Дата документу 18.03.2021 Справа № 321/342/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №321/342/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/191/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровськ Дніпропетровської області, громадянина України, який має середню освіту, не працює, одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
02 липня 2014 року Гуляйпільським районним судом Запорізької області за ч.1 ст.186 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн;
26 травня 2015 року Комунарським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ст.75 КК України звільнений від покарання з іспитовим строком на 1 рік. На обліку Комунарського міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробацій м.Запоріжжя не перебуває, знятий з обліку 28 лютого 2018 року,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

Прокурор Михайлівського відділу Енергодарської місцевої прокуратури ОСОБА_8 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Михайлівського районного суду Запорізької області від 08 липня 2020 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000426 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, повернутий прокурору Михайлівського відділу Енергодарської місцевої прокуратури.
Своє рішення суд мотивував тим, що 01 липня 2020 року набрав чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року, відповідно до якого діяння, передбачене ч.1 ст.125 КК України, є кримінальним проступком.

Згідно з пп.5 п.4 розділу ІІ Закону №2617-VIII обвинувальні акти, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру у кримінальних провадженнях про злочини, що визначені як кримінальні проступки, які направлені до суду до набрання чинності цим Законом і не призначені на момент набрання ним чинності до судового розгляду, повертаються прокурору для внесення з урахуванням вимог глави 25 Кримінального процесуального кодексу України.

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати, призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що підготовче судове засідання судом першої інстанції було проведено за відсутності потерпілої, яка не була повідомлена належним чином про день, час та місце розгляду провадження.

В ухвалі суду не вказано, які порушення вимог, передбачених ст.291 КПК України, допущені прокурором, які стали підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

Суд, повернувши обвинувальний акт прокурору, позбавив можливості притягнути обвинуваченого до кримінальної відповідальності, адже виконати вимоги глави 25 КПК України після закінчення досудового розслідування не видається за можливе.

Крім того, апелянт зазначив, що Закон № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року у даному кримінальному провадженні може стосуватися лише спрощення досудового розслідування кримінального правопорушення, досудове розслідування у якому закінчене.

Згідно з ухвалою суду, в провадженні Михайлівського районного суду знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000426 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.
В підготовчому судовому засіданні, призначеному на 08 липня 2020 року, прокурор заперечував проти повернення обвинувального акту прокурору, вважав за можливе призначити справу до судового слухання, зауважив, що обвинувачена знаходилася у розшуку, обвинувальний акт направлений до Михайлівського районного суду Запорізької області 13 грудня 2018 року та оскільки за даним кримінальним провадженням судом приймалися процесуальні рішення необхідно вирішити питання про призначення справи до судового слухання.
Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував проти повернення обвинувального акту прокурору.
Потерпіла у підготовче судове засідання не з`явилася.

Обвинувачений ОСОБА_6 у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, про день, час та місце розгляду провадження повідомлений належним чином, клопотань про відкладення апеляційного розгляду не подавав.
Враховуючи викладене, колегія судів вважає за можливе розглянути провадження у відсутність обвинуваченого, оскільки неприбуття останнього у судове засідання суду апеляційної інстанції не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду, що не суперечать вимогам ст.ст.401,405 КПК України, та проти чого не заперечував прокурор.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і наполягав на скасуванні ухвали суду першої інстанції та призначенні нового судового розгляду в суді першої інстанції; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.1 КПК України, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Зміни до кримінального процесуального законодавства України можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до законодавства про кримінальну відповідальність, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.
Згідно з положеннями ч.5 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального процесуального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.
01 липня 2020 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень", згідно з підпунктом 5 пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень якого, обвинувальні акти, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру у кримінальних провадженнях про злочини, що визначені як кримінальні проступки, які направлені до суду до набрання чинності цим Законом і не призначені на момент набрання ним чинності до судового розгляду, повертаються прокурору для внесення змін з урахуванням вимог глави 25 КПК України.
Санкцією ч.1 ст.125 КК України передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк до двохсот годин, або виправних робіт на строк до одного року.
Частиною 2 ст.12 КК України визначено, що кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
Таким чином, інкриміноване ОСОБА_6 діяння є кримінальним проступком.
На момент постановлення оскаржуваної ухвали судовий розгляд даного провадження не був призначений. При цьому, тяганини з боку суду не вбачається.
З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дотримуючись вимог закону, обґрунтовано повернув обвинувальний акт прокурору з зазначених в оскаржуваній ухвалі підстав.
Отже, на думку колегії суддів, вищевказана ухвала суду є законною та обґрунтованою, такою, що відповідає загальним засадам кримінального провадження, а доводи прокурора в апеляційній скарзі про протилежне не є слушними.
Твердження прокурора про те, що оскаржувана ухвала унеможливлює подальший рух провадження, притягнення особи до кримінальної відповідальності, на думку колегії суддів, є помилковими, оскільки не ґрунтуються на законі.
Доводи прокурора про те, що суд не вказав в своїй ухвалі, які порушення вимог ст.291 КПК України допущені прокурором, не є слушними, оскільки обвинувальний акт у даному провадженні повернутий прокурору не через невідповідність цього акту вимогам ст.291 КПК України, а згідно з пп. 5 п. 4 розділу ІІ Закону №2617-VIII - для внесення з урахуванням вимог глави 25 Кримінального процесуального кодексу України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнули б за собою скасування вказаної ухвали суду, колегією суддів не встановлено.
Те, що потерпіла не брала участь у підготовчому судовому засіданні, не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки потерпіла повідомлялася належним чином про день, час і місце судового засідання, проте отримувати судову повістку остання відмовилась, про що свідчить довідка працівника органу зв`язку на поштовому конверті.
Керуючись ст.ст.404-405, 407, 409, 418-419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу прокурора Михайлівського відділу Енергодарської місцевої прокуратури ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Михайлівського районного суду Запорізької області від 08 липня 2020 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000426 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, повернутий прокурору Михайлівського відділу Енергодарської місцевої прокуратури, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4