Провадження № 1-кп/331/162/2021
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«19» лютого 2021 року колегія суддів Жовтневого районного суду м. Запоріжжя в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

Суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

за участю: прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000206 від 28.01.2020 року відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлодар, Казахстан, громадянина України, освіта професійно-технічна, сімейний стан розлучений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, офіційно не працевлаштованого, місця реєстрації та місця постійного проживання не має, який не має судимості,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,
ВСТАНОВИЛА:
28 січня 2020 року, приблизно о 17 годині 45 хвилин, ОСОБА_6 , знаходячись поблизу центрального входу до залізничного вокзалу «Запоріжжя-2», за адресою: м. Запоріжжя, вул. Костянтина Великого, буд. 5, в ході раптово виниклого конфлікту із раніше незнайомим йому ОСОБА_8 , маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, дістав із сумки, яка була при ньому, ніж та наніс останньому один удар в область грудної клітини зліва, спричинивши потерпілому ОСОБА_8 поодиноке проникаюче поранення грудної клітки ліворуч з ушкодженням внутрішніх органів, яке кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав та пояснив суду, що 28 січня 2020 року, у вечірній час доби, він вийшовши з приміщення вокзалу «Запоріжжя-2» та, підійшовши до сходин, які ведуть з приміщення вокзалу до зупинки громадського транспорту, побачив двох раніше незнайомих йому молодих чоловіків, а саме потерпілого ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , якого описав, як особу високого зросту, які піднімалися по цим сходам. В цей момент, без будь-якої причини вказані особи почали до нього чіплятися та бити. Першим його вдарив ОСОБА_9 , який стиснувши праву руку в кулак, наніс йому удар в ділянку лівого ока, після чого ОСОБА_8 також кулаком руки наніс йому удар в праве око. Запитуючи в останніх причину такої поведінки в його адресу, останні мовчки продовжували наносити йому удари, він почув від вказаних осіб запах алкоголю. Після того, як один з них вдарив його в область шиї, він втратив рівновагу та впав на коліна. Розуміючи фізичну перевагу останніх та, намагаючись припинити їх дії, він згадав, що в його сумці знаходилось два ножі. Діставши із сумки ніж із лезом, довжиною приблизно 4,5 см., яким він зазвичай відкривав консерви, тримаючи його у лівій руці наніс ним колотий удар в напрямку знизу-вверх в область грудної клітини ОСОБА_8 і в той момент, коли він відчув як ніж уперся в кістку, він припинив свої дії та вийняв його. Додав, що на ОСОБА_8 була вдягнута розстебнута куртка і в момент заподіяння вказаної рани, останній знаходився у зігнутому положенні над ним, а він на колінах. Додатково пояснив, що він не мав наміру спричиняти смерть останньому, оскільки, по-перше, він дістав із сумки ніж з найменшою довжиною леза, тоді як в сумці також знаходився інший ніж з більшою довжиною леза; по-друге, зазначив, що він свого часу проходив військову службу в Афганістані і йому достовірно відомо як вбивати людину. На висунутому лезі ножа він не побачив слідів крові, як і не побачив їх на самому потерпілому, проте ручка ножа була в його крові, яка йшла з розбитого обличчя. Після цього, його хтось знову вдарив. Поклавши ніж назад у сумку, він спокійно пішов в сторону громадського туалету, який знаходився приблизно за 90-100 метрів від місця події, щоб змити з обличчя кров. В той момент, коли він перебував в громадському туалеті та вмивався, він був затриманий двома працівниками поліції.
На уточнюючі запитання пояснив, що він веде безпритульний спосіб життя, тому він має постійно при собі сумку, в якій знаходиться їжа, одяг та два ножі, один з довжиною леза приблизно 4,5 см., другий кухонний з довжиною леза приблизно 10 см., які він використовував в побутових цілях. Крім того зауважив, що якби він не дістав ніж та не «кольнув» би ним ОСОБА_8 , останній з ОСОБА_9 вбили б його, тим самим він захищав себе та своє життя.
