Справа № 485/1394/18
Провадж.№ 1-кп/481/29/2021
В И Р О К
Іменем України

12.02.2021 року Новобузький районний суд Миколаївської області
у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Новий Буг, кримінальне провадження № 0000254 від 28.04.2018 року за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Василівка Снігурівського району Миколаївської області, українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, не працюючого, одруженого, на утриманні маючого малолітнього сина 2007 року, в силу ст.89 КК України такого, що не має судимості,
у вчиненні кримінального правопорушенння, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,
Учасники судового провадження:
прокурори ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6
обвинувачений ОСОБА_3 ,
захисник ОСОБА_7 ,
потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
В С Т А Н О В И В:
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
Судом встановлено та визнано доведеним, що 28 квітня 2018 року близько 17:30 години по вул. Широкій, біля домоволодіння № 20 у м. Снігурівка Миколаївської області ОСОБА_3 , діючи умисно, розпочав конфлікт з потерпілим ОСОБА_8 , під час якого, використовуючи дерев`яний держак довжиною 2 метри, наніс потерпілому не менше двох ударів цим держаком по лівій руці, заподіявши ОСОБА_8 два садна на лівій руці, які згідно з висновком експерта № 47 від 15.05.2018 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Після того, як дерев`яний держак, після нанесення ударів ОСОБА_8 зламався, ОСОБА_3 , схопив до рук каміння, яке умисно почав кидати в сторону ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , в результаті, влучивши каменем в правий бік потерпілого ОСОБА_8 , спричинив останньому тілесне ушкодження у вигляді уламкового перелому 9-10 ребер справа в задніх відділах, правобічний пневмо-гемоторакс.
Продовжуючи свої злочинні протиправні дії, направлені на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, ОСОБА_3 підбіг до ОСОБА_8 , який від спричинених тілесних ушкоджень не міг підвестись, та продовжив наносити йому тілесні ушкодження, кинувши каменем по спині.
ОСОБА_10 , яка була на місці пригоди, разом з ОСОБА_9 намагались припинити дії ОСОБА_3 , відштовхуючи останнього від лежачого ОСОБА_8 , однак ОСОБА_3 , вихопивши сапку, почав наносити удари держаком сапки по спині ОСОБА_8 , який в той час знаходився на землі та не міг підвестись. Таким чином, в результаті умисних протиправних дій ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_8 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді уламкового перелому 9-10 ребер справа в задніх відділах, правобічного пнемо-гемотораксу, які відповідно до висновку експерта № 47 від 15.05.2018 відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння та двох саден на лівій руці, синця у верхній частині спини зліва, синця на спині справа, синця та дрібних саден в правій поперековій області та сідниці, садна на грудях зліва, синця в правій лобно-скроневій області голови, які згідно з висновком експерта № 47 від 15.05.2018 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Позиція обвинуваченого ОСОБА_3 .
Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_3 вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав та пояснив, що у його власності по сусідству з житловими будинками ОСОБА_8 та ОСОБА_10 знаходиться ферма, де він утримує худобу. Коли він придбав хату по сусідству з ОСОБА_8 , вони з ним товаришували. У перший рік після придбання хати, ОСОБА_8 , тримаючи його худобу у своєму сараї, допомагав по господарству, за що отримував він нього гроші. Коли справи почали налагоджуватися ОСОБА_10 та ОСОБА_8 почали йому заздрити, через що у них часто виникали сварки. Так, 28.04.2018 року в період часу з 14.00 год. до 16.00 год. він перебував на фермі з двома своїми робітниками, один з яких( ОСОБА_11 ) пас худобу неподалік від ферми, приїхавши на ферму верхом на коні, при цьому кінь був без сідла. Він, одягнувши сідло на коня, вирішив сам проїхатись, щоб впевнитись, що те правильно зафіксоване. В той час, коли він виїжджав зі свого двору, побачив, як в його сторону біжить ОСОБА_8 , в руках якого була сапа. Підбігши до нього, останній вдарив його по плечу сапою, після чого кінь швидко побіг, а він, ледве стримавши коня, загнав його в двір. Залишивши коня в дворі, він вийшов на вулицю, щоб з`ясувати у ОСОБА_8 за що той його вдарив. Коли він вийшов на вулицю, ОСОБА_8 біг в його сторону з камінням, а ОСОБА_9 з сапою. Підбігши до нього ближче ОСОБА_8 намагався його вдарити, але не попав, бо він ухилився від удару та схопив ОСОБА_8 за руки, так як знав, що у нього в кишені може знаходитись ніж, з яким той постійно ходить. Тримаючи його за руки, він штовхнув ОСОБА_8 , але той не впав. В цей час ОСОБА_9 