Справа №487/2262/21
Провадження №1-кс/487/1974/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.04.2021 року м.Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Одесі) ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу - тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Олександрівка Одеської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, раніше не судимого, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

06.04.2021 старший слідчий Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Одесі) ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_7 , за погодженням з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 .
В клопотанні слідчий зазначає, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у місті Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000008 від 09.03.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України

06.04.2021 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Підставою для внесення клопотання стало те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення; під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, посилаючись на неможливість запобігти вказаним ризикам шляхом застосування більш м`якої міри запобіжного заходу ніж тримання під вартою, просив про задоволення клопотання.

Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, посилаючись на необґрунтованість підозри та недоведеність існування зазначених прокурором ризиків. Зазначив, що його підзахисний має сталі соціальні зв`язки, зареєстроване місце проживання, за місцем проживання характеризується позитивно та як особа, яка не схильна скоювати кримінальні правопорушення, й, перебуваючи під домашнім арештом, не зможе впливати на свідків. Крім того ОСОБА_4 наразі не є працівником правоохоронних органів. Звернув увагу слідчого судді на те, що до матеріалів клопотання додано копію ухвали слідчого судді Суворівського районного суду м.Одеси від 20.10.2019, в якій не вказано номер ЄРДР, в рамках якого проводиться обшук, зазначено прізвище судді, який не є суддею вказаного вище суду, та неіснуючий номер справи і провадження. Зауважив, що перекваліфікація кримінального правопорушення, що інкримінується його підзахисному відбулась в порушення норм чинного КПК України. Просив застосувати більш м`який запобіжний захід домашній арешт.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, посилаючись на те, що клопотання підписано не вповноваженими на те особами, оскільки витяг з ЄРДР не є підтвердженням повноважень на проведення досудового розслідування та процесуального нагляду. Зазначив, що жоден з працівників поліції, на користь яких нібито вимагались кошти, не був допитаний. Відсутні докази, що саме підозрюваний переписувався з ОСОБА_8 та вимагав в неї гроші, та будь-які документи щодо ідентифікації власників карткових рахунків, на які було здійснено переказ коштів. Зауважив про необґрунтованість надмірного розміру застави. Просив застосувати більш м`який запобіжний захід домашній арешт.

Підозрюваний в судовому засіданні підтримав позицію своїх захисників.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, заслухавши думки сторін кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що вказане клопотання підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
З матеріалів кримінального провадження встановлено, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у місті Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000008 від 09.03.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у зазначеному кримінальному провадженні здійснюється Одеської обласною прокуратурою.

Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом начальника Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України ОСОБА_9 від 10.08.2020 за № 248 о/с, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 призначено на посаду оперуповноваженого 3-го відділу (боротьби з екстремістськими та радикальними організованими злочинними групами) управління стратегічних розслідувань в Одеській області.

Досудовим розслідуванням встановлено, що оперуповноважений ОСОБА_4 , будучі службовою особою управління стратегічних розслідувань в Одеській області, вчинив злочинне діяння, яке дискредитує його, як працівника правоохоронного органу, що набуло негативного суспільного резонансу на території міста Одеси та Одеської області.

У жовтні 2019 року ОСОБА_4 стало відомо, що громадянка ОСОБА_8 здійснює діяльність, пов`язану з наданням платних послуг еротичного характеру іноземним клієнтам під час приватного спілкування у відео-чаті за допомогою Інтернет з`єднання (веб-кам моделінг).

Оскільки, вказана діяльність ОСОБА_8 може містити у собі ознаки імовірного кримінального правопорушення, передбаченого ст. 301 КК України (виготовлення, збут і розповсюдження порнографічних предметів), у ОСОБА_4 , з корисливих мотивів, виник умисел на систематичне одержання від ОСОБА_8 неправомірної вигоди.

З метою реалізації вказаного умислу ОСОБА_4 неодноразово висловлював ОСОБА_8 вимогу надання йому неправомірної вигоди за вплив на слідчого та працівників поліції Суворовського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області (нині ВП № 3 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області) за не вжиття ними заходів щодо документування неправомірної діяльності ОСОБА_8 та за не притягнення останньої до кримінальної відповідальності.

Будучи не обізнаною у кримінальному процесуальному законодавстві, ОСОБА_8 , під наполегливими вимогами ОСОБА_4 , розуміючи, що у разі відмови у наданні неправомірної вигоди, їй можливо загрожує притягнення до кримінальної відповідальності, вимушено погодилась на незаконні вимоги ОСОБА_4 .