Наполягав на тому, що не мав жодного наміру ні на вбивство потерпілого ОСОБА_8 , ні на навмисне заподіяння останньому тяжкого тілесного ушкодження, вважає, що його дії необхідно кваліфікувати як необхідну оборону.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 пояснив суду, що 28 січня 2020 року, впродовж дня, він вживав алкогольні напої. Так, приблизно о 10-11 годині він самостійно випив 100 гр. горілки, після чого о 17-ій годині, зустрівшись в районі Малого ринку в м. Запоріжжі з ОСОБА_9 , з яким на той момент був знайомий приблизно півроку, випив з ним ще 250 гр. горілки. Зауважив, що в повсякденному житті він, зазвичай, не зловживає спиртними напоями, тоді як в той день був вагомий привід. Після цього, вони з ОСОБА_9 направились в сторону вокзалу «Запоріжжя-2», звідки останній мав намір поїхати додому на електричці. Очікуючи прибуття електрички, вони знаходились в приміщенні вокзалу та двічі виходили на вулицю покурити. Проте, на третій раз, поблизу сходин, вони зустріли раніше незнайомого їм ОСОБА_6 , який ззовні мав неохайний та жалісливий вигляд. У зв`язку з чим він, звернувшись до останнього «батя» та похлопавши по його плечу, запропонував йому покурити з метою подальшого спілкування. Проте, несподівано для нього, ОСОБА_6 різко вдарив його якимось предметом в лівий бік, на що він у відповідь двічі вдарив його кулаком руки в обличчя. Схопившись за бік в тому місці, де він відчув удар, він побачив на руці сліди крові, від чого йому стало погано і він присів на землю. В цей момент його знайомий ОСОБА_9 почав відштовхувати ОСОБА_6 від нього, після чого викликав швидку медичну допомогу. Оскільки, після цих подій він почав втрачати свідомість, розвиток подальших подій пам`ятає погано. Про те, що ОСОБА_6 наніс йому ножове поранення, йому стало відомо вже в лікарні від працівників поліції та лікарів, оскільки безпосередньо ножа в момент заподіяння ушкодження він не бачив. Додатково пояснив, що до описаних ним подій з обвинуваченим ОСОБА_6 не був знайомий, ніколи з ним не зустрічався, конфліктів з останнім не мав. Крім того, під час допиту, прийшов до висновку, що ініціатором конфлікту був особисто він, оскільки він не повинен був звертатися до невідомої йому особи з пропозицією покурити без відповідного прохання зі сторони останнього. Разом з тим уточнив, що під час нанесення йому тілесного ушкодження, він не помітив ніж в руках ОСОБА_6 , проте зауважив, що будь-яких образливих слів в адресу ОСОБА_6 він не висловлював. Звернувся до суду із заявою про подальший розгляд вказаного кримінального провадження без його участі, в судових дебатах приймати участі не бажає, вважає за можливе призначити обвинуваченому покарання на розсуд суду (т. 2, а.п. 42).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив суду, що він обіймає посаду командира взводу Управління патрульної поліції в Запорізькій області, у зв`язку з чим 28.01.2020 року о 17 годині 50 хвилин екіпаж, до складу якого входив він, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , отримав виклик з інформацією про ножове поранення в ділянку серця за адресою вокзалу «Запоріжжя-2». Прибувши на місце, він побачив біля центрального входу вокзалу потерпілого ОСОБА_8 , який лежав на землі та стікав кров`ю, зауважив, що останній знаходився у свідомості, проте був неконтактним. Крім того, поряд з потерпілим знаходились свідки, які пояснили, що відбулась бійка та вказали напрямок руху особи, яка нанесла ножове поранення. Він та ОСОБА_12 побігли по напрямку вказаному свідками, а саме в сторону громадської туалету, де виявили ОСОБА_6 , який в цей момент вже виходив з туалету. Руки ОСОБА_6 були мокрими, на обличчі поблизу лівого ока були наявні тілесні пошкодження, характерні для бійки, а на його одежі були сліди крові, при цьому останній мав трохи збуджений стан та невиразну мову. Опис особи, який був зазначений у виклику, відповідав зовнішньому вигляду ОСОБА_6 . Останній не мав наміру тікати та переховуватись. Крім того, поблизу раковини в приміщенні громадського туалету вони виявили сліди крові. Після чого, у