Справа № 638/5791/21
Провадження № 1-кс/638/931/21
УХВАЛА
Іменем України

21 квітня 2021 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3 ,
підозрюваної ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Харківського районного управління поліції №3 Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000038 від 01 квітня 2021 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Жатай, Російської Федерації, громадянки України, з вищою освітою, раніше не судимої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

в с т а н о в и в:
До Дзержинського районного суду м. Харкова надійшло клопотання слідчого СВ Харківського районного управління поліції №3 Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_3 , за матеріалами кримінального провадження №0000038 від 01 квітня 2021 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Своє клопотання обґрунтовує тим, що ОСОБА_4 , займаючи посаду старшого державного виконавця Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), на підставі посадової інструкції від 04.07.2016 року та п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» є уповноваженою особою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх злочинних дій та бажаючи їх настання, вчинила умисне кримінальне правопорушення - злочин при наступних обставинах.
Так, ОСОБА_4 призначена для проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні, відкритому 12 березня 2019 року за № 58580379, учасниками якого є боржник - ОСОБА_7 та стягувач - АТ «Харківобленерго».
Також відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в Зміївському районному відділі державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) знаходились виконавчі провадження: 2009 року, в рамках якого винесено постанову АА № 549658 про арешт нерухомого майна ОСОБА_7 , та 2010 року, в рамках якого винесено постанову АА№ 549968 про арешт нерухомого майна ОСОБА_7 .
Відповідно до п. 14 «Інструкції з організації примусового виконання рішень», затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012, у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об`єднуються у зведене виконавче провадження та виконуються державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження.
ОСОБА_7 , дізнавшись про наявність арешту на нерухоме майно та винесені постанови про арешт майна, прийшла до Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, службовий кабінет № 7, розташованого на адресою: вул. Гагаріна, 15, м. Зміїв, Харківська область, з метою отримання інформації щодо винесених постанов про арешт майна та звернулась до старшого державного виконавця Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) ОСОБА_4 (службове посвідчення АБ № 012230).
Знаючи, що зведене виконавче провадження щодо боржника ОСОБА_7 буде здійснюватися нею, ОСОБА_4 повідомила ОСОБА_7 , що для вирішення питання про скасування постанов про арешт майна необхідно надати неправомірну вигоду у розмірі 20000 гривень, та лише за умов надання неправомірної вигоди ОСОБА_4 зможе прийняти рішення про зняття обмежувальних заходів по вказаним виконавчим провадженням.
В березні 2021 року ОСОБА_4 зателефонувала на мобільний телефон ОСОБА_7 та запропонувала їй зустрітись біля приміщення кабінету № 7, розташованого на 3 поверсі за адресою: вул. Гагаріна, 15, м. Зміїв, Харківська область. При зустрічі, діючи умисно з корисливих мотивів, переслідуючи мету незаконного збагачення, достовірно знаючи, що лише від її дій, як старшого державного виконавця, залежить подальше зняття обмежувальних заходів у виконавчому провадженні, вона повідомила про надання їй особисто грошових коштів у розмірі 20000 гривень за винесення постанови про скасування арешту майна та необхідність окремо сплатити заборгованість і надати квитанції.
16 квітня 2021 року приблизно о 10 год 00 хв ОСОБА_7 , перебуваючи біля приміщення Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області зустрілась з ОСОБА_4 . Остання повідомила, що вона надасть відповідну постанову про скасування арешту майна після сплати вказаних коштів, та, діючи умисно, усвідомлюючи, що від її дій, як старшого державного виконавця, залежить подальша доля продовження обмежувальних заходів відносно ОСОБА_7 , шляхом вимагання отримала неправомірну вигоду в сумі 20000 гривень. В подальшому під час огляду виявлено та вилучено у ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 20000 гривень.
Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого частиною 3 статті 368 Кримінального кодексу України, тобто у прийнятті пропозиції, обіцянки або одержання службовою особою неправомірної вигоди, а так само прохання надати таку вигоду для себе чи третьої особи за вчинення чи невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає неправомірну вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища, яке поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.
16 квітня 2021 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 368 Кримінального кодексу України.
В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив обрати запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у вигляді цілодобового домашнього арешту, посилаючись на наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України та неможливості запобігти їх настанню іншим більш м`яким запобіжним заходом.
Підозрювана ОСОБА_4 , а також її захисник ОСОБА_5 проти задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту заперечували, просили обрати більш м`який запобіжний захід, зокрема арешт в нічний період доби.
Слідчий суддя, вислухавши думку сторін кримінального провадження та дослідивши надані докази, встановив наступне.
Кримінальним процесуальним кодексом України визначено мету, підстави та обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу.
Так, статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України.
Відповідно до положень статті 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Згідно статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, підтверджується дослідженим у сукупності в судовому засіданні доказами, а саме протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 01 квітня 2021 року, протоколом огляду місця події від 16 квітня 2021 року, протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_7 від 17 квітня 2021 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 16 квітня 2021 року.
Обґрунтовуючи у клопотанні наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, що визначає доцільність обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, слідчий посилається на те, що перебуваючи на посаді старшого державного виконавця Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), ОСОБА_4 може продовжити злочинну діяльність, а також з використанням свого службового становища та займаної посади може незаконно впливати як особисто, так і через Зміївський районний відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на ОСОБА_8 , схиляти останню до дачі завідомо неправдивих показань, тим самим перешкоджаючи кримінальному провадженню.
