Справа № 487/7006/20
Провадження № 1-кп/487/411/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2021 Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва кримінальне провадження №0000380 за обвинувченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Піддліски Гощанського району Ровенської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 358 ч. 4 КК України

за участю сторін кримінального провадження:
зі сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_4 ,
зі сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

10.04.1991 Снігурівським МРЕВ ДАІ УМВС України в Миколаївській області було видано посвідчення водія серії НОМЕР_1 громадянину - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є рідним братом ОСОБА_3 .

05.05.2006 ОСОБА_3 , звільнився з Замкової ВК №58 Хмельницької області, прибув за місцем реєстрації місця проживання та перебираючи документи вже покійного на той момент брата - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знайшов водійське посвідчення зразка СРСР, яке видавалось на ім`я брата.

В подальшому, ОСОБА_3 , маючи на меті офіційно працевлаштуватись водієм, у нього виник кримінально-протиправний умисел, направлений на використання завідомо підробленого офіційного документа. Після цього, він знаходячись у не встановленому в ході досудового розслідування місці, передав водійське посвідчення свого брата ОСОБА_6 невстановленій особі, з метою його підробки, а саме зміни ім`я, дати народження та заміну фотознімку.

У подальшому, усвідомлюючи, що він ніколи не отримував права керування транспортним засобом, з метою керувати транспортними засобами, у ОСОБА_3 виник кримінально-протиправний умисел, направлений на використання завідомо підробленого документ, а саме водійського посвідчення серії НОМЕР_1 .

Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_3 зберігав при собі завідомо підроблене посвідчення водія НОМЕР_1 , видане 10.04.1991 на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до якого заздалегідь було внесено завідомо неправдиві відомості, а саме фото, що належить ОСОБА_3 , ім`я та дата народження, яке надавало йому право керування автомобілем та відповідно до наявної водійської категорії - здійснювати перевезення пасажирів.

Так, 21.07.2020 близько 16:25 годин, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлений, ОСОБА_3 , знаходячись на кінцевій зупинці громадського транспорту маршруту №91 на перехресті вулиці Бузника та проспекту Центрального в м. Миколаєві, перед початком здійснення пасажирських перевезень, використовуючи вищезазначений завідомо підроблений документ (водійське посвідчення) на вимогу механіка ПП «ПІК» ОСОБА_7 (під час проведення планових та позапланових перевірок водіїв) надати документ, який підтверджує право керувати транспортним засобом, ОСОБА_3 діючи умисно, усвідомлюючи кримінально-протиправний характер своїх дій, достовірно знаючи, що у нього наявний завідомо підроблений документ - водійське посвідчення серії НОМЕР_1 , видане 10.04.1991 Снігурівським МРЕВ ДАІ УМВС України в Миколаївській на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , надав вказане водійське посвідчення в якості підтверджуючого документа на право керування транспортними засобами, тим самим використав за відомо підроблений документ.

При перевірці працівниками ТСЦ №4841 РСЦ ГСЦ МВС в Миколаївській області вищевказаного посвідчення водія, було виявлено явні ознаки підробки, після чого посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане 10.04.1991 Снігурівським МРЕВ ДАІ УМВС України в Миколаївській області видане на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було вилучено.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ст. 358 ч.4 КК України, тобто використання завідомо підробленого документа.

09.11.2020 в даному кримінальному провадженні між прокурором Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 (після реорганізації органів прокуратури України - Окружна прокуратура міста Миколаєва) ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 в порядку, передбаченому ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Відповідно до даної угоди прокурор ОСОБА_4 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000380 і обвинувачений ОСОБА_3 дійшли згоди, щодо формулювання підозри, всіх істотних для данного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій ОСОБА_3 .

Також, сторонами угоди визначене узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_3 повинен понести за вчинення кримінального проступку, передбаченого ст. 358 ч. 4 КК України у вигляді 2 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування призначено покарання, із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України та наслідки її невиконання.

Розглядаючи в порядку п. 1 ч.3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження угоди про визнання винувасті, суд виходить з наступного:

Відповідно до п. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч.4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 358 ч. 4 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до кримінальних проступків.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вказав, що він цілком розуміє характер обвинувачення та повністю визнає свою вину у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 358 ч.4 КК України. Крім того зазначив, що розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 ч. 2 КПК України, наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України, згоден з видом покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про визнання винуватості та наполягає на затверджені угоди.

Суд, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, прогроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді та дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість укладення угоди про визнання винуватості між прокурором і обвинуваченим ОСОБА_3 і призначення останньому узгодженої сторонами міри покарання за ст. 358 ч. 4 КК України, в межах санкції інкримінованої статті, у вигляді 2 років обмеження волі.

Відповідно до роз`яснень п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №13 від 11.12.2015 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, яку звільнено від відбування покарання з випробуванням згідно ч.3 ст. 75 КК України визначаються виключно судом.

Таким чином, з урахуванням визнання ОСОБА_3 вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку в повному обсязі, а також враховуючи ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретних обставин його вчинення, наслідків вчиненого, даних про його особу, який раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, за місцем проживання характеризується посередньо, на наркологічному та психіатричному обліку комунального некомерційного підприємства «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» Миколаївської обласної ради не перебуває, неодружений, офіційно не працює, суд вважає можливим звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України строком на 1 рік, з покладенням обов`язків відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Питання щодо речових доказів вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Відповідно до ст.. 124 КПК України стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової технічної експертизи документів №238 від 28.08.2020 у розмірі 1961,40 грн.

Керуючись ст. ст. 369-374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду при визнання винуватості від 09.11.2020, укладену між прокурором Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 (після реорганізації органів прокуратури України - Окружна прокуратура міста Миколаєва) ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000380 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 358 ч. 4 КК України.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 358 ч. 4 КК України та призначити йому покарання у вигляді 2 років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 1 рік.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речовий доказ: посвідчення водія НОМЕР_1 залишити зберігатися в матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 1961,40 грн.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Обмеження права оскарження вироку визначені ч.2 ст. 473 КПК України.

Суддя: ОСОБА_1