відношенні ОСОБА_6 були застосовані кайданки та за допомогою радіоефіру була викликана слідчо-оперативна група. Очікуючи на останніх, ними був проведений поверхневий огляд, під час якого було виявлено та, в подальшому вилучено слідчим, предмет схожий на ніж, виготовлений кустарним способом, з обмотаною ручкою. З метою збереження обстановки вчинення кримінального правопорушення, ними було огороджено місце події спеціальною стрічкою. Приблизно через 7 хвилин, після виклику, на місце події прибула слідчо-оперативна група, а також швидка медична допомога, яку викликали свідки. До моменту завершення слідчих дій, він та його екіпаж знаходились на місці.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 надав суду пояснення, аналогічні поясненням свідка ОСОБА_10 .
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила суду, що 28.01.2020 року, перебуваючи в складі екіпажу патрульних Управління патрульної поліції в Запорізькій області, разом із ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , отримали виклик за адресою: АДРЕСА_1 з інформацією про тілесне ушкодження. Прибувши на місце, було виявлено потерпілого ОСОБА_8 з тілесним ушкодженням в області грудної клітини, як було встановлено в подальшому, отриманого внаслідок ножового поранення. Потерпілий знаходився у свідомому стані, проте нічого не міг пояснити. На місці події були встановлені свідки, які описали зовнішній вигляд чоловіка, який наніс вказане поранення, а саме, що останній був вдягнутий у чорну куртку та чорну шапку та, тримаючи ніж, пішов в напрямку будинку № 3 по вул. Костянтина Великого в м. Запоріжжя. Отримавши вказану інформацію, патрульні поліцейські ОСОБА_10 та ОСОБА_12 направились на пошуки підозрюваного, вона залишилась на місці події для встановлення даних потерпілого та свідків. Серед свідків, нею було встановлено працівницю вокзалу «Запоріжжя-2» ОСОБА_13 , яка пояснила, що чула сутичку між особами, а також свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які вказали напрямок руху особи, який наніс ножове поранення потерпілому. На місце пригоди нею була викликана бригада швидкої медичної допомоги, яка госпіталізувала потерпілого до 5-ої міської лікарні. Її напарники ОСОБА_10 та ОСОБА_12 затримали ОСОБА_6 , на одязі та руках останнього вона помітила сліди крові, на обличчі були видні садна, зокрема, на лівій брові у вигляді зчесаної подряпини.
Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_16 пояснив суду, що він обіймає посаду лікаря судово-медичного експерта вищої кваліфікаційної категорії зі стажем роботи 14 років у КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» ЗОР і він проводив судово-медичну експертизу потерпілого ОСОБА_8 , за результатами якої було складено висновок експерта № 205 від 12.03.2020 року. Зазначив, що тілесні ушкодження потерпілого були встановлені за матеріалами, наданими для проведення експертизи, а саме історії хвороби ОСОБА_8 , згідно з якою в останнього виявлено поодиноке проникаюче поранення грудної клітки ліворуч з ушкодженням внутрішніх органів та кваліфіковано як небезпечне для життя тяжке тілесне ушкодження, за механізмом колото-різане. Внаслідок зазначеного поранення було пошкоджено ліву легеню та діафрагму. На уточнюючі запитання стосовно механізму нанесення ушкодження пояснив, що відповідно до протоколу ходу операції виявлено, що рановий канал починається шкіряною раною розмірами 1 см. - 0,5 см. з рівними краями, рановий канал йде справа-наліво, зверху-донизу, спереду-назад, глибиною до 7 см. та проникає в плевральну порожнину, ушкоджена нижня частина лівої легені і кінець ранового каналу - передній скат діафрагми, де закінчується рана з розмірами 0,5 см. на 0,5 см., без проникнення в черевну порожнину. Зважаючи на вказану характеристику можна стверджувати, що вектор сили, яка травмувала потерпілого, була орієнтована по ходу ранового каналу, тобто починаючи з лівої частини передньої грудної клітини справа-наліво, зверху-донизу, спереду-назад глибиною до 7 см., при цьому вхідна рана розташована в районі 10-11 реберної дуги по лівій середньо ключичній лінії.

