печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2021 року слідчий суддя Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю представника особи, яка звернулась зі скаргою адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, яка полягає неповерненні тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0000123 від 22.01.2018, -
В С Т А Н О В И В :

06.04.2021 до Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 , на бездіяльність слідчого прокурора Офісу Генерального прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0000123, у якій заявник просив зобов`язати прокурора повернути вилучене під час обшуку 21 березня 2019 року за адресою АДРЕСА_1 , майно, а саме грошові кошти в сумі 37800 доларів США.
В обґрунтування доводів та вимог скарги зазначено, що 21.03.2019 здійснено обшук за вказаною адресою у кримінальному провадженні № 0000123, під час здійснення якого вилучено майно (зокрема, грошові кошти в сумі 37800 доларів США).
27 березня 2019 року прокурор Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме на грошові кошти в сумі 37800 доларів США, які були тимчасово вилучені під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 в межах кримінального провадження № 0000123.
11 липня 2019 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва у справі № 757/15864/19-к в задоволенні зазначеного клопотання прокурора відмовлено.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 серпня 2019 року у справі № 757/15864/19-к ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 11 липня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва Другого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 про накладення арешту на майно, а саме на грошові кошти в сумі 37800 доларів США, які були тимчасово вилучені під час проведення обшуку - залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора другого відділу процесуального керівництва Другого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 - залишено без задоволення.
Крім того, в зазначених судових рішеннях в рамках справи № 757/15864/19-к судами було встановлено, що грошові кошти в сумі 37800 доларів США, які були тимчасово вилучені під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 в межах кримінального провадження № 0000123 належать третій особі, а саме ОСОБА_5 , і були надані останнім в позику дружині ОСОБА_7 ОСОБА_9 , що підтверджується договором позики (грошових коштів в еквівалентній іноземній валюті) від 19 лютого 2019 року, сума позики за яким складає 1088000 гривень, що становить 40000 доларів США.
Згідно відповіді старшого слідчого в ОВС ГСУ НПУ України ОСОБА_10 від 30.04.2021 грошові кошти, вилучені під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 згідно матеріалам кримінального провадження № 0000123 знаходяться на рахунку Офісу Генерального прокурора відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 35 від 09.04.2019 р.
Згідно відповіді старшого групи прокурорів у кримінальному провадженні - прокурора другого відділу процесуального керівництва Другого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадження органів Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання державного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 від 26.03.2021 № 31/2/2-29058-18 рішення, дії чи бездіяльність прокурора може бути оскаржена слідчому судді Печерського районного суду міста Києва в порядку ст. 303-306 КПК України.
Представник особи, в інтересах яікої подано скаргу в судове засідання з`явилася, скаргу підтримала, підтвердила, що станом на день розгляду скарги зазначені кошти у сумі 37800 доларів США, які були тимчасово вилучені під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 і на які не накладено арешт не повернуті власнику - ОСОБА_5 , у зв`язку з чим заявник вважає, що вилучені предмети та документи тримаються прокурором безпідставно, а відтак підлягають поверненню його законному володільцю.
Представник особи, в інтересах якої подано скаргу адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні скаргу підтримала, підтвердила, що станом на день розгляду скарги зазначені кошти у сумі 37800 доларів США, які були тимчасово вилучені під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 і на які не накладено арешт не повернуті власнику - ОСОБА_5 , у зв`язку з чим заявник вважає, що вилучені предмети та документи тримаються прокурором безпідставно, а відтак підлягають поверненню його законному володільцю.
Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні щодо задоволення скарги заперечував в повному обсязі, просив відмовити.
Вивчивши скаргу, заслухавши позицію представника особи, в інтересах якої подано скаргу, пояснення прокурора, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до висновку.
Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.
Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність осіб, які не з`явилися, на підставі наданих доказів.
Вивчивши скаргу та дослідивши письмові докази, слідчий суддя приходить до наступного.
За своїм змістом подана скарга направлена на повернення вилученого майна у ході проведеного обшуку, через призму оскарження бездіяльності прокурора/слідчого.
Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000123 від 22.01.2018 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 4 ст. 190, ч. З ст. 209, ч. 1 ст. 255, ч. З ст. 307, ч. 2 ст. 364 КК України.
Процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0000123 від 22.01.2018 здійснюється Офісом Генерального прокурора.