замахнулась на нього сапою, але він вихопив цю сапу, і коли ОСОБА_8 замахнувся на нього, він вдарив останнього держаком від сапи по лівому плечу, від чого держак зламався. Викинувши держак в сторону, він продовжував тримати ОСОБА_8 за руки, а той вдарив його в голову своєю головою, від чого у нього було запаморочення. У відповідь він вдарив ОСОБА_8 долонею по обличчю, десь приблизно два рази, та ногою по сідницям і стегнам, щоб той заспокоївся. Під час сутички з потерпілим, коли він тримав його за руки, ОСОБА_9 кидала по ньому каміння, а він, побачивши це, відхилився, через що камінь попав ОСОБА_8 по спині, від чого той закричав та присів. Відійшовши від ОСОБА_8 він з`ясовував, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на нього накинулися, через те, що його кінь налякав птицю ОСОБА_10 , яка ходила по вулиці та, перелетівши в двір до ОСОБА_8 , загинула. Також додав, що ОСОБА_10 словесно підбурювала ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на бійку з ним. Ще ОСОБА_3 вказав, що він каміння не кидав, так як весь час тримав ОСОБА_8 , намагаючись його заспокоїти. Цивільний позов не визнав, так як не вважає себе винуватим, а навпаки є потерпілим, оскільки від цієї сутички сам отримав тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, у зв`язку з чим лікувався амбулаторно. Після даних подій, того ж дня увечері йому зателефонував ОСОБА_8 та вимагав заплатити 23000 гривень, щоб останній не подавав заяву до поліції, на що він відмовився. Вважає висновок експерта невірним, так як тілесних ушкоджень, які зазначені у ньому, у ОСОБА_8 не було. Допускає той факт, що на руках у ОСОБА_8 могли бути синці, а ссадна він не міг йому нанести. Також додав, що ОСОБА_8 з ОСОБА_9 між собою часто сваряться, на ґрунті сварок у них виникають бійки, а тому синці на спині у ОСОБА_8 могли бути від їх бійки. Синець на правій лобно-скроневій області голови у ОСОБА_8 міг бути від удару, ОСОБА_8 головою його голову. Також додав, що ОСОБА_9 та ОСОБА_8 під час сварки з ним, перебували у стані алкогольного сп`яніння.
Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Не зважаючи на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_3 , його винуватість підтверджується доказами, безпосередньо дослідженими в ході судового розгляду.
Так, потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні, під присягою, повідомив, що співмешкає разом з ОСОБА_9 , по сусідству з ними мешкає ОСОБА_3 , з яким неприязних відносин він не має. 28.04.2018 року у вечірній час, коли він знаходився на городі, а сусідка ОСОБА_10 знаходилась на своєму господарчому подвір`ї, він, почувши, що вона його кличе, зрозумів, що щось трапилось. Прибігши до себе у двір, і побачивши, що його собаки загризають сусідську індичку, вихопив її та поніс до сусідки ОСОБА_10 , щоб дорізати. Зробивши це, через деякий час вийшов на вулицю, і біля подвір`я ОСОБА_12 , де також була сусідка та його співмешканка стали обговорювати подію, яка сталась. У цей час біля них проїздив ОСОБА_3 верхом на коні. Коли той приблизився до них, він обізвав його, зробивши зауваження, а той поїхав до свого двору. Через декілька хвилин ОСОБА_3 , тримаючи дерев`яний держак, разом з двома своїми робітниками, вийшли зі свого двору та почали наближатись до них. Побачивши це, ОСОБА_10 відійшла ближче до свого мопеда і коли ОСОБА_3 замахнувся палицею, яку тримав у руках, вона пригнулась, і удар прийшовся йому по руці, яку він виставив, прикрившись. Після чого ОСОБА_3 почав бити його держаком по лівій частині тіла, і коли держак зламався, обвинувачений почав відходити, а він пішов за останнім. Зробивши декілька кроків в сторону ОСОБА_3 , він розвернувся та пішов до подвір`я ОСОБА_10 . В цей час ОСОБА_3 ображав його, і він також ображав ОСОБА_3 . Потім ОСОБА_3 почав кидати у їх сторону каміння, влучивши йому по ребру, по спині, потім знову по ребру. Від отриманих ударів камінням він впав на коліна, а ОСОБА_3 , підійшовши ближче, почав наносити йому удари ногами та руками по тілу. Коли його намагалась захистити ОСОБА_9 , ОСОБА_3 її вдарив та, вихопивши сапу, почав бити його сапою, від чого він впав на землю. У кого саме ОСОБА_3 вихопив сапу, він не бачив. Також потерпілий повідомив, що хлопці, які прийшли разом з ОСОБА_3 стояли неподалік та не намагались припинити конфлікт. Він особисто ОСОБА_3 не наносив тілесні ушкодження. Коли ОСОБА_3 побачив, що йому ( ОСОБА_8 ) стало погано, одразу пішов до свого двору. ОСОБА_3 пропонував йому грошову допомогу на лікування, але він відмовився, пояснивши це тим, що ОСОБА_3 все сходить з рук. Своєї вини у даному конфлікті не вбачає. Цивільний позов ОСОБА_8 підтримав, пояснивши, що витратив значну суму на своє лікування, через що був вимушений продати худобу. Моральна шкода заподіяна йому ОСОБА_3 полягає у фізичному болю та приниженні, які він переніс і подальшому неповноцінному існуванні, неможливості працювати, спричиненими наслідками побиття.