Зазначив, що механізм нанесення тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_8 не суперечить, як версії обвинуваченого, так і версії потерпілого.

За версією обвинуваченого ОСОБА_6 , відповідно до якої останній стояв на правому коліні навпроти потерпілого ОСОБА_8 , в той час як останній, завдаючи удари в голову обвинуваченому, нахилився над ним, а ОСОБА_6 , тримаючи ніж в лівій руці завдав удар в ліву частину тулуба, в такому випадку, при нахилі потерпілого, вектор удару має бути направлений горизонтально, а коли потерпілий випрямляється то випрямляється і рановий канал. Крім того, зазначений обвинуваченим ніж з довжиною леза приблизно 4-4,5 см., в якості знаряддя злочину, також не суперечить характеру досліджуваної рани. Враховуючи коротку довжину леза та довжину рани, можна стверджувати, що лезо поглибилось на 1,5-2 см., просковзнуло по ребру, внаслідок чого шкіра натягнулась.

Зазначений потерпілим ОСОБА_8 механізм заподіяння йому тілесних ушкоджень, відповідно до якого останній та обвинувачений розміщувались навпроти один одного, також не виключається з огляду на характер досліджуваної рани та може мати місце при умові, якщо вектор нанесення удару зверху-вниз є тангенціальним (дотичним), або у випадку поганого хвату клинка, якщо рука не повністю тримає рукоятку ножа, то клинок ножа, відповідно, не буде повністю зафіксований кистю руки, внаслідок чого при прямому векторі нанесення удару та при попаданні в тверду перешкоду, вектор клинка ножа буде змінений, тоді як рука нападаючого продовжує рух. Зауважив, що такою твердою перешкодою могло бути 10 або 11 ребро, враховуючи локалізацію поранення.

Крім того, зауважив, що якщо б клинок ножа не попав в тверду перешкоду, у вигляді ребра, рана була б ширша, проте не глибша, відобразивши на шкірі всю ширину клинка, у випадку нанесення прямого удару. Проте, якщо допускати, що поранення могло би бути глибше, кваліфікація тілесного ушкодження не змінилась, а наслідком було б пошкодження черевної порожнини.

