Справа № 202/527/16-к
Провадження № 1-кп/202/95/2021
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2021 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря: ОСОБА_2
захисника ОСОБА_3

обвинувачених ОСОБА_4
ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, внесене до ЄРДР за № 0001364, -

ВСТАНОВИВ:
В Індустріальному районному суді м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, внесене до ЄРДР за № 0001364 (далі кримінальне провадження).

В судовому засіданні адвокатом ОСОБА_3 були заявлені клопотання в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.2 ст. 284 КПК України у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення.

Обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 клопотання адвоката підтримали, просили задовольнити.

Суд заслухавши клопотання адвоката, вислухавши думку учасників процесу, котрі підтримали думку адвоката, прийшов до наступного висновку.

Вказане кримінальне провадження надійшло до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська 23.03.2016, судовий розгляд якого було завершено 16.05.2017 ухваленням обвинувального вироку (під головуванням судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_6 ). В подальшому ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.12.2017 вирок суду було скасовано, призначено новий судовий розгляд (під головуванням судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_7 ).

02.04.2018 апеляційним судом Дніпропетровської області запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застосований до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 змінено на запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 528600 з кожної особи з покладеннями на них відповідних обов`язків.

06.04.2018 обвинувачені були звільнені з під варти у зв`язку із закінченням строку тримання під вартою, визначеного відповідно до ухвали від 07.02.2018 Індустріального районного суду м. Дніпропетровська. В подальшому, на виконання ухвали суду від 02.04.2018 обвинуваченими застава внесена не була. Жодних клопотань зі сторони обвинувачення щодо зміни запобіжного заходу, у зв`язку із невнесенням обвинуваченими застави на рахунок держави, до суду подано не було.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.07.2018 справа розподілена судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 .

Того ж дня, відповідною ухвалою суду призначено дату підготовчого судового засідання, здійснено виклик усіх учасників судового провадження.

У відповідності до обвинувального акту у кримінальному провадженні потерпілою стороною є юридична особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Пейсмен», представник потерпілого ОСОБА_8 .

Згідно постанови про призначення групи прокурорів від 09.08.2016 заступника керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_9 , у кримінальному провадженні було призначено групу прокурорів у складі прокурорів Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , старшим групи призначено ОСОБА_10 . Таким чином, кожен із зазначених прокурорів уповноважений державою підтримувати державне обвинувачення в суді у конкретному кримінальному провадженні.

Так, у судові засідання призначені 14.05.2020 (т. 13 стр. 236), 28.05.2020 (т. 14 стр. 1), 23.06.2020 (т. 14 стр. 24), 06.08.2020 (т. 14 стр. 49), 24.09.2020 (т. 14 стр. 73), 16.11.2020 (т. 14 стр. 93), 07.12.2020 (т. 14 стр. 103), 22.12.2020 (т. 14 стр.108), 28.01.2021 (т. 14 стр.118, 127, 128), 04.02.2021 (т. 14 стр.135), 03.03.2021 (т. 14 стр.153), 30.04.2021 (т.14 стр.195) 27.05.2021 (т. 14 стр.215), 28.05.2021 (т. 14 стр.222), 14.06.2021 (т. 14 стр.231), 23.06.2021 (т. 14 стр.235) будучи належним чином повідомленими про місце, час і дату проведення судового засідання ані прокурор ані представник потерпілого не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

При цьому, судом було створено усі необхідні умови для реалізації сторонами їх прав і обов`язків, в тому числі, здійснено виклик обвинувачених, їх захисників, прокурора, потерпілого, його представника.

Докази належного повідомлення прокурора та представника потерпілого містяться у матеріалах кримінального провадження (том 13, 14), та підтверджуються відповідними повістками про виклик до суду, повідомленнями на електронну пошту, неодноразовими телефонограмами, смс повідомленнями, розписками з власними підписом прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_13 , який переважно підтримував обвинувачення у даному кримінальному провадженні відповідно до журналів судового засідання.
Так, у пункті 3 частини 1 статті 3 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) встановлено, що державне обвинувачення це процесуальна діяльність прокурора, що полягає у доведенні перед судом обвинувачення із метою забезпечення кримінальної відповідальності особи, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Разом з цим, пунктом 15 частини 2 статті 36 КПК України визначено, що прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений підтримувати державне обвинувачення в суді, відмовлятися від підтримання державного обвинувачення, змінювати його або висувати додаткове обвинувачення у порядку, який встановлений цим Кодексом.