Показання потерпілого ОСОБА_8 в повній мірі узгоджуються з поясненнями потерпілої ОСОБА_9 , яка під присягою, в судовому засіданні повідомила, що співмешкає разом з ОСОБА_8 , а по сусідству з ними мешкає ОСОБА_3 , з яким неприязних відносин вони не мають. 28.04.2018 року, коли у вечірній час вона знаходилась на подвір`ї свого домоволодіння, а чоловік був на городі, почула шум та крики зі сторони господарського подвір`я їх сусідки ОСОБА_10 та побачила як чоловік, який працює у ОСОБА_3 , швидко проїхав на коні по дорозі, від чого птиця цієї сусідки розлетілась, залетівши до них на подвір`я, де її схопили собаки. ОСОБА_8 , вихопивши у собаки індичку, поніс її до сусідки, щоб дорізати, а вона зібрала пір`я, що було розкидане по двору та продовжила поратись. Потім, перебуваючи біля двору ОСОБА_10 , вона, її співмешканець та сусідка стали та обговорювали подію, яка сталися. Через декілька хвилин зі свого подвір`я виїхав на коні верхом ОСОБА_3 та наблизився в їх сторону. Побачивши його, ОСОБА_8 зробив зауваження, сказавши, що той наробив шкоди сусідці, на що ОСОБА_3 розвернувся та сказав «зараз», поїхавши до двору. Через декілька хвилин, ОСОБА_3 з двома хлопцями, які у нього працюють, тримаючи у руках дерев`яний держак, пішов до них зі сторони свого подвір`я. Підійшовши до них, ОСОБА_3 замахнувся держаком та вдарив ОСОБА_8 по плечах, потім по руці. Коли держак зламався об руку ОСОБА_8 , ОСОБА_3 почав відходити до дороги, а вони ( ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та вона) пішли за ним. Побачивши це, обвинувачений почав підбирати каміння і кидати у їх бік, від чого вони ухилялися, повертаючись спиною. Кидаючи каміння ОСОБА_3 , влучив каменем по спині ОСОБА_8 та їй по нозі. Потім ОСОБА_3 взяв більше каміння та, кинувши в їх бік, влучив по спині ОСОБА_8 в області ребра, від чого останній впав на одне коліно. ОСОБА_3 , продовжував кидати каміння, влучивши великим каменем ОСОБА_8 в спину, після чого останній впав вже на два коліна, а ОСОБА_3 підійшов до нього ближче та почав бити його ногами та руками. Потім обвинувачений, вихопивши з її рук сапу, вдарив нею ОСОБА_8 , який стояв на колінах, опираючись руками в землю. Також ОСОБА_13 повідомила, що хлопці, які прийшли разом з ОСОБА_3 , весь цей час знаходились неподалік та не намагалися зупинити його. Ніхто з учасників конфлікту тілесні ушкодження ОСОБА_3 не завдавав, бо коли б завдавали, його хлопці за нього заступились. Коли ОСОБА_3 побачив, що ОСОБА_8 дуже погано, він припинив побиття та пішов до себе в двір.
Показання ОСОБА_9 в повному обсязі підтверджуються її ж поясненнями під час проведення слідчого експерименту, на досудовому розслідуванні від 03.05.2018 р., що вбачається зі змісту протоколу, складеного за його результатами та фототаблицею до нього (а.п. 102-114, т.2).
Умисний характер дій обвинуваченого ОСОБА_3 по заподіянню тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , підтвердила, в своїх поясненнях свідок ОСОБА_10 , яка під присягою, в судовому засіданні показала, що вона проживає по сусідству з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_3 . В кінці квітня 2018 року приблизно о 18.00 год. коли вона перебувала у себе на городі, а на своєму городі працював ОСОБА_8 , почула, що у неї на господарському подвір`ї кричить птиця. Пішовши туди, вона побачила, що по дорозі, на коні скаче робітник ОСОБА_3 , а її індичка, злякавшись, перелетіла на подвір`я ОСОБА_8 , де її почали гризти собаки. Покликавши ОСОБА_8 , вона його попросила відбити індичку у собак, а коли той приніс індичку, сказав, що її погризли собаки і треба дорізати. Коли вони, біля її подвір`я, стояли та обговорювали цю неприємну подію, неподалік проїжджав на коні ОСОБА_3 , і ОСОБА_8 зробив йому зауваження та образив, на що останній відповів «зараз» і десь поїхав. Під час їх розмови у ОСОБА_8 в руках нічого не було, а вона тримала сапу. Через деякий час вони побачили, як ОСОБА_3 разом зі своїми двома робітниками наближається до них, тримаючи в руках держак довжиною близько двох метрів. Підійшовши до них, ОСОБА_3 замахнувся, вона встигла відхилиться, тому удар отримав ОСОБА_8 , який ще декілька разів отримав удари від ОСОБА_3 , поки не зламався держак, а потім відійшов від них на невеличку відстань. Вона почала робити ОСОБА_3 зауваження та сказала, щоб припинив такі дії, при цьому попросила хлопців, що були з ним, щоб забрали від її двору ОСОБА_3 та йшли геть. На що хлопці відповіли, що не хочуть втручатися. ОСОБА_8 у ОСОБА_3 запитав, чого той відійшов, на що той почав кидати у їх бік каміння, одразу влучивши каменем по нозі ОСОБА_9 , а потім кинув два рази