Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

12 серпня 2021 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі :
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю:
прокурора ОСОБА_4 ,
захисника-адвоката ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000005 за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_5 на вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 22 березня 2021 року стосовно
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дубно Рівненської області, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, непрацюючого, одруженого, не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,
в с т а н о в и л а :

Вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 22 березня 2021 року ОСОБА_9 визнано винним та засуджено за ч.1 ст.286 КК України на один рік обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.
Судом постановлено стягнути з ОСОБА_9 на користь:
потерпілого ОСОБА_6 26442.40 грн. матеріальної шкоди, завданої злочином, та 10000 грн. компенсації моральної шкоди;
КНП «Дубенська міська лікарня» Дубенської міської ради 500,86 грн. витрат за перебування потерпілого ОСОБА_6 на стаціонарному лікуванні;
КНП «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради 7775,04 грн. витрат за перебування потерпілого ОСОБА_6 на стаціонарному лікуванні;
держави 3768,24 грн. процесуальних витрат на залучення експерта.
Вироком вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Цим вироком ОСОБА_9 визнаний винним у тому, що він 01 січня 2020 року близько 23 години 25 хвилин, керуючи автомобілем ВАЗ 21011, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись зі сторони вул.Забрама, по вул.Львівська в м. Дубно у напрямку с.Тараканів Дубенського району, не вибрав безпечної швидкості руху та не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , який рухався по правому краю проїзної частини дороги в попутному напрямку руху автомобіля, та в подальшому, зник з місця пригоди.
Зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_9 вимог Правил дорожнього руху України, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року, а саме:
-12.3 У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;
- 12.4 У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.;
- 13.3 Під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 , згідно висновку судово-медичної експертизи №64 від 25 березня 2020 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому обох кісток лівого передпліччя із зміщенням фрагментів, забійної рани лівої кисті, які згідно п.2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості по критерію довготривалого розладу здоров`я.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_5 просить вказаний вирок змінити, призначивши ОСОБА_9 покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді одного року обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На обґрунтування заявлених вимог апелянт зазначила, що згідно ч.1 ст.286 КК України, яка діяла на момент вчинення кримінального правопорушення, було передбачено можливість призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 роки або без такого.
Водночас, редакція ч.1 ст.286 КК України, яка діяла на момент ухвалення вироку, передбачала безальтернативне призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.
На переконання захисника, зважаючи на те, що закон, який посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становища особи, не має зворотної дії часі, тому до ОСОБА_9 має застосовуватись редакція ч.1 ст.286 КК України, яка діяла на момент вчинення злочину.
Також апелянт зазначила, що ОСОБА_9 щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, позитивно характеризується за місцем проживання, має п`ятьох дітей на утриманні, у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відсутні обставини, які обтяжують покарання.
При цьому, захисник покликалась на те, що 20 лютого 2020 року постановою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області ОСОБА_9 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП за керування транспортним засобам в стані алкогольного сп`яніння саме під час вчинення цієї дорожньо-транспортної пригоди та призначено покарання у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. Тобто ОСОБА_9 вже було призначене покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Потерпілий ОСОБА_6 у запереченнях на апеляційну скаргу захисника просить даний вирок залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника-адвоката ОСОБА_5 на підтримання апеляційної скарги, думку потерпілого ОСОБА_6 та його представника-адвоката ОСОБА_7 про безпідставність апеляційних вимог, міркування прокурора ОСОБА_4 про залишення вироку без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно вимог ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

При цьому, відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року №14 при призначенні покарання за ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_9 як основне покарання, так і додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Зокрема, місцевим судом було враховано наявність пом`якшуючих покарання обставин визнання своєї вини у вчиненому злочині, сприяння у його розкритті, відсутність обставин, що обтяжують покарання. Також суд взяв до уваги дані про особу винного, який позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку і лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Сукупність цих обставин стала підставою, в тому числі, і призначення додаткового покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.1 ст.286 КК України.

Водночас, зважаючи на обставин вчиненого ОСОБА_9 злочину, який допустив наїзд на пішохода, порушивши при цьому ряд вимог Правил дорожнього руху України, після чого зник з місця події, колегія суддів вважає, що призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами є необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Стосовно доводів захисника про неможливість двічі притягувати до відповідальності за вчинення одного і того ж діяння, то колегія суддів зауважує, що згідно доданої захисником до апеляційної скарги постанови Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 20 лютого 2020 року ОСОБА_9 було притягнуто до адміністративної відповідальності за інше правопорушення - керування ним 01.01.2020 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

За фактом вчинення ним 01.01.2020 дорожньо-транспортної події було порушено кримінальне провадження, за результатами якого і було ухвалено даний вирок.

Тому апеляційні доводи сторони захисту в цій частині також не ґрунтуються на законі.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить висновку, що вказаний вирок в частині призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами є законним, обґрунтованим та вмотивованим, атому підстав для його зміни та задоволення апеляційних вимог захисника не вбачається.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 413, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 22 березня 2021 року стосовно ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3