Повноваження прокурора щодо відмови від підтримання державного обвинувачення цілком відповідають такій засаді кримінального провадження як диспозитивність та мають бути обов`язково здійснені у разі, якщо в результаті судового розгляду прокурор дійде переконання, що пред`явлене особі обвинувачення не підтверджується ст.ст. 340, 341 КПК України, що викладається у відповідній постанові.

Слід зазначити, що в матеріалах даного кримінального провадження відсутні будь-які процесуальні документи (постанова прокурора), що свідчила б про відмову прокурора від державного обвинувачення.

В той же час, суд звертає увагу, що дії сторони обвинувачення, що виразились у неодноразовій неявці прокурора у призначені судові засідання, а саме чотирнадцять разів, що по своїй суті стало систематичним ігноруванням судових викликів, незабезпеченням явки у судове засідання потерпілої сторони (показання яких є ключовим доказом обвинувачення, оскільки є доказом вини особи, а отже надання відповідних доказів суду за законом є обов`язком сторони обвинувачення подібний висновок зроблено в постанові Верховного Суду від 02.04.2019 (провадження № 51-5008км18), відсутністю клопотань зі сторони обвинувачення щодо зміни запобіжного заходу, у зв`язку із невнесенням обвинуваченими застави на рахунок держави, є грубим порушенням закону, очевидної неповаги до суду та явної втрати інтересу до підтримування обвинувачення.
Таким чином, прокурор ОСОБА_13 не лише самоусунувся від виконання своїх процесуальних обов`язків, а і позбавив інших учасників судового процесу можливості захистити свої права та інтереси, а суд можливості винести рішення по суті обвинувачення.

Окрім того, суд наголошує на тому, що на відміну від прокурора, участь якого у суді є обов`язковою, потерпілий має право проте не зобов`язаний брати участь у судовому розгляді, що відповідає принципу диспозитивності закріпленому у ч. 1 ст. 26 КПК України відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України.

Разом з тим, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 57 КПК України потерпілий зобов`язаний прибути за викликом до суду, а в разі неможливості своєчасного прибуття - завчасно повідомити про це, а також про причини неможливості прибуття.

В порушення вказаної вище норми сторона потерпілого, його представники, з невідомих суду причин, як і прокурор ОСОБА_13 або інші прокурори, котрі є процесуальними керівниками у даному кримінальному провадженні, також не з`явились у вказані вище судові засідання. Про поважність причин їх неявки суд також не повідомляли.

Згідно з ч. 6 ст. 340 КПК України повторне неприбуття в судове засідання потерпілого, який був викликаний у встановленому порядку, без поважних причин або без повідомлення про причини неприбуття після настання обставин, передбачених у частині другій і третій цієї статті, прирівнюються до його відмови від обвинувачення і має наслідком закриття кримінального провадження за відповідним обвинуваченням.

Неявка прокурорів, потерпілої сторони та її представників в судові засідання порушує принцип змагальності сторін, закріплений у ст.22 КПК України, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів та порушує принцип рівності всіх перед законом і судом (ст. 10 КПК України).

При цьому, на головуючого покладений обов`язок забезпечити повагу до людської гідності та сприяти захисту одних учасників процесу від посягання інших.

Отже, оскільки судом вичерпані можливості забезпечення участі прокурорів та потерпілої сторони, суд позбавлений можливості прийняти остаточне рішення по суті обвинувачення, а тому слід звернутися до можливості застосувати аналогію права в кримінальному процесі.

Хоча в КПК України відсутні норми, які закріплювали б правову аналогію, але законодавець при регулюванні кримінально-процесуальних відносин передбачив використання принципу правового регулювання, згідно з яким відсутність вказівки на можливість використання аналогії не є перешкодою для її застосування, оскільки можна говорити, що коли законодавець відмовився від застосування аналогії, такий його намір повинен бути ясно сформульований в законі. Таким чином, аналогія дозволена скрізь, де немає спеціальної заборони, і там, де не пов`язується настання правових наслідків з конкретним законом.