камінням, влучивши по спині ОСОБА_8 , після чого той впав на коліна та сказав, що ОСОБА_3 мабуть йому зламав ребра. Після чого ОСОБА_3 підбіг до ОСОБА_8 та почав його бити руками та ногами в різні частини тіла. В цей час ОСОБА_3 ніхто не зупиняв, тільки вона кричала, щоб припинив бити ОСОБА_8 та почала викликати швидку та поліцію. Коли ОСОБА_9 підбігла до ОСОБА_8 , щоб допомогти йому піднятися, ОСОБА_3 вдарив останню по обличчю, а потім ОСОБА_3 підбіг до неї, вихопив у неї з руки сапу та вдарив нею ОСОБА_8 , після чого сапа зламалась. Також додала, що в процесі бійки ні ОСОБА_9 , ні ОСОБА_8 ОСОБА_3 не били. Коли ОСОБА_3 наносив удари ОСОБА_8 , той не оборонявся, тільки прикривався руками. Коли під`їхала карета швидкої допомоги, ОСОБА_3 зі своїми робітниками пішов до себе на подвір`я.
Показання свідка ОСОБА_10 підтверджуються її ж поясненнями під час проведення слідчого експерименту, на досудовому розслідуванні від 06.08.2018 р., що вбачається зі змісту протоколу, складеного за його результатами та відеозапису до нього(а.п. 153-156, т.2).
Винуватість ОСОБА_3 у спричиненні тяжких тілесних укоджень потерпілому ОСОБА_8 , підтверджується і іншими письмовими доказами, безпосередньо дослідженими в ході судового розгляду.
Так із протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 28.04.2018 року вбачається, що ОСОБА_8 повідомив, про те, що 28.04.2018 року близько 18 години в АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 спричинив йому тілесні ушкодження з застосуванням каміння, дерев`яної палиці( а.п.75,76 т.2).
Крім того, з рапорта старшого інспектора-чергового Снігурівського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_14 від 28.04.2018 року вбачається, що 28.04.2018 року на лінію 102 надійшло повідомлення від чергової медичної сестри Снігурівської ЦРЛ про те, що 28.04.2018 року о 19.20 до хірургічного відділення доставлено місцевого мешканця ОСОБА_8 з діагнозом численні переломи ребер справа та тотальний пневоторекс( а.п.39 т.2 ).
На підставі заяви ОСОБА_8 28.04.2018 року внесені дані про кримінальне правопорушення за ч.1 ст.122 КК України за № 0000255, які, за постановою прокурора ОСОБА_5 від 18.05.2018 року об`єднані в одне провадження з кримінальним провадженням за ч.1 ст.125 КК України( за фактом заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 ) за № 0000254 з присвоєнням єдиного номера НОМЕР_1 ( а.п.117 т.2).
З довідки виданої черговим лікарем 28.04.2018 року вбачається, що ОСОБА_8 звернувся до КНП Снігурівської ЦРЛ 28.04.2018 року, діагноз: множинні переломи ребер справа. Тотальний пневмоторакс (а.п. 73, т.2).
Згідно висновку експерта № 47 від 02.05.2018 року, складеного на підставі ухвали слідчого судді Снігурівського районного суду Миколаївської області ОСОБА_15 від 01.05.2018 року, у потерпілого ОСОБА_8 , 1962 року народження, малися слідуючи тілесні ушкодження: уламковий перелом 9-10 ребер справа в задніх відділах, правобічний пнемо-гемоторакс, два садна на лівій руці, синець у верхній частині спини зліва, синець на спині справа, синець та дрібні садна в правій поперековій області та сідниці, садно на грудях зліва, синець в правій лобно-скроневій області голови. Вказані тілесні ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо в час, вказаний потерпілим. Переломи ребер, ускладнені пнемогемотораксом, по критерію небезпеки для життя відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент спричинення. Садна на руці, синець на спині зліва, синець та садна в поперековій області та сідниці, садно на грудях, синець на голові відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Ступінь тяжкості синця на спині справа окремо не розцінюється, так як він є місцем прикладення сили, яка спричинила тяжкі тілесні ушкодження. Не виключено, що вказані ушкодження могли утворитися при умовах, вказаних потерпілим, а саме: переломи ребер з пнемо-гемотораксом від ударів камінням, синець на спині зліва від удару предметом продовгуватої форми (палка, держак від сапи і т.п.), решта тілесних ушкоджень могли утворитися від ударів руками, кулаками, ногами, камінням та іншими предметами. Виходячи з кількості тілесних ушкоджень, можна сказати, що потерпілому було нанесено не менше 7 ударів. Утворення вказаних тілесних ушкоджень в результаті падіння з положення стоячи на площину малоймовірне. (а.п. 82-83, т.2).
За постановою слідчого СВ Снігурівського ВП ГУНП в Миколаївській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_16 від 18.05.2018 р., перекваліфіковано склад кримінального правопорушення у кримінальному провадженні № 0000254 від 28.04.2018 р. з ч.1 ст.122 КК України на ч.1 ст.121 КК України. (а.п. 119, т.2).
