ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи 661/1043/21
Номер провадження 11-кп/819/735/21 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 серпня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

Суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

Секретарі ОСОБА_5

З участю прокурора ОСОБА_6

Захисника адвоката ОСОБА_7

Обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні Херсонського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №0000026 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Новокаховського міського суду Херсонської області від 14 червня 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Новокаховського міського суду Херсонської області від 14 червня 2021 року задоволено клопотання прокурора та відносно ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, терміном до 12 серпня 2021 року, включно.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу Новокаховського міського суду Херсонської області від 14 червня 2021 року скасувати, відмовити у задоволенні клопотання або обрати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначив про недоведеність існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Суд в оскаржуваній ухвалі не навів доказів того, що обрання більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не забезпечить належну поведінку ОСОБА_8 .

Крім того не взяв до уваги, що обвинувачений проживає на території м.Нова Каховка разом з особою, з якою пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, але не перебувають у шлюбі, яка вагітна.

Рішення суду не грунтується на вимогах КПК України та практики ЄСПЛ.

Заслухавши суддю - доповідача, захисника, обвинуваченого, прокурора, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів виділеного провадження на розгляді Новокаховського міського суду Херсонської області перебувають матеріали кримінального провадження №0000026 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.

14 червня 2021 року в судовому засіданні прокурор в кримінальному провадженні звернувся до суду із клопотанням, в якому просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

Своє клопотання прокурор обґрунтовував тим, що причетність ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому злочину підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, при цьому наявні ризики того, що обвинувачений з метою ухилення від кримінальної відповідальності, може переховуватися від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення, продовжити злочинну діяльність.

Розглянувши вказане клопотання, суд першої інстанції погодився із доводами клопотання прокурора та прийшов до висновку про наявність правових підстав для продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Перевіривши оскаржуване судове рішення у відповідності із доводами апеляційної скарги захисника, суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду першої інстанції.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України. При цьому, під час досудового розслідування, судом перевірено існування обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_8 вказаного кримінального правопорушення.

Що стосується питання існування заявлених прокурором ризиків можливої неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, то як вірно зазначив суд першої інстанції вказані ризики на даний час є реальними та не зменшилися. При цьому, як вбачається зі змісту оскаржуваного судового рішення, судом надано ретельну оцінку питанню існування кожного заявленого стороною обвинувачення ризику, а доводи апеляційної скарги захисника, які це заперечують, являються безґрунтовними.

Перевіряючи наведені висновки, суд апеляційної інстанції виходить із практики Європейського суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. При цьому у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може вдатися до відповідних дій.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих, свідків. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

При цьому прецедентне право Конвенції сформулювало чотири базових причини для відмови у звільненні: а) ризик того, що підсудний не з`явиться в судове засідання; б) ризик того, що підсудний вживатиме заходів для запобігання відправленню правосуддя; в) скоїть інші правопорушення; г) стане причиною порушення громадського порядку (справи: "Смирнова проти Росії" "Пірузян проти Вірменії", "Тирон проти Румунії").

Характер інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, а саме грабежу, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого повторно, вказує на підвищену суспільну небезпеку скоєного.

Враховуючи зазначене, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а саме до шести років позбавлення волі, з огляду також на дані про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних корисливих злочинів, після звільнення з місць позбавлення волі належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та знову обвинувачується у вчиненні умисного злочину проти власності, під час досудового розслідування перебував у розшуку, офіційно не працевлаштований, постійне джерело доходів відсутнє, зареєстрований у м. Алушта АР Крим, міцних соціальних зв`язків не має, враховуючи також стадію розгляду кримінального провадження, наявні достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого, перебуваючи на свободі, він може вчинити активні дії щодо переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, незаконно впливати на потерпілого, свідків у даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, продовжити злочинну діяльність, що виправдовує необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні і наведеним ризикам неможливо запобігти шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, як на тому наполягає в апеляційній скарзі захисник.

Таким чином, твердження захисника про недоведеність існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, є безпідставними, та такими, що спростовуються відомостями встановленими судом першої інстанції.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі всебічно з`ясованих обставин дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Що стосується посилання апеляційної скарги захисника про те, що обвинувачений проживає на території м.Нова Каховка разом з особою, з якою пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, але не перебувають у шлюбі, яка вагітна, то колегія суддів хоча і враховує дані відомості, проте, з огляду на характер, вид та обставини вчинення злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_8 , відомості про його особу, вказані обставини, не зменшують встановлені ризики та не є визначальними аргументами, які давали б можливість застосувати до останнього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Посилання апеляційної скарги захисника про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, є необґрунтованим та зводяться до іншої, суб`єктивної, оцінки апелянтом обставин, встановлених судом.

Апеляційна скарга не містить об`єктивних доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.

Під час вивчення матеріалів провадження будь-яких фактів порушення конституційних прав обвинуваченого на свободу та особисту недоторканість, колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Новокаховського міського суду Херсонської області від 14 червня 2021 року відносно ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_4
(підпис) ОСОБА_3