ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 травня 2021 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

судді доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
та сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000009 від 13.01.2020 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 186 КК України, на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 квітня 2021 року, -

У С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст судового рішення.

Цією ухвалою, клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Львів, громадянина України, українця, зареєстрованого в

АДРЕСА_1 Слідчий суддя в І інстанції: ОСОБА_10
Провадження №11-сс/822/95/21 Суддя - доповідач: ОСОБА_1
Категорія ст. 193 КПК України

Левицького, будинок 45 квартира 5, фактично проживаючого АДРЕСА_2 , на утриманні двоє дітей, раніше судимого, задоволено.
Застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній Установі «Чернівецький слідчий ізолятор» до 21.06.2021 року.

Доводи апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , в своїй апеляційній скарзі не погоджується з вказаним рішенням, вважає, що таке повинно бути скасованим, а запобіжний захід повинен бути заміненим на більш м`який, оскільки такий запобіжний захід є надмірним виходячи з обставин справи, самого клопотання слідчого та характеристики підозрюваного.
Зазначає, що слідчим та прокурором не доведено слідчому судді те, що ОСОБА_8 може переховуватись від слідства та суду, впливати на потерпілого, а також вчинити інше кримінальне правопорушення. Вказані твердження сторони обвинувачення є тільки припущенням, а слідчим суддею їх не спростовано.
Судом не було враховано, що ОСОБА_8 має невиліковну хворобу печінки (гепатит В, С), яка призвела до початкової стадії фіброзу. Вказана хвороба передбачає постійний нагляд, консультації у лікаря та постійну терапію. Відповідні документи були додані до матеріалів заперечення на клопотання про обрання запобіжного заходу, однак такі судом були безпідставно проігноровані.
Звертає увагу, що ОСОБА_8 одружений, має двох неповнолітніх дітей 2015 та 2018 року народження. Крім того підозрюваний ОСОБА_8 виховує прийомну дитину - ОСОБА_11 (матір - ОСОБА_12 ).
Вважає, що суд не надав жодної оцінки тим обставинам, не вказав причин, за якими неіснуючі ризики можуть переважити наявність тісних соціальних зв`язків підозрюваного із своєю багатодітною сім`єю та наявність невиліковної хвороби, як наслідок, прийняв незаконне рішення про обрання щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Позиції сторін.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , просив скасувати ухвалу слідчого судді та ухвалити нове рішення, яким змінити тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.
Прокурор просив апеляційну скаргу сторони захисту залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді - без змін.

Мотиви суду.