Згідно з протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 29.01.2020 року, ОСОБА_8 повідомив про вчинення у відношенні нього кримінального правопорушення, яке мало місце 28.01.2020 року приблизно о 17 годині 45 хвилин поблизу центрального входу до залізничного вокзалу «Запоріжжя-2», а саме невідома особа нанесла поранення в район грудної клітини, чим намагалась спричинити йому смерть (т. 1, а.п. 84).
Відповідно до протоколу огляду місця події від 28.01.2020 року та фототаблиці до нього, було оглянуто територію будівлі вокзалу «Запоріжжя-2», що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Костянтина Великого, буд. 5, а саме ділянку місцевості, розташованої поблизу лівого входу до приміщення вокзалу, в ході якого праворуч від входу розташована бетонна ділянка розмірами 3х3 метри, при детальному огляді якої, в середній частині було виявлено угрупування плям-нашарувань речовини бурого кольору, загальним радіусом приблизно 15-20 см. В подальшому було здійснено вихід в напрямку громадського туалету на привокзальній території, біля входу якого було виявлено на землі тканинну сумку, при детальному огляді якої було виявлено брудний посуд із залишками їжі, металевий предмет, схожий на ніж-багнет, з довжиною приблизно 10 см., рукоять якого вкрита синьою ізолентою, у деяких місцях, на поверхні вказаного предмету є нашарування речовини бурого кольору та предмет, схожий на кухонний ніж з дерев`яною рукояттю коричневого кольору. При вході до приміщення громадського туалету - по стіні, розташована металева раковина білого кольору, на поверхні якої знаходяться плями-нашарування речовини бурого кольору. В ході проведення вказаної слідчої дії вилучено: змив РБК на марлевий тампон та контроль до нього з раковини в приміщенні громадського туалету, змив РБК з бетонної плитки біля входу до Ж/Д-2, 4 недопалки з бетонної плитки біля входу до Ж/Д-2, 2 металевих предмети, схожі на ножі із сумки синього кольору, фрагмент полімерної трубки зі змивної системи раковини в громадському туалеті, сумку з продуктами харчування, сумку з речами та продуктами ( т. 1, а.п. 87-107).
З протоколу пред`явлення особи для впізнання від 20.02.2020 року, який проводився за участю потерпілого ОСОБА_8 , відеозапис якого був продемонстрований у судовому засіданні в порядку ст. 359 КПК України слідує, що останній впізнав ОСОБА_6 , як особу, яка 28.01.2020 року приблизно о 17 годині 45 хвилин біля входу до залізничного вокзалу «Запоріжжя-2» нанесла йому ножове поранення в тулуб (т. 1, а.п. 116-119).
Згідно з протоколом слідчого експерименту від 20.02.2020 року, який проводився за участю потерпілого ОСОБА_8 , відеозапис якого був продемонстрований у судовому засіданні в порядку ст. 359 КПК України, останній показав як підійшов до обвинуваченого ОСОБА_6 на відстань витягнутої руки та запропонував закурити, поклавши свою ліву руку на праве плече обвинуваченого. Після чого ОСОБА_6 лівою рукою відштовхнув ОСОБА_8 в грудну клітину та, разом з тим, тримаючи невідомий предмет в правій руці, наніс йому удар в ліву частину тулуба. Він встиг нанести удар кулаком правої руки в праве око ОСОБА_6 (т. 1 а.п. 120-125).
Протоколом пред`явлення особи для впізнання від 02.03.2020 року, який проводився за участю свідка ОСОБА_9 , згідно з яким останній впізнав обвинуваченого ОСОБА_6 , як особу, яка 28.01.2020 року приблизно о 17 годині 45 хвилин біля входу до залізничного вокзалу «Запоріжжя-2» нанесла ножове поранення у грудну клітину зліва його знайомому ОСОБА_8 (т. 1, а.п. 126-128).
Згідно з протоколом слідчого експерименту від 02.03.2020 року, який проводився за участю свідка ОСОБА_9 , відеозапис якого був продемонстрований у судовому засіданні в порядку ст. 359 КПК України, останній показав як ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_6 на відстань витягнутої руки та запропонував йому закурити, поклавши свою ліву руку на праве плече останнього. Після чого, ОСОБА_6 відштовхнув ОСОБА_8 , ударивши долонею лівої руки в праве плече та, одночасно, наніс удар в ліву частину тулуба ОСОБА_8 . В цей момент ОСОБА_9 побачив в правій руці обвинуваченого ОСОБА_6 ніж, який він вже виймав з тіла ОСОБА_8 загальною довжиною приблизно 10 см. Після цього, ОСОБА_8 наніс удар кулаком правої руки в праве око обвинуваченого ОСОБА_6 , від чого останній похилився назад. В цей момент ОСОБА_9 обома руками схопив праву руку обвинуваченого ОСОБА_6 , в якій знаходився ніж та кулаком лівої руки наніс удар останньому в ліве око, від чого останній знову похилився назад. (т. 1, а.п. 129-133).