Отже, експертом було встановлено характер, локалізація, механізм утворення та ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого ОСОБА_8 , що в свою чергу узгоджується з кваліфікацією дій обвинуваченого та наслідками, які настали.
З протоколу слідчого експерименту, проведеного 10.07.2018 р. за участю ОСОБА_8 та фототаблиці до нього, вбачається як останній розповідав та показавав, яким саме чином ОСОБА_3 заподіював йому 28.04.2018 р. тілесні ушкодження (а.п. 144-152, т.2). Дані слідчого експерименту в повній мірі узгоджуються з показаннями потерпілого, які він дав у судовому засіданні.
Зі змісту протоколу огляду місця події, плану-схеми до протоколу огляду місця події, фототаблиці до протоколу огляду місця події від 28.04.2018 року, вбачається, що об`єктом огляду являється ділянка місцевості, в смт Снігурівка, яка розташована в південно-західному напрямку, на відстані 500 м. від території Снігурівського професійного ліцею. Поряд з даною ділянкою, на відстані 1 м. на ґрунтовій поверхні виявлено дві частини від господарського приладдя, а саме сапи, дві частини даної сапи довжиною до 1 м. кожна, верхня частина сапи з одного кінця має загострення у вигляді надколу, інша має напівкруглу форму. Нижня частина сапи має загострення у вигляді надколу, нижня частина має металеву основу напівкруглої форми. Зі слів потерпілої ОСОБА_9 дана пошкоджена сапа належала її сусідці ОСОБА_17 . В ході огляду на ґрунтовій поверхні АДРЕСА_2 виявлено камінь округлої форми, на якому маються частини та сліди від трави, та в ході огляду потерпіла вказала, що даним камінням ОСОБА_3 кидав по ній та чоловіку ОСОБА_8 . В подальшому, на ґрунтовій поверхні вулиці Широкої, на відстані 3-метрів, з бокової частини розташування території домоволодіння АДРЕСА_2 виявлено ще один камінь округлої форми, на якому маються сліди від трави, який зі слів потерпілої ОСОБА_9 , ОСОБА_3 кидав у неї та її чоловіка ОСОБА_8 (а.п. 40-48, т.2).
Згідно постанови слідчого СВ Снігурівського ВП ГУНП в Миколаївській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_16 від 28.04.2018 року, визнано частини сапи та каміння речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000254 (а.п. 50, т.2).
З протоколу обшуку від 03.05.2018 р., проведеного начальником слідчого відділу Снігурівського ВП ГУНП ОСОБА_18 , на підставі ухвали слідчого судді Снігурівського районного суду Миколаївської області ОСОБА_15 від 02.05.2018 року про дозвіл на проведення обшуку, та протоколу перегляду матеріалів відеозапису від 03.05.2018 р. вбачається, що під час проведення обшуку на території двору, за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_3 , біля сараю було виявлено 2 частини дерев`яного держака, на поверхні одного з яких малась пляма бурого кольору, схожа на кров. Згідно опису речей і документів, які були вилучені під час обшуку від 03.05.2018 р. вбачається, що під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_2 , заступник начальника ВП начальник СВ Снігурівського ВП ГУНП в Миколаївській області капітан поліції ОСОБА_19 , вилучив фрагмент дерев`яного держака, довжиною 1,1 м., з нашаруванням речовини бурого кольору Пакунок №1; фрагмент дерев`яного держаку, довжиною 1,14 м., який упаковано «Пакунок №2». Більше в ході обшуку нічого не вилучалось (а.п. 66-69,71-72, т.2).
За постановою слідчого СВ Снігурівського ВП ГУНП в Миколаївській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_20 від 03.05.2018 р., відеозапис протоколу обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , який мається на DVD диску, визнано речовим доказом по даному кримінальному провадженні № 0000254 (а.п. 70, т.2).
Відповідно до протоколу від 05.06.2018 року, складеного інспектором-криміналістом ОСОБА_21 , на підставі постанови прокурора Снігурівського відділу Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 від 05.06.2018 р., відібрано у ОСОБА_8 біологічні зразки крові з метою проведення судово-імунологічної експертизи( а.п. 122,123 т.2)
Як вбачається з висновку експерта №72/Ц від 11.06.2018 р., при судово-медичній експертизі встановлено: 3.1 Кров потерпілого ОСОБА_8 відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В ізосерологічної системи АВО (Висновок експерта № 197 експертизи речових доказів від 11.06.18 р., проведеної у відділенні судово-медичної імунології МОБ СМЕ); 3.2 На дерев`яній палиці довжиною 109,0 см., наданій на експертизу, знайдена кров людини. При серологічному дослідженні виявлений антиген Н системи АВО, походження якого не виключається від особи з групою О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В, в тому числі від потерпілого ОСОБА_8 (а.п. 138-141, т.2).
Згідно постанови слідчого СВ Снігурівського ВП ГУНП в Миколаївській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_16 від 23.06.2018 р., дві дерев`яні палиці, витяжку з об.1 для можливого дослідження ДНК дослідження, а також зразки крові, висушені на марлі, належні ОСОБА_8 , визнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000254. (а.п. 143, т.2).
