УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 495/7665/20

Номер провадження 1-кп/495/8/2021

15 лютого 2021 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

із участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 (у режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 152 Кримінального кодексу України (далі КК України), відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 жовтня 2020 року за № 0001499,

встановив:

У провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 152 КК України.
Ухвалою суду від 23 грудня 2020 року до обвинуваченого застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, який діє до 20 лютого 2021 року включно.

У судовому засіданні 15 лютого 2021 року прокурор Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 .
В обґрунтування продовження запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 прокурор вказав про наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), оскільки обвинувачений може переховуватись від суду та незаконно впливати на свідків, потерпілу. Звертає увагу, що на момент вчинення кримінального правопорушення проживав із такими особами у спільному помешканні. Також зазначає, що ОСОБА_4 раніше судимий, притягався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину, що знаходить своє підтвердження на підставі відомостей персонально-довідкового обліку єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України. Однак, після відбуття покарання на шлях виправлення не став. Наведене свідчить, що ОСОБА_4 займає суспільно небезпечну позицію агресивної поведінки та в будь-який момент може здійснити спробу для уникнення покарання у вигляді позбавлення волі за злочин, який йому інкримінують. Характер вчиненого ОСОБА_4 злочину вказує на те, що застосувати відносно нього більш м`який вид запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, не видається можливим.
Потерпіла та її законний представник у судове засідання не прибули.

Прокурор і обвинувачений не заперечили проти розгляду клопотання за відсутності потерплої та її законного представника. Захисник адвокат ОСОБА_5 вважав, що неприбуття потерпілої у судове засідання свідчить про втрату процесуального інтересу до судового розгляду даної справи. Заперечив проти розгляду клопотання за їх відсутності.

Суд, заслухавши мотиви клопотання, дійшов висновку про можливість його розгляду за відсутності потерпілої і її законного представника (із врахуванням їх належного повідомлення про дату, час і місце судового розгляду, відсутністю клопотання останніх про відкладення розгляду справи), що не суперечить вимогам частини першої статті 325 Кримінального процесуального кодексу України.

Захисник в інтересах обвинуваченого заперечив проти продовження строку тримання під вартою, просив обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки відсутні ризики, передбачені статтею 177 КПК України. Просив врахувати, що обвинувачений визнає свою винуватість у вчиненні злочину та не має наміру переховуватись від суду на незаконно вливати на потерпілу.
Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні проти продовження строку тримання під вартою заперечив, просив обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши необхідні матеріали кримінального провадження і клопотання про продовження строку тримання під вартою, суд дійшов наступних висновків.
Як визначено частинами першою, другою статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; його репутація; майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Згідно із частиною першою статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Керуючись наведеними правовими приписами, судом враховано, що ОСОБА_4 інкримінується кримінальне правопорушення, яке у силу частини шостої статті 12 КК України є особливо тяжким злочином, за вчинення якого встановлено покарання у виді позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років. Також судом враховано вік, стан здоров`я обвинуваченого, які не перешкоджають перебуванню останнього під вартою. Окрім того, суд звертає увагу, що ОСОБА_4 , будучи раніше судимим, на шлях виправлення не став та обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, поєднаного із застосуванням фізичного насильства.
При наданні оцінки щодо наявності ризиків, передбачених пунктами 1, 3 частини першої статті 177 КПК України, суд враховує, що у межах даного кримінального провадження судове слідство не закінчене, неповнолітня потерпіла не допитана. Таким чином, перебуваючи на волі, обвинувачений може ухилитися від суду, впливати на потерпілу в даному кримінальному провадженні. Соціальні зв`язки обвинуваченого за місцем проживання є недостатніми для запобігання вказаним ризикам.
Наведені вище обставини, на думку суду, свідчать про реальну наявність ризиків, передбачених частини першої статті 177 КПК України і дають підстави дійти висновку, що більш м`який запобіжний захід, аніж як тримання під вартою, не зможе запобігти і є недостатніми для запобігання ризикам, які існують на даний час.
Оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, який вчинений із застосуванням насильства, тому суд, відповідно до положень пункту 1 частини четвертої статті 183 КПК України, одночасно із продовженням строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначає запобіжний захід у вигляді застави та її розмір, враховуючи встановлені підстави та обставини, передбачені статтями 177, 178 КПК України.
Будь-яких відомостей про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, з часу обрання запобіжного заходу, які б могли слугувати підставною для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.
Зокрема, суд не вбачає можливості у заміні запобіжного заходу на домашній арешт, оскільки фактичним місцем проживання ОСОБА_4 було місцем вчинення злочину. А зареєстроване місце проживання є наближеним до місця проживання потерпілої ( АДРЕСА_1 ).
Що стосується строку на який прокурор просить продовжити запобіжний захід, судом враховується те, що судове слідство в даному кримінальному провадженні триває, докази не досліджено, допити не проведено, а тому, для досягнення мети застосування запобіжного заходу, суд вважає, що обґрунтованим є і заявлений строк продовження запобіжного заходу 60 діб.
Як визначено частиною шостою статті 206 КПК України, якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та: 1) забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи; 2) доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи.
У зв`язку із фіксуванням усної заяви ОСОБА_4 щодо неналежних умов його тримання у Державній установі «Ізмаїльській слідчій ізолятор» (неналежна робота системи опалення, негативний моральний вплив і тиск), суд дійшов висновку про необхідність доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи.

Керуючись статтями 177-183, 194, 314-316, 369-372, 392-395 КПК України, суд

постановив:

клопотання прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області про продовження строку тримання під вартою задовольнити.
Продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Ізмаїльській слідчій ізолятор» строком на 60 діб, який діє до 15 квітня включно.
Доручити директору територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаїв (54020, вулиця Погранична, 9, місто Миколаїв)провести перевірку фактів, викладених у заяві ОСОБА_4 щодо неналежних умов утримання у Державній установі «Ізмаїльській слідчій ізолятор» у межах кримінального провадження № 0001499.

Встановити строк виконання вказаного доручення до 02 березня 2021 року. Про результати перевірки повідомити суд письмово.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Подання апеляційної скарги на дану ухвалу зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційну скаргу на ухвалу може бути подано безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів, з дня її оголошення. При цьому, подання апеляційної скарги на ухвалу про продовження строку тримання під вартою не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Суддя ОСОБА_1