ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1682/21 Справа № 190/381/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2021 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (приймає участь в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2021 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого про умовно дострокове звільнення від відбування покарання,

ВСТАНОВИЛА:
Засуджений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду як незаконну, та постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього ст. 81 КК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суду першої інстанції адміністрацією колонії не були надані документи щодо розробленої для нього програми диференційованого виховного впливу. Цивільного позову, який він повинен виплачувати, в нього не має.
Що стосується його не працевлаштування, то колонія є не робочою, хоча до праці він відноситься добре.
Зазначає, що в нього не має порушень, є два заохочення, вимоги перебування в колонії виконує.
Посилається на те, що з вересня 2018 року по грудень 2020 року він працював днювальним штабу на неоплачуваній роботі.
Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до ухвали суду, яка оскаржується, ті обставини, що засуджений ОСОБА_7 , має 2 заохочення та одне стягнення, яке погашене у встановленому законом порядку за плином часу, ще не підтверджують того, що засуджений повністю став на шлях виправлення, оскільки благоустрій установи - не право засудженого, а його обов`язок, та така поведінка засудженого не може бути підставою для його умовно-дострокового звільнення.
Згідно характеристики від 05.03.2020 року ОСОБА_7 характеризується задовільно, намагається дотримуватись норм, які визначають порядок, умови відбування та розпорядок дня установи; два рази заохочувався з метою стимулювання правослухняної поведінки, не працевлаштований, залучається до робіт з благоустрою території установи, до таких робіт ставиться посередньо, а тому суд дійшов висновку, що засуджений не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення.
Окрім того, судом враховано те, що ОСОБА_7 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі і в період умовно-дострокового звільнення.
Заслухавши доповідь судді, засудженого та його захисника, які просили задовольнити вимоги апеляційної скарги засудженого, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з таких підстав.
Стаття 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Згідно із ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.
Статтею 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.
Відповідно до Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.
Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.
Розглядаючи клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , суд повно і всебічно вивчив дані про особу засудженого та дійшов вмотивованого висновку про відмову у застосуванні щодо засудженого умовно-дострокового звільнення від відбуття призначеного покарання, пославшись на те, що засуджений не довів свого виправлення.
Застосування положень ст. 81 КК України щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є правом суду.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, судом обґрунтовано враховано те, що ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, з чим погоджується колегія суддів.
Так, згідно із характеристикою, засуджений ОСОБА_7 за час його перебування в УВП № 4 м. Дніпро характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав. Під час перебування в ДУ П`ятихатська виправна колонія № 122 характеризується задовільно, має два заохочення та одне стягнення, яке погашено в установленому законом порядку. На виробництві установи не працевлаштований, залучається до робіт з благоустрою території установи, до робіт ставиться посередньо.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано зроблено висновок про не доведення засудженим свого виправлення.
Так, за весь період відбування покарання, засуджений має одне стягнення, яке хоч і є погашеним, однак характеризує його поведінку протягом всього періоду відбування покарання.
Крім того, наявність у ОСОБА_7 лише двох заохочень за весь період відбування покарання, початок якого рахується з 07.02.2018 року, не свідчить про те, що засуджений своєю поведінкою довів своє виправлення.
Також, судом обгрунтовано взято до уваги той факт, що ОСОБА_7 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі і в період умовно-дострокового звільнення.
Доводи засудженого про те, що до праці він відноситься добре, з вересня 2018 року по грудень 2020 року працював днювальним штабу на неоплачуваній роботі не є підставою для скасування ухвали суду, оскільки виконання засудженим своїх прямих обов`язків має враховуватись у сукупності з усіма іншими обставинами.
Посилання засудженого на те, що цивільного позову в нього не має не є безумовною підставою для його умовно-дострокового звільнення, оскільки не визначено положеннями ст.81 КК України.
Крім того, строк покарання, який відбув засуджений, є недостатнім для того, щоб впевнитися в тому, що він довів своє виправлення, оскільки до кінця строку відбуття покарання залишається досить тривалий проміжок часу, бо його кінець припадає на 07.03.2022 року.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необхідності відмови у задоволенні клопотання засудженого, оскільки відсутні достатні підстави стверджувати, що засуджений ОСОБА_7 протягом строку відбування покарання довів своє виправлення, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги засудженого не знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду, тому у задоволенні вимог його апеляційної скарги слід відмовити.
Рішення суду ухвалено згідно з нормами кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням в ухвалі належних і достатніх мотивів і підстав, а тому підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2021 року залишити без задоволення.

Ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2021 року щодо засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4