Житомирський апеляційний суд
Справа №278/2872/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч. 4 ст.407 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря: ОСОБА_5
обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7
прокурора: ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000529 за апеляційною скаргою прокурора військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_8 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 26 листопада 2020 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, щодо якого

затверджено угоду про визнання винуватості від 23 жовтня 2020 року, укладену між прокурором військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_8 , обвинуваченим ОСОБА_6 за участю захисника ОСОБА_7 .

Визнано ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

встановила:

Як встановив суд, кримінальне правопорушення вчинене за таких обставин.

ОСОБА_6 будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 за контрактом, 25 листопада 2017 року в порушення ст.ст.17, 65, 68 Конституції України, ст.ст.11, 16, 40, 49, 127, 128, 200, 262 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з метою тимчасового ухилення від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах особливого періоду, не з`явився вчасно на службу з військового шпиталю НОМЕР_2 до військової частини НОМЕР_1 , яка на той час дислокувалась поблизу АДРЕСА_2 та проводив час на власний розсуд до 01 жовтня 2020 року.

23 жовтня 2020 року між прокурором військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_8 , який діє на підставі ст.37 КПК України та здійснює повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, обвинуваченим ОСОБА_6 та захисником ОСОБА_7 в порядку, передбаченому ст.ст.468, 469, 470 та 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

З даної угоди вбачається, що прокурор, обвинувачений та захисник дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч.4 ст.407 КК України.

Сторони угоди визначили та узгодили покарання, яке повинен понести обвинувачений за вчинений ним злочин із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу.

В апеляційній скарзі прокурор військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_9 не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо доведеності вини обвинуваченого, просить вирок Житомирського районного суду від 26.11.2020 року скасувати та постановити новий, яким визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому узгоджене угодою про визнання винуватості від 23 жовтня 2020 року покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом ухвалено вирок, який не відповідає змісту укладеної між сторонами угоди, а зокрема призначене судом покарання є меншим ніж узгоджене сторонами угоди.

На думку сторони обвинувачення, зазначена у мотивувальній та резолютивній частинах міра покарання є хибною, а вирок суду першої інстанції таким, що не відповідає вимогам КПК України.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого, який не заперечував щодо задоволення скарги, його захисника, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 за кримінальним законом та доведеність його вини в апеляційній скарзі прокурором не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.

Відповідно до вимог ст. 469 КПК України, укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні можливе щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам.

За змістом статей 474, 475 КПК України суд зобов`язаний перевірити угоду на відповідність вимогам КПК або закону і може відмовити в затвердженні угоди, якщо: умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким, ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; умови угоди не відповідають інтересам суспільства; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; відсутні фактичні підстави для визнання винуватості. В іншому випадку, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

З долученої до матеріалів кримінального провадження угоди про визнання винуватості від 23 жовтня 2020 року, укладеної між прокурором військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_6 за участі захисника ОСОБА_7 слідує, що сторони погодилися на призначення покарання ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Ухвалюючи рішення за результатами розгляду вказаної угоди, суд першої інстанції в мотивувальній частині вироку зазначив, що обвинувачений ОСОБА_6 беззастережно визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та просив суд затвердити угоду з прокурором, призначивши узгоджений вид покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу, при цьому зазначив, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Отже, перевіривши дотримання сторонами вимог ст. 472 КПК України щодо змісту угоди про визнання винуватості, переконавшись у добровільності позиції ОСОБА_6 , правильному розумінні останнім суті угоди та її наслідків, суд затвердив угоду про визнання винуватості укладену між прокурором та обвинуваченим, згідно якої останній беззастережно та повністю визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, не заперечував обставин його вчинення з призначенням узгодженої сторонами міри покарання.

Разом з цим, згідно резолютивної частини вироку суд призначаючи ОСОБА_10 покарання за ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень не дотримався вимог кримінального процесуального закону, оскільки, погодившись з узгодженим ОСОБА_10 покаранням та затвердивши угоду про визнання винуватості суддя мав призначити покарання за ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 14450 (чотирнадцять тисяч чотириста п`ятдесят) грн.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність, оскільки при ухваленні вироку, судом першої інстанції не враховано узгоджену сторонами міру покарання, що призвело до призначення несправедливого за розміром покарання через його м`якість.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу прокурора військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_8 - задовольнити.

Вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 26 листопада 2020 року в частині призначеного ОСОБА_6 покарання - скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 узгоджене сторонами покарання за ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 14450 (чотирнадцять тисяч чотириста п`ятдесят) грн.

У решті цей вирок залишити без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: