ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 664/592/20 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11 кп/819/361/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.187 КК України
У Х В АЛ А
іменем України

27 квітня 2021 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження №0000251 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Цюрупинського районного суду Херсонської області від 19 січня 2021 року, яким:

ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пам`ятне, Голопристанського району Херсонської області, громадянина України, без постійного місця проживання, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє: 30.10.2020 року Голопристанським районним судом Херсонської області за ч.2 ст.186, ч.3 ст.186, ст.70,71 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі, покарання не відбуте,
засуджено:
за ч.3 ст.187 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, призначених за цим та попереднім вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 30.10.2020 року, визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 2 місяці з конфіскацією майна, яке є власністю засудженого.
Початок строку відбування покарання з 07.07.2020 року.
Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

в с т а н о в и л а:

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те, що він 09.02.2020 року близько 12.00 годині, переслідуючи корисливий умисел направлений на відкрите заволодіння чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, через вхідні двері проник до будинку АДРЕСА_2 , де вчинив напад, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я, потерпілої ОСОБА_9 , яке виразилось у погрозі ножем, в результаті чого заволодів грошовими коштами в сумі 700 гривень, після чого залишив місце вчинення кримінального правопорушення і розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації його дій, порушує питання про скасування вироку в частині призначення покарання через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості. В обґрунтування доводів указує, що ОСОБА_8 вчинив злочин спонтанно, не готуючись заздалегідь. Напад на потерпілу не був пов`язаний із завданням шкоди здоров`ю потерпілої. На момент вчинення злочину ОСОБА_8 був раніше не судимою особою, відноситься до незахищених верств населення, відсутні обставини, що обтяжують його покарання. З урахуванням обставин, що пом`якшують покарання, йому має бути призначено покарання із застосуванням положень ст.69 КК України. При цьому відповідно до вимог ч.4 ст.70 КК України суд першої інстанції мав підстави для призначення покарання шляхом поглинення менш суворого більш суворим покаранням.
Просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання та призначити ОСОБА_8 остаточне покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 30.10.2020 року, більш суворим, призначеним вказаним вироком, у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Іншими учасниками судового провадження вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 в апеляційному порядку не оскаржується.

Учасників кримінального провадження, в тому числі обвинуваченого ОСОБА_8 , в інтересах якого захисник подав апеляційну скаргу, було належним чином повідомлено про дату, час та місце апеляційного розгляду. Клопотань про його відкладення до суду апеляційної інстанції не надходило.

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційні вимоги, просила призначити ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.69 КК України, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, (розбій), поєднаного з проникненням у житло, та правильність кваліфікації його дій за ч.3 ст.187 КК України, обґрунтовані доказами, які досліджено судом у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України, апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорювалися, і докази стосовно яких судом, згідно із ч.3 ст.349 КПК України, не досліджувались.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав себе винним в обсязі висувного йому обвинувачення.

Оскільки він та інші учасники судового провадження не заперечували проти скороченого дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, суд обмежився тільки допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів провадження, що характеризують особу винного, а тому учасники судового провадження тепер позбавлені права оспорювати їх в апеляційному порядку.

Враховуючи те, що апеляційний суд за апеляційною скаргою захисника відповідно до вимог ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України не вправі перевіряти висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які ніким не оспорювалися і стосовно яких у порядку ч.3 ст.349 КПК України докази не досліджувалися, тому апеляційна скарга в частині оспорювання зазначених фактичних обставин справи, а саме посилання захисника на вчинення ОСОБА_8 злочину спонтанно, без підготовки заздалегідь, не розглядається.

Що ж до доводів захисника про суворість призначеного ОСОБА_8 покарання та наявність підстав для призначення покарання із застосуванням ст.69 КК України, то колегія суддів вважає їх безпідставними.

У своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 фактично порушує питання про зміну вироку в частині призначення покарання, тобто про покращення становища обвинуваченого ОСОБА_8 , що не є підставою для скасування вироку в частині призначення покарання.

