ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/1511/21 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Хуліганство
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 02 лютого 2021 року про продовження запобіжного заходу ОСОБА_8 , -
ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Веселе Харківського району Харківської області, українцю, громадянину України, з середньою освітою, який розлучений, має неповнолітнього сина 2010 р.н., не працює, зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою : АДРЕСА_2 , раніше притягувався до кримінальної відповідальності,
який органами досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 125, ч. 4 ст. 296 КК України, продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 01 квітня 2021 року.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції вказав на те, що судом не встановлено будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме, ризику можливості переховування обвинуваченого від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, які не допитані судом. При цьому судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кількох тяжких злочинів, з ТОВ «ЩИТ-ЗАХИЩЕНА ЯКІСТЬ» звільнився у 2015 році, що свідчить про відсутність у обвинуваченого законних джерел отримання доходів. Крім того, ОСОБА_8 зареєстрований за межами м. Харкова, що свідчить про наявність ризику можливості переховування обвинуваченого від суду.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить скасувати ухвалу про продовження строку тримання під вартою та обрати обвинуваченому запобіжний захід у виді домашнього арешту за місцем реєстрації.

Апелянт зазначає, що рішення суду є необґрунтованим. Посилається на те, що ризики, заявлені прокурором, ним не доведені та не підтверджені в суді. Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою вкотре носить формальний характер.

Зазначає про те, що обвинувачений ОСОБА_8 не має наміру переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки завжди з`являвся за викликом, частково визнав вину за ч. 4 ст. 296 КК України, погодився надавати свідчення, визнав позовні вимоги потерпілого ОСОБА_10 , а також відшкодував завдану шкоду. У матеріалах справи наявні заяви від потерпілих про відсутність претензій з їх сторони. Вказані обставини свідчать про відсутність ризиків переховування обвинуваченого від суду та впливу на свідків і потерпілих.

Щодо ризику вчинення іншого кримінального правопорушення апелянт зазначає, що вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень на даний час не доведена і не встановлена вироком суду.

ОСОБА_8 має місце реєстрації у Харківській області, за яким проживають батько, який переніс декілька операцій на кінцівках ніг, та бабуся - ветеран війни, яка є особою похилого віку.

Факт проживання у цивільному шлюбі до моменту обрання запобіжного заходу, а також наявність малолітнього сина вказує на те, що ОСОБА_8 має стійкі соціальні зв`язки.

Крім того, в період з 24.11.2014 р. по 18.11.2015 р. ОСОБА_8 працював на посаді водія у ТОВ «ЩИТ-ЗАХИЩЕНА ЯКІСТЬ», де зарекомендував себе позитивно.

Заслухавши доповідь судді, захисника, який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою вищенаведеної статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема можливість переховування від суду, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину може вдатися до відповідних дій.

Матеріали судового провадження містять докази про існування інших ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, зокрема, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, які на теперішній час не допитані, також вчинити інше кримінальне правопорушення, які поряд із ризиком можливості переховуватися від органів досудового розслідування та суду теж залишаються існувати та вірогідність їх настання є досить високою.

Крім того, колегія суддів враховує, що обвинувачений ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку та двох тяжких злочинів, вчинених групою осіб, та за які передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від трьох до семи років, що в сукупності вказує на підвищену суспільну небезпеку як самих діянь, так і особи обвинуваченого.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Між тим, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що ОСОБА_8 інкримінується, поміж іншого, вимагання передачі чужого майна з погрозою обмеження прав та свобод, вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб, а також хуліганство, вчинене групою осіб, на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих.

При цьому, саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належного дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Між тим, як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_8 раніше судимий, офіційно не працевлаштований, з ТОВ «ЩИТ-ЗАХИЩЕНА ЯКІСТЬ» звільнився ще у 2015 році, тобто не має постійного джерела доходу, що додатково підтверджує наявність ризику вчинення нового злочину.

Крім того, оскільки судовий розгляд даного провадження триває, на теперішній час не допитані всі свідки, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність ризику незаконного впливу на зазначених осіб.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

За таких обставин колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами сторони захисту щодо відсутності або втрати актуальності ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.

Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю апеляційних доводів сторони захисту щодо дієвості інших запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Твердження апелянта про те, що ОСОБА_8 не має наміру переховуватися від суду, кожного разу прибував за викликом до слідчого, суду, частково визнав вину, погодився надавати свідчення, визнав позовні вимоги потерпілого, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції враховані всі обставини в їх сукупності.
Доводи захисника про наявність у ОСОБА_8 хворого батька, бабусі-ветерана війни, цивільної дружини та малолітнього сина, в даному конкретному випадку недостатньо свідчить про належне виконання обвинуваченим своїх процесуальних прав та обов`язків, в разі обрання щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

Щодо посилань сторони захисту на відсутність претензій з боку потерпілих, то це може бути визнано обставиною, яка пом`якшує покарання, проте також не є достатньою підставою для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики, встановленні під час обрання запобіжного заходу, на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

Також колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2021 року про продовження запобіжного заходу ОСОБА_8 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді -