Житомирський апеляційний суд
Справа №274/542/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.422 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
підозрюваного ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 09 липня 2021 року,
в с т а н о в и в:
Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого СВ Бердичівського РУП ГУНП в Житомирській області капітана поліції ОСОБА_10 та накладено арешт на майно із забороною користування та розпорядження ним, яке належить ОСОБА_9 , а саме: - легковий автомобіль марки Fiat Тіро, 1991 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 ; - легковий автомобіль марки Peugeot 407, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , VINкод НОМЕР_4 .
Свої висновки слідчий суддя мотивував метою забезпечення відшкодування шкоди у великих розмірах, завданої внаслідок кримінального правопорушення, що підтверджується наявністю обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді, як незаконну, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого СВ Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_10 про арешт майна ОСОБА_9 . При цьому, зазначає, що жодних обставин, які б підтверджували те, що арешт автомобілів приведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна іншим особам ні в клопотанні слідчого, ні в ухвалі суду не зазначено. Вважає, що судом не в повній мірі визначено розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного у вигляді заборони користування транспортними засобами, враховуючи, що кримінальне правопорушення, яке на думку сторони обвинувачення скоєно підозрюваним в 2017 році, тобто чотири роки потому коли було відкрито кримінальне провадження. Наголошує, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження. Зазначає, що слідчий суддя на даній стадії на думку сторони захисту не повинен вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження, заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є арешт майна.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення підозрюваного та його захисника на підтримку апеляційних вимог, думку прокурора, який просив оскаржену ухвалу слідчого судді залишити без змін, перевіривши матеріали судового провадження відповідно до вимог ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.94, ст.132, ст.173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатись в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п.1 ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведене, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Як вважає апеляційний суд, прокурор, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст.132 КПК України, надав достатні і належні докази тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.
Відповідно до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно із п.4 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
При цьому, підстави для накладення арешту з іншою метою, окрім тих, що закріплені в ч.2 ст.170 КПК України, чинний кримінальний процесуальний кодекс України не передбачає.
Частиною 2 ст.173 КПК України передбачено перелік обставин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про арешт майна, в тому числі, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу, врахуванню підлягає: 1) правова підстава для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно з нормами Глав 10 та 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.
З матеріалів провадження убачається, що ці вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею дотримано.
Як зазначено в клопотанні про накладення арешту на майно, слідчим відділом Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000015 від 16.01.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.3 ст.358, ч.4 ст.358 КК України.
В ході розслідування кримінального провадження Бердичівською окружною прокуратурою підготовлено цивільний позов у цьому кримінальному провадженні, в якому заявлено позовну вимогу про стягнення солідарно з підозрюваних ОСОБА_11 та ОСОБА_9 на користь Червоненської селищної ради майнову шкоду, завдану злочином в сумі 723190,56 грн.
Слідчий суддя саме з метою забезпечення відшкодування шкоди у великих розмірах, завданої внаслідок кримінального правопорушення, що підтверджується обґрунтованістю розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, дійшов правильного висновку про накладення арешту на транспортні засоби, які належать ОСОБА_9 , в межах ціни цивільного позову, встановивши заборону на вчинення дій щодо користування та розпорядження даним майном.
Обґрунтованість підозри ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджена матеріалами кримінального провадженнями.
На час апеляційного розгляду провадження встановлено, що досудове розслідування закінчено, кримінальне провадження разом з обвинувальним актом направлено до суду першої інстанції, де призначено підготовче судове засідання.
Колегія суддів приходить до висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі захисника, є необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження та не спростовують висновків слідчого судді про наявність правової підстави для арешту майна.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів не встановлено.
Враховуючи встановлене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.
Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 09 липня 2021 року, якою накладено арешт на майно із забороною користування та розпорядження ним, яке належить ОСОБА_9 , а саме: - легковий автомобіль марки Fiat Тіро, 1991 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 ; -легковий автомобіль марки Peugeot 407, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , VINкод НОМЕР_4 , - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :