Справа № 206/1810/20
Провадження № 1-кп/206/48/21
У Х В А Л А

18 березня 2021 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого суді ОСОБА_1 ,

при секретареві ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження застосування обвинуваченим ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 Кримінального кодексу України, та ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 Кримінального кодексу України, запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників-адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Самарського районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження № 0000035 відносно ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 Кримінального кодексу України, та ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 Кримінального кодексу України.

30 квітня 2020 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська відносно обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 28 червня 2020 року.

В подальшому строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 продовжувався на строк до 20 березня 2021 року включно.

12 березня 2021 року прокурор звернувся до суду з клопотаннями про продовження застосування обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не відпали.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав повністю.

Обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та їх захисники в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні клопотань прокурора про продовження строку тримання під вартою та змінити запобіжний захід на домашній арешт у нічний час. Сторона захисту вважає, що прокурором не доведено жодного ризику, що обвинувачені можуть переховуватись від суду та не з`являтись за його викликами, або вчинити нові злочини. Окрім цього, захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_3 наголошували на тому, що обвинувачений ОСОБА_3 має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки - мати та неповнолітню доньку, неофіційно працює вантажником, а отже має дохід, що також виключає ризик продовження ним злочинної діяльності. Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник, зазначали, що визначений раніше судом розмір застави є непомірним для сплати, у зв`язку з чим, у разі задоволення клопотання прокурора та продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просили суд визначити менший розмір застави.

Заслухавши думки прокурора, обвинувачених та їх захисників, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовження строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі доведення того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Стаття 176 Кримінального процесуального кодексу України передбачає види запобіжних заходів, серед яких є найбільш суворим - тримання під вартою. Запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

За змістом ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2, ч. 3 ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 суд враховує, що останній обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, неодноразово судимий за злочини з корисливих мотивів, вчинив злочини в період іспитового строку, не працевлаштований, постійного джерела доходу не має, що може спонукати його до вчинення нових корисливих злочинів.

У обвинуваченого ОСОБА_4 відсутні сталі соціальні зв`язки та знаючи про покарання, останній може переховуватись від суду, отже ризики, які виправдовують тримання його під вартою, не відпали, у зв`язку з чим, з метою недопущення перешкоджання кримінальному провадженню, виконанню рішення суду, з урахуванням вимог ст.183 КПК України, суд вважає за необхідне продовжити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 , а саме тримання під вартою на строк до шістдесяти днів.

Доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст.. 177 КПК України враховуються судом, однак сам по собі допит свідків та представника потерпілого не виключає можливості, з врахуванням даних про особу обвинуваченого, вважати, що ризики вчинення нових корисливих злочинів та переховування від суду вже відсутні.

Задовольняючи клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає за необхідне визначити обвинуваченому розмір застави відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України в розмірі, передбаченому ч. 5 ст. 182 КПК України, та з урахуванням положень ч. 4 ст. 182 КПК України.

Відповідно до ст. 182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків.

У відповідності до п. 2 ч. 5 ст. 182 Кримінального процесуального кодексу України, розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, суд вважає за необхідне визначити розмір застави відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2021 року - 2270 грн.

При цьому, з урахуванням клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника, враховуючи особу обвинуваченого та його матеріальне становище, суд вважає, що застава у розмірі 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (56750 грн.) буде достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не являється завідомо непомірною для нього.

В силу ч. 3 ст. 182 Кримінального процесуального кодексу України, при застосуванні запобіжного заходу у вигляді застави підозрюваному, обвинуваченому роз`яснюються його обов`язки і наслідки їх невиконання, а заставодавцю - у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється чи обвинувачується особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом, а також наслідки невиконання цих обов`язків. У разі внесення застави згідно з ухвалою слідчого судді, суду щодо особи, стосовно якої раніше було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, передбачені цією частиною роз`яснення здійснюються уповноваженою службовою особою місця ув`язнення.

Суд не може прийняти до уваги доводи обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника про те, що застосовування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є недоцільним, оскільки ризики, що наведені прокурором, заслуговують на увагу та стороною захисту вони не спростовані.

Разом з тим, суд наголошує на тому, що обвинувачений ОСОБА_4 не позбавлений можливості в подальшому ставити питання перед судом про зміну їм запобіжних заходів під час судового розгляду, коли перестануть існувати ризики, зазначені вище судом.

Таке продовження не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

В той же час, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_3 суд враховує, що останній обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, неодноразово судимий за злочини з корисливих мотивів, вчинив злочин в період іспитового строку, проте обвинувачений ОСОБА_3 має постійне місце проживання, а також має на утриманні неповнолітню дитину доньку, яка на теперішній час проживає разом із матір`ю обвинуваченого ОСОБА_3 , а мати дитини позбавлена батьківських прав на підставі рішення суду.

Відповідно до пп.1-3 ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що наведені прокурором у клопотанні ризики, передбачені пп.1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, щодо обвинуваченого ОСОБА_3 дійсно існують і є доведеними прокурором, однак у даному випадку, з урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_3 , його сімейних обставин, а також враховуючи, що неповнолітня дитина обвинуваченого потребує батьківського піклування та участі батька в її вихованні, суд вважає, що для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні буде достатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, у рішенні Європейського суду прав людини від 14.10.2010 року «Хайредінов проти України» зазначено: «для того, щоб позбавлення особи свободи не вважалось свавільним, додержання національного закону при його застосуванні є недостатнім. Суд вважає, що тримання під вартою у відповідності до підпункту (с) пункту 1 статті 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності. Суд розглядав питання, чи було взяття заявника під варту конче необхідним для забезпечення його присутності в суді та чи могли інші, менш суворі заходи бути достатніми для досягнення цієї цілі».

З урахуванням такої позиції ЄСПЛ і того, що обставини даної справи дозволяють зробити аналогічні висновки з точки зору необхідності продовження найбільш суворого запобіжного заходу, суд приходить до висновку, що міра запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем фактичного проживання обвинуваченого забезпечить належну процесуальну поведінку ОСОБА_3 шляхом заборони обвинуваченому залишати своє житло цілодобово, зобов`язавши останнього прибувати за кожною вимогою суду та вважає достатнім застосування, на даному етапі кримінального провадження, більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

При цьому, суд не може прийняти до уваги посилання обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника на необхідність визначення обмеженого часу запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, а саме у нічний час, оскільки стороною захисту не надано доказів на підтвердження офіційного працевлаштування ОСОБА_3 , що могло б виправдовувати визначення певного періоду доби для заборони обвинуваченому залишати своє житло.

Керуючись ст.ст. 177, 182, 197, 331, 350, 376 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 задовольнити.
Строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити до 16 травня 2021 року включно.
Визначити ОСОБА_4 заставу у розмірі 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (56750 грн.), яка може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншими фізичними або юридичними особами (заставодавцями).
Обвинувачений або заставодавці мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали у національній грошовій одиниці на депозитний рахунок з наступними реквізитами: одержувач платежу: ТУ ДСА України в Дніпропетровській області, , банк отримувача: ДКСУ, м. Київ, МФО 820172, р/р UA0017442, призначення платежу: за кого (ПІП) та номер справи або частка майна такого.
В разі внесення застави уповноваженій службовій особі місця ув`язнення необхідно негайно звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти та повідомити про це суд.
З моменту звільнення обвинуваченого з-під варти у зв`язку з внесенням застави, він буде вважатися таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
У разі внесення застави покласти на ОСОБА_4 на строк два місяці наступні обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою до Самарського районного суду м. Дніпропетровська;
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;
- утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками.
У задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 відмовити.
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника про зміну запобіжного заходу задовольнити частково.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням засобів електронного контролю, строком на 60 днів,а саме до 16 травня 2021 року включно.
Звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 з під варти негайно в залі суду.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 наступні обов`язки передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:
- прибувати за кожною вимогою до Самарського районного суду м. Дніпропетровська;
- заборонити ОСОБА_3 цілодобово залишати житло за місцем його фактичного мешкання: АДРЕСА_1 , крім випадків необхідності його явки на вимогу суду;
- утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками;
- з метою фіксації місцезнаходження ОСОБА_3 , застосувати електронні засоби контролю, дозволивши закріпити їх на тіло обвинуваченого.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_3 , що працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою обвинувачених, які перебувають під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.
Ухвалу суду в частині зміни запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням засобів електронного контролю передати до виконання ВП №4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, який повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту і повідомити про це прокурора та суд.
Контроль за виконанням ухвали суду в частині зміни запобіжного заходу покласти на прокурора Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_5 .
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_3 , що в разі порушення ним умов застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням засобів електронного контролю до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1