Виходячи з положень, передбачених ст.65 КК України, при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При цьому, згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Зі змісту апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 випливає, що нею фактично порушується питання про недотримання судом першої інстанції вищенаведених вимог закону, що безпосередньо пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

На думку колегія суддів, суд першої інстанції при призначенні покарання дотримався вимог ст.50, 65 КК України щодо його необхідності, достатності і справедливості.

Так, призначаючи ОСОБА_8 вид та міру покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, дані про його особу, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, за місцем проживання характеризується посередньо, наслідки вчиненого злочину, наявність обставин, що пом`якшують покарання, - щире каяття, сприяння встановленню істини в справі, обставинами, що обтяжують покарання, визнав вчинення злочину щодо особи похилого віку, та обґрунтовано дійшов висновку про те, що виправлення ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та правильно призначив йому покарання за сукупністю злочинів за правилами ч.4 ст.70 КК України у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч.3 ст.187 КК України, яке за своїм видом та розміром, на думку колегії суддів, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Підстав вважати, що призначене покарання є несправедливим через його суворість, як про це стверджує захисник, не має.

Ті обставини, на які посилається захисник в апеляційній скарзі, як такі, що, на його думку, дають підстави для призначення покарання із застосуванням ст.69 КК України, зокрема, щире каяття, сприяння встановленню істини в справі, задовільну характеристику, то вони у даному випадку не можуть бути підставами для призначення покарання як із застосуванням ст.69 КК України, так і шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за правилами ч.4 ст.70 КК України, оскільки жодним чином не зменшують ступінь тяжкості вчиненого злочину та суспільну небезпечність особи обвинуваченого.

Крім того, ці обставини були враховано судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання в мінімальних межах санкції ч.3 ст.187 КК України, якою передбачено більш суворе покарання.

З матеріалів справи випливає, що ОСОБА_8 не має законного джерела доходу, міцних соціальних зв`язків, вчинив особливо тяжкий корисливий злочин із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілої, є раніше судимою особою, що жодним чином не свідчить про можливість призначення йому менш суворого покарання, як про це ставиться питання захисником в апеляційній скарзі, і висновки суду першої інстанції в частині призначення покарання не спростовують.

Також апелянт помилково вказує про те, що ОСОБА_8 на час вчинення злочину був раніше не судимою особою, оскільки це не підтверджується матеріалами кримінального провадження.

Дані про особу ОСОБА_8 , характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, свідчать про суспільну небезпечність його особи та неможливість його виправлення без застосування покарання в межах санкції ч.3 ст.187 КК України.

Колегія суддів вважає, що призначення йому покарання із застосуванням ст.69 КК України буде недостанім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

З огляду на викладене, підстав для призначення покарання із застосуванням ст.69 КК України та зміни вироку в цій частині, як про це ставить питання апелянт, колегія суддів не знаходить.

Позбавлені підстав і доводи захисника про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання правилами ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 30.10.2020 року, більш суворим, що призначене за цим вироком.

Колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції на підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарань, призначених за цим та попереднім вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 30.10.2020 року, правильно визначив ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 роки 2 місяці з конфіскацією майна, яке є власністю засудженого.
Незастосування судом принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим, на що вказує захисник, жодним чином не свідчить про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.

Судом застосовано дискреційні повноваження під час застосування вказаної норми закону.

Отже, переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції в частині призначеного покарання, а також свідчили б про суворість призначеного ОСОБА_8 покарання, стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б були підставами для зміни чи скасування оскаржуваного вироку, судом апеляційної інстанції не встановлено,тому вирок має бути залишений без зміни.

Виходячи з наведеного, підстави для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 ,відсутні.

Керуючись ч.2 ст.376, ст. 404, 407, 419 КПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Цюрупинського районного суду Херсонської області від 19 січня 2021 року щодо ОСОБА_8 - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня оголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4