ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/96/18 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/2468/21 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10 червня 2021 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10 червня 2021 року ОСОБА_6 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 06 серпня 2021 року та відмовлено в клопотанні захисника про зміну запобіжного заходу на домашній арешт.

ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.153 КК України.

Вирішуючи питання про продовження строків тримання під вартою, суд першої інстанції зазначив в своєму рішенні, що з врахуванням існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які на даний час не змінилися та продовжують існувати, оцінюючи сукупність обставин, а саме: того факту, що ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого умисного злочину та тяжкості покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим; з урахуванням даних про особу обвинуваченого, який неодноразово засуджений, офіційно не працевлаштований, не має міцних соціальних зав`язків; може впливати на потерпілу та свідків; переховуватися від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення, застосування до нього більш м`яких запобіжних заходів є неможливим.

Не погодившись з ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10 червня 2021 року, захисник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу, захисник вказав, що не згоден з зазначеним в оскаржуваній ухвалі тому, що відповідно до змін в нині діючій редакції КК України, злочин в якому на даний час обвинувачується ОСОБА_6 є тяжким, а не особливо тяжким, та карається на строк від 5 до 7 років.
Крім того, зазначає, що свідки, які допитані на даний час, дали покази на користь обвинуваченого, а потерпіла з батьками зараз проживає в іншому районі, тому зазначені прокурором ризики не є дійсними та обґрунтованими.
Акцентує увагу на порушенні, судом першої інстанції, розумних строків, так як обвинувачений уже більше 3,5 років знаходиться під вартою, а судовий процес ще триває.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали судового провадження та оскаржувану ухвалу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та ухвалено з дотриманням зазначених вимог закону.
Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо наявності та продовження існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.
Колегія суддів виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленого обвинувачення, суспільної небезпеки злочинних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_6 ..
Так, ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.153 КК України, санкцією якого передбачено покарання від 5 до 7 років позбавлення волі, у зв`язку з чим обвинувачений може переховуватися від суду та органу досудового розслідування, на що обґрунтовано послався суд в оскаржуваному судовому рішенні.
Надаючи оцінку можливості існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, колегія суддів бере до уваги, що ОСОБА_6 неодноразово судимий, (а саме більше десятка разів судимий, починаючи з 1992 року притягувався до кримінальної відповідальності та був більше семи разів засуджений), постійного джерела доходів не має, судовий розгляд у цьому кримінальному провадженні не завершено, всі свідки не допитані, а тому існує певна ймовірність того, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків та з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій щодо переховування від органів досудового розслідування та/або суду.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Окрім цього, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що ОСОБА_6 обвинувачуються в сексуальному насильстві щодо неповнолітньої, на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілої.
При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.
Колегія суддів також бере до уваги те, що відповідно до відомостей матеріалів провадження обвинувачений ОСОБА_6 міцних соціальних зав`язків не має, що додатково може свідчити про існування ризику переховування обвинуваченого від правоохоронних органів та суду.
Колегія суддів вважає, що з огляду на фактичні обставини цього кримінального провадження, ступінь тяжкості вчиненого злочину, пов`язаного із спричиненням насильницьких дій щодо неповнолітньої, а також даних про особу обвинуваченого, продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою є виправданим.
Апеляційні доводи захисника, щодо недоведеності прокурором наявністі ризиків, які були на час обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовжують існувати, є суб`єктивними, оскільки повністю спростовуються відомостями матеріалів судового провадження та висновками суду, що зазначені в оскаржуваному судовому рішенні.
За таких обставин, колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами сторони захисту щодо відсутності або втрати актуальності ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.
Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю апеляційних доводів сторони захисту щодо дієвості інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку щодо законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.
Разом з цим, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції, про необхідність дотримання судом вимог ч.5 ст.28 КПК України, згідно яких кримінальне провадження щодо особи, яка тримається від вартою, має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першої інстанції першочергово.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10 червня 2021 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - залишити без змін.
Звернути увагу, Орджонікідзевського районного суду м. Харкова, на недопустимість порушення розумних строків розгляду кримінального провадження, передбачених ст.28 КПК України.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий
Судді