Таким чином, оцінюючи показання потерпілого ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_10 щодо заподіяння ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, суд вважає ці показання послідовними і достовірними. У суду відсутні підстави сумніватися в правдивості вказаних показань, оскільки їх показання є чіткими, логічними і узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами.
Крім того, суд враховує те, що потерпілі та свідки попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, а тому такі докази, у сукупності з письмовими документами за кримінальним провадженням, суд знаходить належними та допустимими, так як вони підтверджують існування обставин, щодо вчинення даного злочину обвинуваченим ОСОБА_3 .
Судом також був допитаний свідок ОСОБА_22 , який не був безпосереднім учасником конфлікту за участю ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , але, проходячи спостерігав, з відстані близько 100 метрів епізод, коли ОСОБА_3 рухався по вулиці на коні, а ОСОБА_8 замахнувся палицею і кинув її в бік ОСОБА_23 ; чи влучила палиця в останнього він не бачив. Аналогічні пояснення ОСОБА_22 давав в під час проведення з ним слідчого експерименту 06.08.2018 року( а.п.245 т.1). За постановою слідчого СВ Снігурівського ВП ГУНП в Миколаївській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_20 від 06.08.2018 р., відеозапис протоколу слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_22 , який мається на DVD диску, визнано речовим доказом по даному кримінальному провадженні № 0000254 (а.п. 246, т.1).
Аналіз цих показань, приводить суд до висновку, що вони не спростовують та не підтверджують обставини отримання потерпілим тілесних ушкодждень, а тому не мають для суду доказового значення.
Водночас, суд критично відноситься до показань самого обвинуваченого в судовому засіданні, який визнавши, що наносив удари потерпілому, але не за таким механізмом, не в такій кількості і без застосування інших предметів. Аналізуючи показання обвинуваченого в цій частині, суд вбачає їх неузгодженість з локалізацією, характером, тяжкістю отриманих потерпілим пошкоджень, наслідків ударів, та сприймає, як спробу виправдати свої дії, з посиланням на перебування у стані самооборони чи захисту від дій потерпілого, яка жодними належними і достовірними доказами не підтверджена.
В обґрунтування необхідної оборони обвинувачений вказав, що в результаті інциденту з ОСОБА_8 він також отримав легкі тілесні ушкодження, на підтвердження чи спростування чого під час досудового розслідування була проведена судово-медична експертиза.
Відповідно до висновку експерта № 770, від 06.08.2018 року, складеного на підставі ухвали слідчого судді Баштанського районного суду Миколаївської області ОСОБА_24 від 31.07.2018 року, у ОСОБА_3 мались тілесні ушкодження у вигляді різаної рани лівого плеча, струсу головного мозку, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Як видно з копії амбулаторної картки ОСОБА_3 , останній 08.05.2018 року звертався до невропатолога за лікарською допомогою, пояснивши, що "за тиждень до звернення під час драки отримав удар сапою по голові за медичною допомогою не звертався у зв`язку з зайнятістю" (а.п.170(на звороті) т.2 ). Довідкою від 14.05.2018 року підтверджено, що ОСОБА_23 з 08.05.2018 року по 14.05.2018 року знаходився на амбулаторному лікуванні з приводу струсу головного мозку.
Разом з тим, у висновку експерта зазначено, що 29.04.2018 року ОСОБА_3 звертався до Снігурівської ЦРЛ за медичною допомогою з приводу рубленої рани лівого передпліччя, забиття правої кісті.
При цьому, відповідно до інформації з Снігурівської ЦРЛ слідчому ОСОБА_16 від 10.07.2018 року, ОСОБА_3 звертався до лікарні 29.04.2018 року о 10:20 за медичною допомогою.Встановлений діагноз: забійна рана лівого передпліччя? Забій правої кісті. Зі слів хворого "вдарив сапою ОСОБА_25 і він впав з коня" (а.п.159 т.2).
Вказані письмові документи мають суперечливий зміст з приводу наявних тілесних ушкоджень у ОСОБА_3 та механізму їх спричинення, при чому, в копії амбулаторної картки відсутні записи про звернення ОСОБА_3 29.04.2018 року до лікарні з приводу рубленої рани лівого передпліччя(а.п.163-173 т.2).
Зміст цих лікарських документів та висновку експерта не узгоджуються з поясненнями обвинуваченого в судовому засіданні і висвітлюють різні версії та обставини отримання ним тілесних ушкоджень.
Згідно з ч. 1 ст.36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно-небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Виходячи із змісту вказаної норми, підставою для необхідної оборони має бути вчинення суспільно небезпечного посягання на особу.

