КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання ОСОБА_4

за участю:
прокурора ОСОБА_5

представника власника майна ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги представника власників майна ТОВ «ХЛІБОЗАВОД №10», ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ХЛІБОЗАВОД №10», ТОВ «ДМК «ДНІПРОМЛИН» адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 25 березня 2021 року,-

В с т а н о в и л а:
Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 про арешт майна та накладено арешт на майно, а саме на кошти, які обліковуються на рахунках у банківській установі АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» (МФО 305749, , юридична адреса: м. Київ, вул. Жилянська, 32), а саме рахунки:
- № НОМЕР_1 (УКРАЇНСЬКА ГРИВНЯ) (ЄВРО) (ДОЛАР США), що належить ТОВ «ДМК «Дніпромлин» ();
- № НОМЕР_2 (УКРАЇНСЬКА ГРИВНЯ), що належать ТОВ «Хлібзавод № 10» ();
- № НОМЕР_3 (УКРАЇНСЬКА ГРИВНЯ), що належить ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ХЛІБЗАВОД № 10» ().
Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, представник власників майна подав апеляційні скарги, в яких просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 25 березня 2021 року, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання про арешт майна.

Мотивуючи свої апеляційні скарги вказує на те, що стороною обвинувачення не надано суду будь-яких доказів на підтвердження того, що арештоване майно набуте в результаті вчинення кримінальних правопорушень, має ознаки речового доказу та є предметом кримінальних правопорушень у кримінальному провадженні №0000888. Крім того, враховуючи викладене мотивування клопотання, прокурор в розумінні вимог ст.. 132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя у відповідності до ст. 94 КПК України не оцінив ці докази, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення. Вказані обставини вплинули на те, що належним чином не було встановлено, як в ухвалі слідчого судді, так і в клопотанні прокурора, правової підстави для накладення арешту на грошові кошти товариств. В оскаржуваній ухвалі слідчий суддя не обґрунтував, яким саме чином грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках, відповідають критеріям ст. 170 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, думку представника власників майна, який підтримав подані апеляційні скарги та просив їх задовольнити, прокурора про законність та об`єктивність ухвали слідчого судді, а тому необхідності залишення її без змін, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Як вбачається з ухвали слідчого судді та наданих матеріалів справи, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000888 від 18.09.2020 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 206, ч. 2 ст. 2062, ч. 4 ст. 190 КК України.

25.03.2021 року прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме на кошти, які обліковуються на рахунках у банківській установі АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» (МФО 305749, , юридична адреса: м. Київ, вул. Жилянська, 32), а саме рахунки:
- № НОМЕР_1 (УКРАЇНСЬКА ГРИВНЯ) (ЄВРО) (ДОЛАР США), що належить ТОВ «ДМК «Дніпромлин» ();
- № НОМЕР_2 (УКРАЇНСЬКА ГРИВНЯ), що належить ТОВ «Хлібзавод № 10» ();
- № НОМЕР_3 (УКРАЇНСЬКА ГРИВНЯ), що належить ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ХЛІБЗАВОД № 10» (, з підстав, передбачених п.п. 1, 4 ч. 2 ст. 170 КПК України.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 25 березня 2021 року клопотання прокурора задоволено та накладено арешт на зазначене вище майно, за наявності підстав, передбачених п. 3 ч. 2 та ч. 5 ст. 170 КПК України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком слідчого судді, яким було задоволено клопотання сторони обвинувачення на накладено арешт на вказане майно, з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним уст. 98 КПК України.

Відповідно до статті 100 КПК України, на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя, суд накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Згідно статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Із змісту ч. 6 ст. 170 КПК України, вбачається, що у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Разом з тим, як вбачається з наданих матеріалів, прокурор, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

