КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЙІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Ставищенського відділу Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_5 на вирок Ставищенського районного суду Київської області від 29 липня 2020 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

Вироком Ставищенського районного суду Київської області від 29 липня 2020 року
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням - іспитовим строком, тривалістю 3 роки та покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Згідно з вироком суду 11 жовтня 2019 року, близько 21 години 20 хвилин, ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем марки «ЗАЗ-1102», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною в районі 135 км автодороги сполученням Київ-Одеса, що в Ставищенському районі Київської області, в смугах для руху в бік м. Києва, в порушення вимог пунктів 2.3 б), д) Правил дорожнього рухуУкраїни не був уважним під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, внаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, в порушення вимог дорожніх знаків 4.8, 1.26, 1.37 та 1.4.2 Правил дорожнього рухуУкраїни під час руху виїхав на закриту у зв`язку з ремонтними роботами проїзну частину в бік м. Київ, внаслідок чого допустив наїзд на перешкоду у вигляді насипу грампилу в зоні проведення ремонтних робіт та втратив контроль над керуванням автомобіля, після чого допустив виїзд за межі проїзної частини автодороги у правий кювет по напрямку руху автомобіля.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир ОСОБА_9 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події, а інший пасажир ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 401/Д від 22 листопада 2019 року смерть ОСОБА_9 настала від закритої травми грудної клітки та живота з ушкодженням внутрішніх органів, що призвело до шоку.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №53 Д від 11 червня 2020 року ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у виді закритого перелому медіальної щиколотки правого гомілко-степеневого суглобу, яке є тілесним ушкодженням середнього ступеня тяжкості, що потягло тривалий розлад здоров`я більше 21 дня.
Грубе порушення водієм ОСОБА_6 вимог пункту 2.3 б), д), та вимог дорожніх знаків 4.8, 1.26, 1.37 та 1.4.2 Правил дорожнього рухуУкраїни перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у виді спричинення смерті ОСОБА_9 та заподіянні потерпілому ОСОБА_10 .
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи вирок в частині правильності кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини, просить скасувати вирок Ставищенського районного суду Київської області від 29 липня 2020 року у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 засудити за ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки.
В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначив, що відповідно до вимог ст. 65 КК України та пунктів 1, 3, 9постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, при цьому рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Так, обираючи ОСОБА_6 міру покарання та приймаючи рішення про звільнення останнього від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, суд послався на обставини, що пом`якшують покарання, - щире каяття, разом з цим, суд не врахував, що наслідки даного злочину (смерть потерпілого ОСОБА_11 та спричинення тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості ОСОБА_10 ) є тяжкими та незворотними.
Таким чином, уникнення особою реального покарання за таких обставин негативно вплине на сприйняття суспільством, зокрема іншими водіями, необхідності дотримуватися Правил дорожнього руху, а тому вважає, що звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України є неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, що призвело до м`якості призначеного покарання, яке не можна вважати справедливим, пропорційним та співрозмірним ступеню тяжкості вчиненого злочину.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_8 просить залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а вирок Ставищенського районного суду Київської області без змін, посилаючись на те, що є інші обставини, які пом`якшують покарання, зокрема, ОСОБА_6 є раніше не судимим, за місцем проживання характеризується позитивно, щиро покаявся, має на утриманні неповнолітніх дітей. Після вчинення кримінального правопорушення під час досудового розслідування та після ухвалення вироку ОСОБА_6 нових злочинів не вчиняв, що свідчить про те, що він вже став на шлях виправлення та зробив для себе певні висновки, а тому його виправлення можливе без позбавлення волі.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення, а вирок суду слід залишити без змін, виходячи з таких підстав.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України в апеляції не заперечується і колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування вироку в цій частині у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 404 КПК України.
Також в апеляції прокурора фактично не заперечується висновок суду про призначення ОСОБА_6 основного покарання у виді 4 років позбавлення волі, оскільки прокурор просить апеляційний суд у разі скасування вироку призначити обвинуваченому таке ж покарання, як було призначено судом першої інстанції.
В апеляції прокурора міститься прохання про призначення ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавленням права керування транспортними засобами на більший строк, ніж призначив суд першої інстанції, а саме: на 3 роки та скасування вироку в частині звільнення від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.
При призначенні ОСОБА_6 покарання, у тому числі, розміру додаткового покарання, у виді позбавленням права керування транспортними засобами, суд першої інстанції врахував обставини вчинення злочину, його тяжкість та настання тяжких наслідків у виді смерті потерпілого ОСОБА_9 та заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 , дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на момент постановлення вироку не працював, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання, думки потерпілих, які в частині додаткового покарання покладались на розсуд суду, та обґрунтовано призначив обвинуваченому основне і додаткове покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України.
Отже, при призначенні ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавленням права керування транспортними засобами, суд першої інстанції врахував обставини, на які посилається в апеляції прокурор, зокрема, щодо настання тяжких наслідків, відтак колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку в частині призначення покарання та призначення обвинуваченому додаткового покарання у більшому розмірі, ніж призначив суд першої інстанції.
Посилаючись на неправильне застосування вимог ст. 75 КК України, прокурор в апеляції зазначив, що за наявності тяжких наслідків у виді смерті одного потерпілого та заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень іншому потерпілому уникнення ОСОБА_6 реального покарання негативно вплине на сприйняття суспільством, зокрема, іншими водіями, необхідності дотримуватися Правил дорожнього руху.
Такий довід апеляційної скарги, на думку колегії суддів не є достатнім для скасування вироку щодо ОСОБА_6 в частині звільнення від відбування покарання.
Так, ухвалюючи рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого та інші обставини справи, до яких відноситься те, що у дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася з його вини, постраждав сам ОСОБА_6 , отримавши переломи хребта та інші ушкодження (а.с. 101-103).
Про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання у виді позбавлення волі свідчить висновок досудової доповіді старшого інспектора Ставищенського районного сектору філії державної установи "Центр пробації" у м. Києві та Київській області, в якій зазначено, що беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість ОСОБА_6 , історію правопорушень, спосіб його життя, низький рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та низький рівень ризику небезпеки для суспільства, виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення волі на певний строк.
При цьому, на думку інспектора органу пробації, застосування соціально-виховних заходів, які необхідні для впливу на поведінку ОСОБА_6 з метою виправлення та запобіганню вчиненню повторних кримінальних правопорушень, можливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.
Отже, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляції прокурора про необхідність скасування вироку відносно ОСОБА_6 в частині покарання і застосування вимог ст. 75 КК України, оскільки суд першої інстанції при призначенні покарання врахував всі обставини, на які посилається апелянт, а висновок про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням постановлений з урахуванням обставин справи і даних про особу обвинуваченого, тобто відповідає вимогам закону і обґрунтованим.
Таким чином, колегія суддів, вважаючи законним і обґрунтованим вирок Ставищенського районного суду Київської області від 29 липня 2020 року щодо ОСОБА_6 , не вбачає підстав для його скасування.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -
у х в а л и л а:

Вирок Ставищенського районного суду Київської області від 29 липня 2020 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Ставищенського відділу Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді :

ОСОБА_1 ОСОБА_13 ОСОБА_3

Справа №378/601/20

Провадження №11-кп/824/299/2021
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_14
Доповідач ОСОБА_1