Відсутність заборони на застосування аналогії в законодавстві слід розуміти як можливість застосування аналогії насамперед в процесуальному праві, оскільки відмова в судовому захисті за мотивом неврегульованості процедури суперечить сенсу і значенню регулятивного права в цілому і процесуальному зокрема. Кримінально-процесуальний закон не встановлює, які дії визнаються злочинами, а регулює правовідносини суб`єктів, в ході провадження по справі. Тому аналогія в кримінальному процесі не розширює межі можливих репресій, а відіграє позитивну роль, надаючи динамізму кримінально-процесуальним відносинам.

У демократичній, правовій державі закон має відповідати праву. Таким чином, принцип верховенства закону прямо та безпосередньо залежить від принципу панування права.

Пунктом 7 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» визначено, що судді повинні усвідомлювати особисту відповідальність за розгляд справ у встановлені законом строки, не допускати фактів зволікання, вживати всіх необхідних заходів з метою неухильного дотримання процесуальних строків.

Підсумовуючи вищевикладені обставини, аналізуючи положення національного та міжнародного права, суд приходить до висновку, що систематична тривала неявка прокурора ОСОБА_13 , та прокурорів, котрі є процесуальними керівниками у даному кримінальному провадженні, потерпілої сторони та її представників до суду, без підтвердження поважності причин неприбуття, відсутність зі сторони обвинувачення клопотань щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченим у зв`язку із невнесенням останніми застави на рахунок держави, має бути розцінена судом як відмова від обвинувачення.

Також на сьогоднішній день суд, учасники кримінального провадження не обізнані й про підстави, за яких прокурор не мав би можливості здійснювати свої повноваження (тяжка хвороба, звільнення з прокуратури, тощо), що унеможливлює його участь у кримінальному провадженні.
У Рішенні Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів № 245дп-18 від 13 червня 2018 р. констатувалося, що прокурор, який неодноразово не з являвся в судові засідання, тим самим «не виконав обов`язок, передбачений ч. З ст. 36 КПК. Крім того, неодноразовим ігноруванням судових викликів проявив неповагу до суду, що нівелює виконання спільного завдання прокуратури та суду щодо утвердження законності в суспільстві. Такі дії прокурора є неприпустимими і такими, що не сприяють підвищенню авторитету органів прокуратури, а, навпаки, завдають невиправної шкоди».
Додатково суд зазначає, що стаття 324 КПК України дійсно передбачає можливість притягнення прокурорів до дисциплінарної відповідальності у разі неприбуття у судове засідання. Однак, такі дії самі по собі не впливають на хід кримінального провадження і не мають процесуальних наслідків. Крім того, порядок дисциплінарного провадження, передбачений Розділом VI Закону України «Про прокуратуру», є складним і тривалим, що виключає оперативність прийняття рішення про притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності за фактом неявки у судове засідання, тим більше, що у судові засідання не з`являвся жоден із групи прокурорів. Тому вказаний засіб реагування суду на неявку прокурора у судове засідання не може розглядатися як дієва гарантія забезпечення участі прокурора в судовому розгляді, враховуючи, що судом чотирнадцять раз відкладались судові засідання у зв`язку із неявкою прокурора/прокурорів групи та потерпілої сторони, та вживались усі можливі заходи для повідомлення про наступні судові засідання, а тому, у даному конкретному випадку, враховуючи, що справа перебуває в провадженні суду з 2016 року, з метою недопущення порушення загальних засад кримінального провадження, таких як поваги до людської гідності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, доступу до правосуддя, змагальності сторін, розумності строків, суд вважає, що дієвим способом вирішення ситуації, яка склалась, є саме закриття провадження на підставі п.2 ч.2 ст.284 КПК України.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 11, 17, 22, 28, 284, 369, 372 КПК України, ст.3, 8, Конституції України, суд

УХВАЛИВ:
Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.2 ст. 284 КПК України у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення задовольнити.

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, внесене до ЄРДР за № 0001364 закрити в зв`язку з відмовою сторони обвинувачення від підтримання обвинувачення у справі.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1