Водночас, ОСОБА_8 , розуміючи неправомірність поведінки ОСОБА_4 та не бажаючи виконувати його незаконні вимоги, звернулась до правоохоронних органів з відповідною заявою про злочин.

Далі, ОСОБА_4 , продовжуючи свою неправомірну діяльність, направлену на одержання неправомірної вигоди за вплив на службових осіб Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, уповноважених на вжиття заходів щодо документування неправомірної діяльності ОСОБА_8 у сфері надання послуг еротичного характеру у приватних відео-чатах та за не притягнення її до передбаченої законом кримінальної відповідальності, під час зустрічі 19.03.2021 близько 22:20 години у приміщенні квартири, яку орендує ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 , повторно висловив останній вимогу надання йому неправомірної вигоди у розмірі 600 доларів США щомісячно. При цьому, ОСОБА_4 зауважив, що вказані грошові кошти, у тому числі, призначені для слідчого ВП № 3 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області (колишній Суворовський ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області) за не вжиття заходів щодо проведення слідчих дій (обшуків) за місцем мешкання ОСОБА_8 , направлених на документування її неправомірної діяльності та за не притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності.

Так, 19.03.2021 близько 22:20 години у приміщенні квартири, яку орендує ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 оперуповноважений ОСОБА_4 шляхом вимагання одержав від ОСОБА_8 частину щомісячної неправомірної вигоди у розмірі 300 доларів США від загальної вимагаємої сумми у розмірі 600 доларів США за лютий 2021 року.

У подальшому, ОСОБА_4 неодноразово у ході спілкування з ОСОБА_8 висловлював вимогу надати йому грошові кошти за березень 2021 року у розмірі 600 доларів США.

При цьому, ОСОБА_4 постійно зауважував, що грошові кошти, у тому числі, призначенні для співробітників поліції за не притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності.

Надалі, 05.04.2021 близько 18:00 год., ОСОБА_4 , продовжив свою незаконну діяльність та прибувши до ОСОБА_8 за вказаною вище адресою ( АДРЕСА_2 ), вимагав та одержав від останньої неправомірну вигоду за березень 2021 року у розмірі 600 доларів США за вплив на слідчого ВП № 3 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області (колишній Суворовський ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області) щодо не притягнення ОСОБА_8 до передбаченої законом відповідальності за виготовлення та розповсюдження продукції порнографічного характеру (веб-кам моделінг).

Наведені вище дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 3 ст. 369-2 КК України, а саме: одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Слідчий суддя вважає необґрунтованими посилання захисника ОСОБА_5 на відсутність повноважень у слідчого та прокурора, що підписали клопотання, на проведення досудового розслідування, оскільки зазначене вище спростовується наданими в судовому засіданні постановою заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 від 10.03.2021 про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0000008, постановою начальника другого СВ (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м.Миколаєві, ОСОБА_11 від 05.04.2021 про призначення групи слідчих у кримінальному провадженні, дорученням заступника начальника другого СВ (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м.Миколаєві, Заставного Т. від 09.03.2021.

Слідчий суддя критично оцінює доводи захисників та підозрюваного про необґрунтованість підозри, пред`явленої останньому, оскільки оцінка достатності доказів на обґрунтування підозри особи у вчиненні злочину на стадії досудового розслідування має менший стандарт доведеності у порівнянні з доведеністю винуватості особи у вчиненні злочину поза розумним сумнівом за результатами судового розгляду.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини «Мюррей проти Сполученого Королівства» 14310/88, 28 жовтня 1994 р. наголошено « … Метою допитів під час тримання під вартою відповідно до пункту (с) частини 1 статті 5 … є сприяння кримінальному розслідуванню шляхом підтвердження чи розвіювання конкретної підозри, яка послужила причиною арешту. Тому факти, які є причино виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Європейський суд з прав людини у рішенні «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» 12244/86; 12245/86; 12383/86, 30 серпня 1990 р. зазначив «…наявність «обґрунтованої підозри» передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин …».

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України підтверджують досліджені матеріали кримінального провадження: протоколами допиту свідка ОСОБА_8 ; протоколом огляду місця події від 05.04.2021; протоколом освідування ОСОБА_4 від 05.04.2021; протоколом затримання ОСОБА_4 від 05.04.2021; протоколом огляду та вручення грошових коштів від 19.03.2021; протоколом огляду та вручення грошових коштів від 05.03.2021; протоколами допиту свідка ОСОБА_12 ; протоколами допиту свідка ОСОБА_13 ; протоколами допиту свідка ОСОБА_14 ; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.03.2021; протоколом обшуку від 05.04.2021 автомобіля.