Як видно з пояснень потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_10 , що також не заперечувалось обвинуваченим ОСОБА_3 , конфілікт з боку спостерігали двоє робітників обвинуваченого ( ОСОБА_11 і ОСОБА_26 ), які вийшли з ним, і, у разі побиття останнього, захистили б його. Така поведінка працівників, на думку суду, підтверджує факт відсутності стану оборони з боку обвинуваченого від дій потерпілого. Допитати самих ОСОБА_11 і ОСОБА_26 в судовому засіданні не стало можливим, у зв`язку з тим, що останні в судове засідання не з`являлись, місце проживання змінили, не повідомивши суд чи прокурора про нове місце проживання.

Аналіз матеріалів кримінального провадження та пояснення потерпілих і свідків дає підстави для висновку, що суспільно-небезпечного посягання з боку потерпілого ОСОБА_8 , не було, а доводи обвинуваченого та його захисника є голослівними, нічим, крім суперечливих показань обвинуваченого, не підтвердженими, та повністю спростовуються сукупністю належних і допустимих доказів, які наведені вище.

Суд відхиляє посилання захисника про недопустимість як доказу, висновку експерта, яким встановлена ступінь тяжкості тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_8 , з обґрунтувань, що експертиза була проведена на підставі лікарських документів, які отримані слідчим не у спосіб передбачений КПК України, з таких підстав. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження лікарські документи були надані експерту за згодою потерпілого ОСОБА_8 ,у зв`язку з чим його права на лікарську таємницю не були порушені, надання таких документів не порушило права та законні інтереси обвинуваченого ОСОБА_3 , а тому суд не має підстав вважати, що експертний висновок щодо характеру, локалізації та тяжкості тілесних ушкоджень заподіяних потерпілому, складений за допомогою недопустимих доказів.

Стаття Закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Умисні протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
Обставин, які, відповідно до ст.66 КК України, пом`якшують або згідно зі ст.67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.
Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд.
При визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що останній є осудним в розумінні ч. 1 ст. 19 КК України та бере до уваги характер та ступінь тяжкості скоєного ним злочину, який є тяжким злочином.
Суд також враховує умови життя обвинуваченого, його соціальне та матеріальне становище, стан його здоров`я, сімейний стан, наявність на утриманні малолітньої дитини, що хворіє, соціально - психологічні риси, а також дані досудової доповіді провідного інспектора Снігурівського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській області ОСОБА_27 від 11.12.2018 року, якою визначений середній ризик вчинення ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки його для суспільства.
З урахуванням всіх обставин кримінального провадження, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 враховуючи тяжкість злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, його наслідки та інші обставини справи, за відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, з урахуванням особи обвинуваченого, суд вважає необхідним призначити йому покарання, визначене санкцією ч.1 ст.121 КК України, у виді 5 років позбавлення волі.
При цьому, враховуючи викладене, виходячи з того, що попередні судимості обвинуваченого погашені, беручи до уваги досудову доповідь Снігурівського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській області, з якої вбачається, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства, суд приходить висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 без реального відбування покарання і, на підставі положень ст..75 КК України, приймає рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених п.1, 2 ч. 1 ст.76 КК України.
Процесуальні витрати по справі відсутні.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.
Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди у розмірі 50000 грн. та моральної шкоди, у розмірі 20000 грн., завданої кримінальним правопорушенням підлягає частковому задовольнню з наступних підстав.
В обґрунтування цивільного позову, потерпілий ОСОБА_8 вказав, що внаслідок неправомірних дій обвинуваченого, йому були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження. 28.04.2018 року він звернувся за медичною допомогою, оскільки спричиненні тілесні ушкодження потягли за собою необхідність відновлення стану здоров`я та оперативного втручання. Його сім`єю були витрачені кошти на придбання ліків, операцію, післяопераційний період.
Потерпілий вказав, що крім матеріальної шкоди йому було завдано моральну шкоду неправомірними діями відповідача. Він зазнав фізичного болю, а завданими тілесними ушкодженнями порушений нормальний спосіб його життя.
На підтвердження вимог цивільного позову щодо витрат на лікування потерпілий ОСОБА_8 надав суду копії квитанцій та чеків, однак сума витрачних на лікування коштів, підтверджних квитанціями складає 3279 гривень 21 копійку. За такого, суд вважає частково доведеним потерпілим розмір матеріальної шкоди на вказану суму, а тому позов у цій частині підлягає частковому задоволенню.
Стосовно заявленої потерпілим вимоги про відшкодування завданої йому моральної шкоди, то згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
Так, потерпілий ОСОБА_8 просить стягнути на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 20000 грн. посилаючись на те, що він зазнав фізичного болю, втратив можливість продовжувати активне життя, в результаті отриманих травм він не має змоги повноцінно працювати та його лікування продовжується.
Суд погоджується з твердженнями потерпілого, що внаслідок вчиненого обвинуваченим злочину, він переніс фізичні страждання, порушився звичний для нього спосіб життя та існування, однак, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що сума відшкодування моральної шкоди є завищеною та не відповідає реальному обсягу страждань та незручностей потерпілого, а тому, розмір моральної шкоди, яка буде відповідати характеру та обсягу перенесених ним моральних страждань внаслідок вчиненого відносно нього злочину, слід стягнути частково, у сумі 10000 грн.
В іншій частині позову про стягнення матеріальної та моральної шкоди слід відмовити.
Вирішуючи питання щодо цивільного позову прокурора в інтересах фінансового управління Снігурівської районної державної адміністрації Миколаївської області до ОСОБА_3 про відшкодування бюджетних коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_8 у сумі 3411 гривень (т.1 а.п.20-23), який підтриманий в повному обсязі в судовому засіданні прокурором, не визнаний обвинуваченим, суд приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що фінансове управління Снігурівської районної державної адміністрації, самостійно до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування витрат на лікування потерпілого ОСОБА_8 , який перебував на стаціонарному лікуванні у даному лікувальному закладі, не зверталась.