Заслухавши суддю - доповідача, який виклав суть ухвали та вимоги апеляційної скарги сторони захисту, з`ясувавши думку учасників судового засідання, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до ст. 29 Конституції України та ст. 176, 177, 178 КПК України, право на свободу та особисту недоторканість є одним із найбільш значущих прав людини. Слід врахувати те, що обираючи запобіжний захід - тримання під вартою, обмежуються конституційні права і свободи особи, ще до визнання її винуватою у вчиненні злочину, а запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідно до ст. 183 КПК України є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, і застосовується лише тоді, коли є всі підстави вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і його належної поведінки. Застосування запобіжного заходу з іншою метою не допускається.
Так, у клопотанні старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_9 зазначено, що 13.01.2020 року, приблизно о 13 год. 12 хв. ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , та інші невстановлені особи на автомобілі марки «Mercedes-Benz», модель «VIANO»,VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , а ОСОБА_8 та інші невстановлені особи на автомобілі марки «Mazda» модель «CX-7», реєстраційний номер НОМЕР_3 прибули в місто Чернівці та за попередньою домовленістю, приблизно о 13 год. 40 хв. зустрілися з ОСОБА_15 біля буд. АДРЕСА_3 . Перебуваючи за вказаною адресою, ОСОБА_14 , вчиняючи умисно, заманив ОСОБА_15 до салону автомобіля марки «Mercedes-Benz», модель «VIANO», VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 . Після чого, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та інших двоє невстановлених осіб, застосувавши до ОСОБА_15 психічне насильство, яке виразилось у тому, що вони представились працівниками організації боротьби з організованою злочинністю, погрожуючи застосуванням фізичного насильства, нанесли ОСОБА_15 удари рукою по голові, умисно спричинивши йому відповідно до висновку судово-медичного експерта №48 екс. від 16.01.2020 легкі тілесні ушкодження у вигляді синця на правій щоці з переходом на скроневу ділянку справа. Продовжуючи свої дії, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та двоє невстановлених осіб, насильно утримуючи ОСОБА_15 в салоні автомобіля, що виразилось в ігноруванні прохання потерпілого відпустити його та періодичному застосуванні фізичного насильства, виїхали з міста Чернівці та почали рухатись в сторону села Мамаївці Кіцманського району Чернівецької області. Рухаючись у транспортному засобі, зазначені вище особи почали вимагати у ОСОБА_15 сплатити готівкою неіснуючий борг у сумі 30 тис. доларів США. Отримавши від потерпілого відомості про те, що такої суми грошей у нього не має, продовжуючи застосовувати фізичне насильство та погрожуючи подальшим застосуванням фізичного насильства, ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та двоє невстановлених осіб, примусили ОСОБА_15 , використовуючи мобільний телефон, збільшити кредитний ліміт на банківській платіжній картці АТ КБ «Приватбанк» НОМЕР_4 та разом з банківською платіжною карткою АТ КБ «Приватбанк» НОМЕР_5 передати їх одній з невстановлених осіб та повідомити PIN-коди карток. У подальшому, невстановлена особа, якій ОСОБА_15 був змушений віддати картки, передав їх ОСОБА_8 , який приблизно у селі Мамаївці Кіцманського району Чернівецької області присів до салону автомобіля марки «Mercedes-Benz», модель «VIANO», VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 та на автомобілі направились до ТЦ «Метро», що по вулиці Остапа Вільшини, буд.1д в місті Чернівці, де ОСОБА_8 , у проміжок часу приблизно з 16 год. 00 хв. до 16 год. 07 хв., використовуючи банківські платіжні картки ОСОБА_15 , з картки НОМЕР_4 викрав готівку в сумі 16000 грн., а з картки НОМЕР_5 готівку в сумі 5000 грн., завдавши ОСОБА_15 майнової шкоди з урахуванням комісії у сумі 21 тис. 840 грн..
Досягнувши поставленої мети, а саме заволодівши грошима ОСОБА_15 , зазначені вище особи відвезли його до початку вулиці Галицький шлях в місті Чернівці, де й залишили, позбавивши його волі приблизно протягом 3 годин.
Як убачається з наданих апеляційному суду матеріалів, які були предметом дослідження судом першої інстанції, задовольняючи клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовуючи його, слідчий суддя перевірив обставини, на які були посилання в клопотанні та прийшов до переконливого висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, та про те, що наявні ризики, які визначені в ст. 177 КПК України свідчать про недостатність застосування до останнього більш м`яких запобіжних заходів.
Встановлено, що 13.01.2020 року до ЄРДР внесені відомості за №0000009, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України.
В подальшому до ЄРДР було внесено відомості за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч. 2 ст. 146 КК України.
21.04.2021 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч.2 ст.186 КК України.
Колегія суддів вважає, що слідчим суддею у відповідності до вимог ст.ст. 193, 194 КПК України були досліджені обставини у повному обсязі, необхідному для вирішення питання про обрання запобіжного заходу, які відповідають матеріалам кримінального провадження.
На стадії вирішення слідчим суддею клопотання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя має переконатися у наявності обґрунтованої підозри, а факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.
Отже, стороною обвинувачення в суді першої інстанції доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованих йому кримінальних правопорушень та існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
За практикою ЕСПЛ термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (див. рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року п.32, Series A, N182). Крім того, питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Вимога «обґрунтованої підозри» передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують зацікавлену особу з припустимим правопорушенням. Вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення, і чим довше триває тримання під вартою, тим вищими мають бути вимоги до підтвердження обґрунтованості підозри (Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства, 30 серпня 1990 р.; О`хара проти Сполученого Королівства, 16 жовтня 2001 р. та ін.).
Тримання під вартою має зазвичай застосовуватися до особи, яка підозрюється у вчиненні правопорушення, за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі.
Винятковий характер тримання під вартою означає, що позбавлення волі, до якого воно призводить, може загалом бути виправданим, лише коли правопорушення, у зв`язку з яким воно застосовується, може у разі засудження призвести до певного строку ув`язнення.
Питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою. («Феррарі-Браво проти Італії» 9627/81, 14 березня 1984 р, DR 36,15).
Отже, метою і підставою обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в даному кримінальному провадженні є запобігання спробам підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерплого, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Погоджуючись з такими висновками слідчого судді, апеляційний суд вважає, що для запобігання ризиків, які зазначені в клопотанні слідчого та, які доведені прокурором в судовому засіданні, слідчий суддя обґрунтовано обрав підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою, зважаючи на характер (обставини) і тяжкість передбачуваних злочинів, обґрунтованість доказів того, що саме ця особа їх вчинила та покарання, яке можливо, буде призначено в результаті засудження.
Так, згідно п.5 ч.2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Кримінальне правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , передбачене ч.2 ст. 146 та ч.2 ст. 186 КК України, відносяться до категорії нетяжких та тяжких злочинів й передбачає покарання до 6-ти років позбавлення волі.
Крім того, слідчим суддею обґрунтовано взято до уваги особу підозрюваного ОСОБА_8 , який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, під час відбуття покарання з іспитовим строком вчинив два кримінальні правопорушення, знайомий з іншими підозрюваними та потерпілим, також йому відомі обставини в даному кримінальному провадженні, не працює та немає офіційних джерел доходів, а тому підстав для обрання більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 у слідчого судді не було.
Колегія суддів вважає, що ризики наведенні в клопотанні слідчого є обґрунтованими та вмотивованими в ухвалі слідчого судді, оскільки підозрюваний ОСОБА_8 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерплого, вчинити інше кримінальне правопорушення.
У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для скасування ухвали слідчого судді, як про те апелює сторона захисту в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 та обрання більш м`якого запобіжного заходу.
Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 193, 194, ч.3 407, 422 КПК України колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 квітня 2021 року - без змін.
Ухвала апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3