Сукупність тих доказів, які долучені до клопотання слідчого та досліджених в судовому засіданні, підтверджує собою факт існування обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Разом з тим, слідчий суддя приймає до уваги посилання захисників на недопустимість доказів, при цьому вважає за доцільне зауважити, що на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду провадження по суті, а саме, питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження та пояснень наданих в судовому засіданні, слідчий суддя приходить до переконання про доведення прокурором існування ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, про що свідчить наступне: ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, експерта, спеціаліста у даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, перешкоджати проведенню досудового розслідування іншим чином та знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Відповідно до положень ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України.

Застосування запобіжного заходу може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений статтею 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Застосовуючи запобіжний захід необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства (справа «Летельє проти Франції» (Letellier v France), 12369/86, 26 червня 1991).

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суддя враховує те, що ОСОБА_4 має постійне місце проживання, сталі соціальні зв`язки, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий.

Відтак, слідчий суддя вважає, що саме такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, позбавить його можливості переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовжити кримінальне правопорушення та вчинити інше кримінальне правопорушення. Запобігти ризикам, які зазначені в клопотанні слідчого, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів не можливо, оскільки будь-які більш м`які види запобіжного заходу не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігти вказаним ризикам.

Слідчий суддя критично оцінює доводи сторони захисту щодо можливості запобігти вказаним ризикам шляхом застосування більш м`якої міри запобіжного заходу, оскільки, хоча підозрюваний і має міцні соціальні зв`язки, що свідчить про зменшення ризику переховування від органів досудового розслідування, але не усуває всіх інших, встановлених судом ризиків.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків.

Отже, задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя вважає за необхідне визначити підозрюваному розмір застави, після внесення якої він повинен бути звільнений з під варти.

Відповідно до ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Положення ч.5 ст. 182 КПК України передбачають, що у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Позиція Європейського суду з прав людини стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та визначення її розміру, цілковито відображується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28 вересня 2010 року. Суд підтвердив, що відповідно до вказаної статті Конвенції внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи, а також те, що уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Більше того, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

З урахуванням викладеного, при визначенні розміру застави, слідчий суддя, окрім вищевказаного, також враховує тяжкість правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , розмір неправомірної вигоди, характер вчиненого злочину, що підриває авторитет правоохоронних органів, матеріальне становище підозрюваного.

Слідчий суддя не погоджується з доводами сторони обвинувачення щодо можливості забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного лише у разі внесення застави, що дорівнює 500000,00 грн., оскільки сама правова природа такого запобіжного заходу як застава є альтернативою запобіжному заходу у вигляді тримання під вартою, а встановлення такого значного розміру застави носить каральний характер для підозрюваного, оскільки фактично унеможливлює існування «альтернативи», яка закладена в правовому інституті застави.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя вважає за необхідне визначити заставу у розмірі 181600 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот) грн., оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Окрім цього, застосовуючи щодо підозрюваного альтернативний запобіжний захід у виді застави, вважаю за необхідне покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 176-178, 182-183, 193-197, 309, 392-395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Одесі) ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Олександрівка Одеської області, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.369-2 КК України, запобіжний захід тримання під вартою з утриманням в ДУ "Одеський слідчий ізолятор" до 03.06.2021 року включно.

Визначити розмір застави, після внесення якої підозрюваний повинен бути звільнений з-під варти, в сумі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 181 600 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот) грн.

Покласти на ОСОБА_4 у разі звільнення під заставу такі зобов`язання:

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора, суду, залежно від стадії кримінального провадження;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками в даному кримінальному провадженні;

- прибувати до слідчого. прокурора, суду за кожною вимогою;

- прибувати до старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Одесі) ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_7 із встановленою періодичністю кожної середи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.
Роз`яснити підозрюваному, що в разі внесення застави у визначеному в ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі Державній установі «Одеський слідчий ізолятор».

Після отримання та перевірки протягом не більше одного робочого дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» негайно має здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_4 з-під варти та повідомити про це слідчого, прокурора та слідчого суддю.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти, внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Попередити ОСОБА_4 про наслідки невиконання обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, роз`яснивши, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала слідчого судді в частині тримання під вартою ОСОБА_4 діє до 03.06.2021 року включно.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду, протягом 5 днів з дня її оголошення. Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя Заводського
районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1