває з 2002 року на диспансерному обліку в Обласному клінічному центрі соціально небезпечних захворювань через залежність від вживання наркотичних засобів, за місцем проживання характеризується задовільно.

Також врахувавши всіх обставин справи та відомостей про особу обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі та за ч.3 ст. 357 КК України у виді обмеження волі, оскільки, що саме таке покарання необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, його виправлення та перевиховання можливо тільки в умовах ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Щодо доводів обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на зміну міри покарання, визначену судом першої інстанції на більш м`яку, застосувавши ст. 69 КК України, то колегія суддів вважає їх необрунтованими, з огляду на наступне.

Так, застосування ст.69 КК України є правом суду, а не його обов`язком при вирішенні судом питання про призначення покарання, оскільки суд при цьому повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого особою кримінального правопорушення та особу винного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

При цьому, той факт, що обвинувачений свою провину у вчиненому визнав повністю, у скоєному кається, добровільно видав працівникам поліції викрадений телефон, та наяність потреби у догляді за хворим батьком, сам по собі істотно не впливає на застосування положень ст.69 КК України при визначення виду та розміру покарання і повинен враховуватися у сукупності з усіма іншими обставинами кримінального провадження (даними про особу винного), з якими кримінальний закон пов`язує призначення покарання.

Зокрема, те що ОСОБА_7 неодноразово засуджувався за вчинення корисливих злочинів проти власності, вчиняв крадіжки в період іспитового строку звільнення від покарання за скоєння крадіжок і вчинив нову крадіжу через 1 рік 6 місяців після звільнення з місць позбавлення волі, що свідчить про суспільну небезпеку обвинуваченого, а також, що наведені у вироку та в апеляційних скаргах обставини, не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, та не дають можливості застосувати до покарання, призначеного ОСОБА_7 , ст. 69 КК України.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , що ОСОБА_7 свою вину у скоєному визнав повністю, щиро розкаявся, його батько переніс інсульт і за станом здоров`я потребує догляду, вже були враховані судом при призначенні обвинуваченому вид і міру покарання, та визнанні такими, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують йому покарання.

Аналогічні за змістом доводи обвинуваченого та його захисника, що обвинувачений давав правдиві свідчення, сприяв розкриттю злочину, що тяжких наслідків від його дій не настоло, збитки потерпілим відшколовані в повному обсязі, тому потерпіла претензій не має, працює за цивільним договором, за місцем проживання характеризується задовільно, не можуть вважати такими, що суттєво впливають на призначене судом покаранняв сторону його пом`якшення, тим паче зміни призначеної міри покарання на штраф, як на тому наполагає захисник.

Доводи захисника, що ОСОБА_7 раніше неодноразово вчиняв злочини та відбував реальне покарання не повинно посилювати йому міру покарання за скоєний 17.12.2019 року злочин, оскільки за раніше вчинене, він давно відбув міру покарання, то колегія суддів вважає їх необгрунтованими, з огляду на наступне.

Судом обгрунтовано при призначенні міри покарання враховано особу винного, оскільки його характеристика має дуже важливе значення. Зокрема Пленум Верховного суду України вказує, що суд повинен з`ясувати вік підсудного, його стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину в побуті та за місцем роботи чи навчання, його минуле (судимості, адміністративні стягнення, якщо вони були), дані про сім`ю, тощо.

Разом з тим, колегія суддів не може не взяти до уваги, що 11.06.2018 року обвинувачений звільнився з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, дана судимість не є погашеною у встановленому законом порядку та вже 17.12.2019 року почав вчиняти інші кримінальні правопорушення проти власності, тому всупереч доводам захисника зазначене не свідчить, що за раніше вчинене обвинувачений давно відбув міру покарання, а лише об`єктивно спонукають до висновку про неможливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання в місцях позбавлення волі.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 не містять у собі достатніх підстав для зміни вироку в частині призначеного покарання, оскільки зазначений вирок, у тому числі в частині призначеного покарання, є законним, обґрунтованим та вмотивованим.

За таких обставин, на переконання колегії суддів, призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_7 є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а також є справедливим щодо досягнення мети покарання виходячи з вимог ст. 50 КК України, у зв`язку з чим відсутні підстави для зміни вироку суду.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть скасування чи зміну оскаржуваного вироку, при апеляційному розгляді кримінального провадження також не встановлено.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 необхідно залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 квітня 2020 року відносно ОСОБА_7 , залишити без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4