Водночас під час судового засідання встановлено, що наказом №16470/к від 19 квітня 2021 року ОСОБА_4 звільнена з посади старшого державного виконавця Зміївського районного відділу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 20 квітня 2021 року. Таким чином, обставини, на які посилається у клопотанні слідчий, на час розгляду клопотання відпали, а тому ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України є доведеним лише частково, оскільки, як вбачається з матеріалів клопотання підозрюваній відомі адреса місця проживання, анкетні дані свідка ОСОБА_8 . А тому, з метою уникнення відповідальності за правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі від п`яти до десяти років, доведеним є ризик незаконного впливу на даного свідка, оскільки остання з огляду на стадію кримінального провадження наразі в суді показання ще не давала.
Обґрунтовуючи у клопотанні наявність ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий зазначає, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді від п`яти до десяти років, а тому зважаючи на тяжкість покарання, яке їй загрожує у разі визнання винуватою, може переховуватися від слідства та суду.
Суд не може погодитися із зазначеними вище обставинами, оскільки під час судового засідання встановлено, що ОСОБА_4 має стійкі соціальні зв`язки, а саме має на утриманні двох малолітніх дітей ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , постійне місце проживання, раніше не судима.
Як неодноразово зазначав Європейський суд у своїх рішеннях, ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна, і необхідність в утриманні під вартою відсутня. («Панченко проти Росії» (Panchenko v. Russia), § 106, «Летельє проти Франції», п. 43). Таким чином, сама по собі тяжкість покарання, що може бути застосоване до особи за умови визнання її винуватості, не є самостійною і достатньою підставою для встановлення ризику втечі. Така обставина має значення лише у сукупності з іншими релевантними факторами.
Згідно пункту 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен має право на доступ до правосуддя та на справедливий і відкритий розгляд його справи впродовж розумного строку.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини в кримінальних справах розумний строк, про який йдеться у пункті 1 статті 6 Конвенції, починається з моменту обвинувачення особи, тобто з часу, коли компетентні органи офіційно її повідомили, що вона вчинила злочин. Стосовно закінчення цього строку у кримінальних справах період, про який йдеться у пункті 1 статті 6 Конвенції, охоплює все провадження, включаючи оскарження (Рішення Європейського суду з прав людини «Меріт проти України»).
Згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою (Рішення Європейського суду з прав людини «Яблонський проти Польщі»).
Незважаючи на важкість санкції статті кримінального закону згідно обвинувачення позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, суд безпосередньо керується нормою прямої дії статтею 62 Конституції України щодо презумпції невинуватості підсудного.
Відповідно до частини 3 статті 176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.
Так, суд вважає недоведеним наявність передбачених частиною 1 статті 177 КПК України ризиків, зокрема, дані про те, що ОСОБА_4 має намір переховуватися від суду в матеріалах клопотання відсутні і протягом розгляду не встановлені.
Окрім того, слідчим не доведена неможливість запобігти настанню ризику, передбачено п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України більш м`яким запобіжним заходом таким як домашній арешт протягом певного періоду доби.
Враховуючи викладене, суд вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, що надасть змогу запобігти ризиків передбачених статтею 177 КПК України, не може бути застосовано до підозрюваної ОСОБА_4 , оскільки з урахуванням її особи, яка має стійкі соціальні зв`язки, постійне місце проживання, раніше не судима, а також сукупність усіх встановлених під час судового розгляду обставин, що мали місце, до неї може бути застосований інший запобіжний захід, достатній для запобігання ризику, вказаному в клопотанні.
Таким чином, суд відмовляє у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки не доведено наявність всіх обставин, передбачених частиною 1 статті 194 КПК України.
Відповідно до частини 4 статті 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1, 2 частини 1 цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини 1 цієї статті, слідчий суддя, має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.5 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Як зазначалось вище, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це слідчому або суду. Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених не неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Слідчий та прокурор не довели наявність обставин, передбачених пунктом 3 частини 1 статті 194 КПК України, але надані стороною обвинувачення докази свідчать про обґрунтованість повідомленої підозри та наявність достатніх підстав вважати, що існує ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 цього Кодексу, а тому слідчий суддя приходить до висновку про те, що відсутні підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, але у відповідності до ч. 4 ст. 194 КПК України є підстави застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а саме домашній арешт у певний період доби.
При обранні такого запобіжного заходу судом врахована та обставина, що ОСОБА_4 має на утриманні двох малолітніх дітей, у шлюбі не перебуває, а тому застосування до неї цілодобового домашнього арешту позбавить можливості забезпечувати себе та дітей.
Таким чином, у зв`язку з тим, що у клопотанні не обґрунтована неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж цілодобовий домашній арешт, суд вважає за можливе застосувати до підозрюваної ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби, а саме з 21:00 год до 07:00 год, який є співмірним з існуючими ризиками, відповідає її особі, та тяжкості пред`явленого їй обвинувачення, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною 1 статті 176 КПК України, на даний час не може запобігти ризику незаконного впливу на свідка.
Керуючись ст. 193,194, 196, 395 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в:
Клопотання слідчого СВ Харківського районного управління поліції №3 Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000038 від 01 квітня 2021 рок, про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_4 , задовольнити частково.
Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби.
На підозрювану ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покласти наступні обов`язки:
- заборонити залишати місце фактичного мешкання, а саме: АДРЕСА_1 , протягом періоду з 21год 00 хв до 07 год 00 хв;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон;
- прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;
- не відлучатися із населеного пункту, в якому вона зареєстрована, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- носіння електронного засобу контролю.
Строк дії ухвали до 19 червня 2021 року.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Контроль за вказаним запобіжним заходом та постановкою вказаної особи на облік покласти на начальника Зміївського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1