Відповідно до ч.3 ст.23 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII «Про прокуратуру» - прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Оскільки «інтереси держави» є поняттям оціночним, прокурор у кожному окремому випадку визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту.

Частина 4 статті 23 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697 - VII «Про прокуратуру» передбачає, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Частиною 2 статті 24 Закону України від 14 жовтня 2014 року «Про прокуратуру» передбачене право подання цивільного позову у кримінальному провадженні прокурором, який бере в ньому участь. В той же час частина 7 цієї статті містить норму про те, що повноваження прокурорів, передбачені цією статтею, здійснюються виключно на підставах та в межах, передбачених процесуальним законодавством.

Так, частина 3 статті 128 КПК України передбачає, що цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором. Прокурор, який пред`являє цивільний позов у кримінальному провадженні, повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді, передбачених частиною четвертою статті 25 Закону України "Про прокуратуру".

При пред`явленні в інтересах держави цивільного позову про стягнення витрат з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь фінансового управління Снігурівської районної державної адміністрації на лікування потерпілого ОСОБА_8 в розмірі 3411 гривень 00 копійок, прокурор, всупереч вимог ч.3 і ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» , обмежився констатацією фактів вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, його наслідків, витрат медичної установи на стаціонарне лікування потерпілого і формальним посиланням на норми статті 128 КПК України, а тому ним не доведено, що захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також на відсутність такого органу.

Крім того, як видно з Державного реєстру підприємств, установ, організацій в період з 2018 року по теперішні час кінцевий беніфіціар-власник КНП «Снігурівська ЦРЛ» змінився з Снігурівської районної державної адміністрації Миколаївської області на Снігурівську районну раду Миколаївської області, а в подальшому на Снігурівську міську раду Миколаївської області, тобто юридична особа, в інтересах якої прокурор подав позов, неодноразово змінилась.
Виходячи з викладеного, позовні вимоги прокурора в інтересах фінансового управління Снігурівської районної державної адміністрації до ОСОБА_3 про стягнення витрат на лікування потерпілого в розмірі 3411 гривень 00 копійок підлягають залишенню без розгляду, на підставі п.2 ч.1 ст.257 ЦПК України, а саме у зв`язку з тим, що позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Процесуальні витрати по справі відсутні.
Долю речових доказів належить вирішити у відповідності до приписів п.4 та п. 7 ч.9 ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 368-371, 373-374, 532 КПК України, суд,
У Х В А Л И В :
ОСОБА_3 визнати винуватим в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України і призначити йому покарання в виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
На підставі положень ст.75 КК України засудженого ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 3(три) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 ст.76 КК України, що на нього покладаються, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання.
Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 3279 (три тисячі двісті сімдесят дев`ять) гривень 21 копійку та в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000 (десять тисяч) гривень.

В іншій частині позову про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити.
Цивільний позов прокурора в інтересах фінансового управління Снігурівської районної державної адміністрації Миколаївської області до ОСОБА_3 про стягнення витрат на лікування потерпілого в розмірі 3411 гривень 00 копійок, залишити без розгляду.

Речові докази : -DVD диск з відеозаписом слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_10 , який зберігається в матеріалах кримінального провадження, залишити в них.

- DVD диск з відеозаписом протоколу обшуку від 03.05.2018 року за місцем фактичного проживання ОСОБА_3 , який зберігається в матеріалах кримінального провадження, залишити в них.

- DVD диск з відеозаписом слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_22 , який зберігається в матеріалах кримінального провадження, залишити в них.

- частини сапи та каміння, які зберігаються в кімнаті зберігання речових
доказів Снігурівського ВП ГУНП в Миколаївській області, знищити.
- дві дерев`яні палиці, витяжку з об.1 для можливого ДНКдослідження, а також зразки крові, висушені на марлі, які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Снігурівського ВП ГУНП в Миколаївській області, знищити.
- медичну картку амбулаторного хворого ОСОБА_9 та історію хвороби ОСОБА_8 , які зберігаються в КНП"Снігурівська ЦРЛ", залишити в ній.
- медичну картку видану на ім`я ОСОБА_3 , залишити на зберіганні у її власника( ОСОБА_3 ).
Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Новобузький районний суд Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1