На думку колегії суддів, клопотання прокурора не відповідає вимогам ст. 171 КПК України. В клопотанні не зазначені конкретні підстави та мета необхідності арешту майна, а перераховано лише передбачені ч. 2 ст. 170 КПК України випадки арешту майна, зокрема, з метою збереження речових доказів; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Тоді як, в матеріалах, які додані до клопотання, не міститься жодного доказу того, що вказане у клопотанні майно, а саме кошти, які обліковуються на рахунках у банківській установі АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» (МФО 305749, , юридична адреса: м. Київ, вул. Жилянська, 32), рахунки: № НОМЕР_1 (УКРАЇНСЬКА ГРИВНЯ) (ЄВРО) (ДОЛАР США), що належить ТОВ «ДМК «ДНІПРОМЛИН»; № НОМЕР_2 (УКРАЇНСЬКА ГРИВНЯ), що належить ТОВ «ХЛІБОЗАВОД №10» (); № НОМЕР_3 (УКРАЇНСЬКА ГРИВНЯ), що належить ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ХЛІБОЗАВОД № 10» (), відповідають, критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Крім того, належного процесуального рішення про визнання вказаного майна речовим доказом у кримінальному провадженні №0000888 від 18.09.2020 року надані матеріали справи не містять. Відсутній у наданих матеріалах справи і цивільний позов.

В свою чергу висновок слідчого судді в оскаржуваному рішення про наявність підстави для арешту майна, передбаченої п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме з метою можливої конфіскації майна, також є, як вважає колегія суддів, необґрунтованим.
Згідно із ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, кримінальне провадження здійснюється за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5, ст. 185, ч. 2 ст. 206, ч. 2 ст. 2062, ч. 4 ст. 190 КК України.

Водночас, у наданому Витягу не зазначено до яких протиправних дій причетні посадові особи ТОВ «ХЛІБОЗАВОД №10», ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ХЛІБОЗАВОД №10», ТОВ «ДМК «ДНІПРОМЛИН» у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, вказане свідчить про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно, однак наведені обставини не були враховані слідчим суддею при постановленні оскаржуваного рішення.

Крім того, колегія суддів звертає увагу і на те, що ні стороною обвинувачення в клопотанні, ні слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі, в порушення вимог ст.ст. 171, 173 КПК України, не оцінено розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту коштів, які обліковуються на банківських рахунках, для зазначених товариств, стратегічність та необхідність роботи ТОВ «ХЛІБОЗАВОД №10», ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ХЛІБОЗАВОД №10», ТОВ «ДМК «ДНІПРОМЛИН».

Згідно вимог ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про однобічність, неповноту, необ`єктивність і формальність судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, як незаконна та необґрунтована, а апеляційні скарги представника власників майна ТОВ «ХЛІБОЗАВОД №10», ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ХЛІБОЗАВОД №10», ТОВ «ДМК «ДНІПРОМЛИН» адвоката ОСОБА_6 задоволенню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора як такого, що внесено до суду за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власників майна, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а:
Апеляційні скарги представника власників майна ТОВ «ХЛІБОЗАВОД №10», ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ХЛІБОЗАВОД №10», ТОВ «ДМК «ДНІПРОМЛИН» адвоката ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 25 березня 2021 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 про арешт майна та накладено арешт на майно, а саме на кошти, які обліковуються на рахунках у банківській установі АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» (МФО 305749, , юридична адреса: м. Київ, вул. Жилянська, 32), а саме рахунки:

- № НОМЕР_1 (УКРАЇНСЬКА ГРИВНЯ) (ЄВРО) (ДОЛАР США), що належить ТОВ «ДМК «Дніпромлин» ();
- № НОМЕР_2 (УКРАЇНСЬКА ГРИВНЯ), що належать ТОВ «Хлібзавод № 10» ();
- № НОМЕР_3 (УКРАЇНСЬКА ГРИВНЯ), що належить ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ХЛІБЗАВОД № 10» (), - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 про арешт майна, а саме коштів, які обліковуються на рахунках у банківській установі АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» (МФО 305749, , юридична адреса: м. Київ, вул. Жилянська, 32):
- № НОМЕР_1 (УКРАЇНСЬКА ГРИВНЯ) (ЄВРО) (ДОЛАР США), що належить ТОВ «ДМК «Дніпромлин» ();
- № НОМЕР_2 (УКРАЇНСЬКА ГРИВНЯ), що належить ТОВ «Хлібзавод № 10» ();
- № НОМЕР_3 (УКРАЇНСЬКА ГРИВНЯ), що належить ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ХЛІБЗАВОД № 10» (), - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/2519/2021 Категорія ст. 170 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_7
Доповідач: ОСОБА_1