Висновком експерта № 205 від 12.03.2020 року встановлено, що поодиноке проникаюче поранення грудної клітки ліворуч з ушкодженням внутрішніх органів у потерпілого ОСОБА_8 кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя. Тілесне ушкодження утворилося від дії предмета (предметів), що мав колюче-ріжучі властивості. За даними протоколу операції від 28.01.2020 року, вхідна рана розташована по лівій середньо ключичній лінії в проекції 10-11 ребер, розмірами 1,0-0,5 см. з різними краями; рановий канал йде справа-наліво, зверху донизу, спереду назад, глибиною до 7,0 см, проникає в плевральну порожнину (т. 1 а.п. 169-170).
Відповідно до висновку експерта № 701 від 21.02.2020 року, рідка кров ОСОБА_6 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0 (т. 1 а.п. 175).
Відповідно до висновку експерта № 713 від 21.02.2020 року, рідка кров ОСОБА_8 відноситься до групи 0 з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В за ізосерологічною системою АВ0 (т. 1 а.п. 180).
Висновком експерта № 712 від 09.04.2020 року встановлено, що при імунологічному досліджені джинсових штанів, вилучених під час затримання підозрюваного ОСОБА_6 , знайдена кров людини та виявлені антигени А і Н, що не виключає походження крові від особи (осіб) групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0 з супутнім антигеном Н, у тому числі від самого ОСОБА_6 , при наявності у нього на момент скоєння злочину тілесних ушкоджень із зовнішньою кровотечею, домішка крові від потерпілого ОСОБА_8 не виключається (т. 1 а.п. 185-186).
Висновком експерта № 710 від 09.04.2020 року встановлено, що на куртці, вилученій під час затримання підозрюваного ОСОБА_6 , знайдена кров людини та виявлені антигени А і Н, що не виключає походження крові від особи (осіб) групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0 з супутнім антигеном Н, у тому числі від самого ОСОБА_6 , при наявності у нього на момент скоєння злочину тілесних ушкоджень із зовнішньою кровотечею, домішка крові від потерпілого ОСОБА_8 не виключається (т. 1 а.п. 191-194).
Висновком експерта № 703 від 09.04.2020 року встановлено, що на марлевому тампоні зі змивом з раковини громадського туалету встановлена наявність крові людини та виявлений антиген Н, що не виключає походження крові від особи (осіб) групи 0 з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В за ізосерологічною системою АВ0, у томі числі від потерпілого ОСОБА_8 , походження крові від підозрюваного ОСОБА_6 виключається (т. 1 а.п. 199-201). Вказане підтверджує той факт, що на ножі була кров потерпілого.
При проведенні комісійної судово-медичної експертизи за матеріалами кримінального провадження № 175/к від 24.03.2020 року, група експертів дійшла висновку, що утворення виявленого поодинокого проникаючого поранення грудної клітки ліворуч у потерпілого ОСОБА_8 можливе в умовах, зазначених в протоколі проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_9 від 02.03.2020 року (т. 1 а.п. 205-208).
Висновком судово-психіатричної експертизи № 161 від 08.04.2020 року встановлено, що ОСОБА_6 в період інкримінованого йому діяння на хронічне психічне захворювання, недоумство, тимчасовий хворобливий розлад психічної діяльності або інший хворобливий стан психіки не страждав і на даний час також не страждає. У період інкримінованого йому діяння він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На даний час він також може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (т. 1, а.п. 212-214).
Згідно медичного обстеження, яке проводилось при доставленні обвинуваченого ОСОБА_6 до ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» у останнього виявлено садно на лобі зліва, садно на правому повіку, гематоми під правим та лівим очима (т. 2, а.п. 130).
Органом досудового розслідування дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України як закінчений замах на вбивство потерпілого, тобто умисне протиправне заподіяння смерті, не доведене до кінця з причин, що не залежали від волі обвинуваченого.
Враховуючи наведені докази, які були судом досліджені та оцінені в сукупності, колегія суддів вважає, що обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_6 за вищевказаною кваліфікацією не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні та не погоджується з такою кваліфікацією дій обвинуваченого, виходячи з наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 15 КК замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 115 КК умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Умисне вбивство слід відрізняти від умисного тяжкого тілесного ушкодження. Визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, ставлення винного до таких наслідків характеризується необережністю. Питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.
При відмежуванні замаху на вбивство від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим.

Замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення і наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату.
Для з`ясування змісту та спрямованості умислу особи необхідно виходити з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Разом з тим, сама лише локалізація тілесного ушкодження та спосіб його нанесення, без урахування інших обставин, не свідчить про умисел на позбавлення життя. Замах на позбавлення життя особи може бути вчинено лише з прямим умислом, тобто коли обвинувачений усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки у виді смерті людини і бажає їх настання. За відсутності умислу на позбавлення життя дії обвинуваченого кваліфікуються за їх фактичними наслідками.

В ході судового розгляду справи обвинувачений ОСОБА_6 визнав сам факт заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому та стверджував, що не мав умислу на позбавлення його життя.

Зазначені твердження обвинуваченого не були спростовані і зібрані докази у кримінальному провадженні не містять даних, які б свідчили про намір ОСОБА_6 вчинити вбивство ОСОБА_8 .

З огляду на докази, здобуті у даному кримінальному провадженні та досліджені під час судового розгляду, встановлено, що обвинувачений та потерпілий до подій 28 січня 2020 року не були знайомі між собою, між ними не було жодних неприязних відносин. Потерпілий ОСОБА_8 протягом дня вживав алкогольні напої. Конфліктна ситуація поблизу центрального входу до залізничного вокзалу «Запоріжжя-2», за адресою: м. Запоріжжя, вул. Костянтина Великого, буд. 5 була обумовлена тим, щообвинувачений сприйняв пропозицію потерпілого покурити, який разом із своїм знайомим знаходився в стані алкогольного сп`яніння, як образливе чіпляння з подальшим негативним розвитком подій, з огляду на те, що вказані особи знаходились в стані сп`яніння та переважали над ним своєю кількістю. За таких обставин, ОСОБА_6 опинився в ситуації, обумовленої впливом на нього певних неочікуваних факторів, тому його протиправні дії стали наслідком раптово виниклого умислу на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ножем, оскільки між наміром використати проти останнього даний предмет та його безпосередньою реалізацією пройшов малий проміжок часу, тобто обвинувачений заздалегідь не готував ніж для нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, а скористався вказаним предметом, який постійно знаходився в його сумці, застосувавши його проти потерпілого. Потерпілий в судовому засіданні зазначив, що обвинувачений ніяких погроз вбивством не висловлював.
Про відсутність прямого умислу у обвинуваченого на вбивство потерпілого ОСОБА_8 свідчить те, що ОСОБА_6 завдав лише один удар і припинив свої дії в той момент, коли він відчув як ніж уперся в кістку, після чого він вийняв ніж, проте за наявності умислу, мав реальну можливість позбавити останнього життя, але цього не зробив. Про відсутність прямого умислу у обвинуваченого на вбивство потерпілого ОСОБА_8 свідчить і той факт, що за наявності в його сумці двох ножів, він вибрав той ніж, лезо якого коротше. Крім того, як слідує з пояснень обвинуваченого, із досвіду військової служби він обізнаний в тому, яким чином можливо позбавити людину життя. Фактично продовженню злочинних дій ОСОБА_6 , за наявності намірів на позбавлення життя потерпілого, ніщо не заважало. Тобто доведеним є факт припинення злочинних дій за відсутності перешкод для їх продовження.
Крім іншого і сам потерпілий під час його допиту в судовому засіданні припустився того, що конфліктна ситуація була спровокована його діями, оскільки він не повинен був звертатися до невідомої йому особи з пропозицією покурити без відповідного прохання зі сторони останнього.
Отже, зазначене свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_6 завдав потерпілому один удар в ліву частину грудної клітини загально-небезпечним знаряддям ножем, але при цьому ОСОБА_6 діяв з неконкретизованим умислом, стосунки обвинуваченого з потерпілим, які передували злочину, його поведінка під час вчинення злочину та причини припинення злочинних дій свідчать про відсутність у обвинуваченого прямого умислу на вбивство, тому його дії належить кваліфікувати за наслідками, які фактично настали.
Разом з тим, доводи обвинуваченого про те, що він перебував в обстановці захисту від неправомірного посягання на його життя з боку потерпілого та свідка, колегія суддів вважає необґрунтованими та таким, що спростовуються наступним.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної та достатньої в цій обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
Стан необхідної оборони виникає як у момент вчинення суспільно небезпечного посягання, так і в разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.
Проаналізувавши ситуацію, що передувала заподіянню тілесних ушкоджень, судом встановлено, що в обстановці, яка склалась між потерпілим та обвинуваченим, останній у стані необхідної оборони, у розумінні положень ст. 36 КК України, не перебував.
Як встановлено в судовому засіданні з пояснень потерпілого, з протоколів проведення слідчих експериментів за участю потерпілого та свідка ОСОБА_9 , які є логічними, послідовними та такими, що узгоджуються між собою, з боку потерпілого не було нападу на обвинуваченого. Потерпілий ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_6 на відстань витягнутої руки та запропонував йому закурити, поклавши свою ліву руку на праве плече останнього. Після чого, ОСОБА_6 відштовхнув ОСОБА_8 , ударивши долонею лівої руки в праве плече та, одночасно, наніс удар ножем в ліву частину тулуба потерпілого. При цьому не знайшли свого підтвердження доводи обвинуваченого про те, що потерпілий та свідок ОСОБА_9 наносили йому численні удари в область потилиці, оскільки як слідує із документів медичного обстеження, яке проводилось при доставленні обвинуваченого ОСОБА_6 до ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», таких тілесних ушкоджень виявлено не було. Проте, виявлене в останнього садно на лобі зліва, садно на правому повіку, гематоми під правим та лівим очима повністю узгоджується з поясненнями потерпілого та даними, зафіксованими в ході проведення слідчих експериментів за участю останнього та свідка ОСОБА_9 , з яких слідує, що після того, як обвинувачений ОСОБА_6 наніс потерпілому ножове порання, останній у відповідь двічі вдарив його кулаком руки в обличчя. В цей момент ОСОБА_9 обома руками схопив праву руку обвинуваченого ОСОБА_6 , в якій знаходився ніж та кулаком лівої руки наніс удар останньому в ліве око.
На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку щодо відсутності в обстановці, яка склалася між потерпілим та обвинуваченим, реальної загрози життю останнього, оскільки не відбулось такого посягання, яке б викликало у нього невідкладну необхідність заподіяти потерпілому шкоди здоров`ю, необхідної для негайного відведення посягання, а дії обвинуваченого ОСОБА_6 мали інші, аніж захист, мотиви.
При цьому у колегій суддів немає підстав ставити під сумнів свідчення потерпілого ОСОБА_17 стосовно обставин та механізму спричинення йому тілесних ушкоджень, оскільки вони об`єктивно узгоджуються з обставинами, встановленими під час дослідження доказів у їх сукупності. В матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази, які б спростовували його показання і давали підстави вважати, що він обмовляє обвинуваченого. Таких доказів не було надано стороною захисту і при розгляді кримінального провадження.

Таким чином, дослідивши та оцінивши зібрані докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що вину обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України стороною обвинувачення не доведено, дії останнього кваліфіковано невірно, а тому приходить до висновку, що його дії необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 колегія суддів враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, відношення самого обвинуваченого до скоєного, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання, обставини.

Обвинувачений ОСОБА_6 не має судимості, вчинив тяжкий злочин, постійного місця проживання або реєстрації не має, веде безпритульний спосіб життя, не працевлаштований, у зв`язку з чим не має законного та стабільного джерела доходу, розлучений, неповнолітніх дітей на утриманні немає, на диспансерному обліку в спеціальних медичних лікувальних закладах не перебуває.

Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченому, колегія суддів не вбачає.

При призначенні покарання обвинуваченому, колегія суддів керується поняттям судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням вчиненого та відомостей про особу обвинуваченого, його відношення до скоєного, відсутність обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, беручи до уваги, що вчинене обвинуваченим суспільно небезпечне діяння потягло тяжкі наслідки, що, безумовно, завдало фізичних страждань потерпілому, колегія суддів приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, та з цих підстав вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкції статті, за якою кваліфікуються його діяння у вигляді позбавлення волі, вважаючи, що таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень. При цьому підстав, для застосування положень статей 69 або 75 КК України колегія суддів не вбачає.
Цивільний позов по даному кримінальному провадженню не заявлений.
Питання про речові докази вирішити в порядку ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Запобіжний захід, застосований відносно ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з 28 січня 2020 року, згідно протоколу затримання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі (т. 1, а.п. 137-140).
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04.02.2020 року на змив РБК на марлевий тампон та контроль до нього з раковини в приміщенні громадського туалету; змив РБК з бетонної плитки біля входу до Ж/Д-2; 4 недопалки з бетонної плитки біля входу до Ж/Д-2; 2 металевих предмети схожі на ножі з сумки синього кольору біля громадського туалету; фрагмент полімерної трубки з змивної системи раковини в громадському туалеті, які були вилучені 28.01.2020 року під час проведення огляду місця події в під час проведення огляду місця події біля буд. АДРЕСА_1 (т. 1, а.п. 114-115).
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05.02.2020 року на куртку чоловічу тканинну блакитного кольору; джинси чоловічі темно-синього кольору; хустку біло-коричневого кольору; кофту темного кольору, які були вилучені 29.01.2020 р. під час затримання обвинуваченого ОСОБА_6 (т. 1, а.п. 146).
Речові докази:
- змив РБК на марлевий тампон та контроль до нього з раковини в приміщенні громадського туалету; змив РБК з бетонної плитки біля входу до Ж/Д-2; 4 недопалки з бетонної плитки біля входу до Ж/Д-2; 2 металевих предмети, схожі на ножі з сумки синього кольору; фрагмент полімерної трубки зі змивної системи раковини в громадському туалеті, які передані на зберігання до камери схову речових доказів Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області підлягають знищенню (т. 1, а.п. 108-109);
- сумку з продуктами харчування, яка передана на відповідальне зберігання обвинуваченому ОСОБА_6 залишити у ОСОБА_6 (т. 1, а.п. 108-109);
- сумку з речами та продуктами харчування, яка передана на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_8 залишити у ОСОБА_8 (т. 1, а.п. 108-110).
Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, подавши відповідну заяву.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3