За викладених обставин вбачається, що скаргу подано уповноваженою особою, в передбачений законом спосіб та з урахуванням правил територіальної підсудністю для розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, які розглядаються слідчим суддею місцевого суду за місцем розташування органу досудового розслідування, що регламентовано ч. 1 ст. 306 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.
Частиною 2 ст. 168 КПК України визначено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Згідно з ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржено неповернення тимчасово вилученого майна, згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які слідчий, прокурор зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.
Відповідно до ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.
Згідно із ч. 1 ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених ст. ст. 160-166, 170-174 цього Кодексу.
Обов`язковою обставиною, яка вказує на відповідність вилученого майна критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину. Обов`язок доведення існування зазначеної умови КПК України покладає на слідчого та/або прокурора, а обов`язок перевірки цих обставин - на слідчого суддю при розгляді відповідного клопотання чи скарги.
У разі відсутності підстав вважати вилучене майно таким, що містить інформацію про факти підготовки, координування спланованих дій та вчинення кримінальних правопорушень, тобто, що є предметом кваліфікації у кримінальному провадженні - вони мають бути повернуті власнику.
Майнові права захищаються в Україні, як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема частиною 1 і 5 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Дана стаття Конституції України визначає, що конфіскація майна може бути заснована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.
Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Разом з тим, слідчий суддя при вирішенні даної скарги, враховує, приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Така позиція також узгоджується із частиною 5 статті 9 КПК України, відповідно до якої кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
Так, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» (<...>) [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).
ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).
У своєму рішенні від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).
Так, судовим розглядом встановлено, що серед вилучених, під час проведення обшуку 21.03.2019, речей були: кошти у сумі 37 800 доларів США (тридцять сім тисяч вісімсот) доларів США, які належать ОСОБА_5 .
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/15864/19-к від 11 липня 2019 р., залишеною без змін, ухвалою Київського апеляційного суду від 15 серпня 2019 року у справі № 757/15864/19-к в задоволенні клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва Другого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 про арешт тимчасово вилученого майна в рамках кримінального провадження № 0000123 від 22.01.2018 в частині накладення арешту на кошти у сумі 37 800 доларів США (тридцять сім тисяч вісімсот) доларів США, які належать ОСОБА_5 . відмовлено.
Згідно ухвали Печерського районного суду м. Києва від 14-03-2019 у справи № 757/13066/19-к про обшук вбачається, що грошові кошти не входили до переліку, щодо якого надано дозвіл на відшукання та вилучення, тобто такі грошові кошти є тимчасово вилученим майном.
Також скаржником надано опис речей, вилучених під час даного обшуку із зазначенням вилучених 37800 доларів США, договір позики від 19-02-2019, заява розписка, які додатково підтверджують безпідставність вилучення та утримання грошових коштів в сумі 37800 доларів США, які належать ОСОБА_5 та були вилучені під час обшуку 21 березня 2019 року за адресою АДРЕСА_1 .
Також суду надано вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 05-09-19 у справі № 752/17231/19, зі змісту якого встановлено, що в рамках обвинувального акту щодо ОСОБА_11 питання щодо 37800 доларів США не вирішувалось, оскільки зазначені кошти залишились в статусі тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0000123.
Статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
Так, при винесенні даного рішення слідчий суддя приймає до уваги, що обов`язок доведення існування, тієї обставини, яка вказує на відповідність вилученого майна критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України, КПК України покладає на слідчого та/або прокурора, а обов`язок перевірки цих обставин - на слідчого суддю при розгляді відповідного клопотання чи скарги, а також враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в матеріалах судового провадження за скаргою даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння власником належним йому майном.
Разом з цим, стороною обвинувачення не доведено та не надано доказів, які б давали підстави для утримання майна ОСОБА_5 , який не має жодного процесуального статусу у кримінальному провадженні, оскільки доказів, які б могли свідчити, що вилучене майно є таким, що містить інформацію про факти підготовки, координування спланованих дій та вчинення кримінальних правопорушень, тобто, що є предметом кваліфікації у кримінальному провадженні № 0000123 від 22.01.2018 не надано, враховуючи, що досудове розслідування здійснюється протягом тривалого проміжку часу.
Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість поданої скарги щодо бездіяльності, яка полягає у неповерненні вилученого майна, оскільки, вбачається порушення права власника на володіння, користування та розпоряджання своїм майном, а відтак скарга підлягає задоволенню.
За вказаних обставин позиція органу досудового розслідування щодо неповернення переліченого вище майна, а саме: кошти у сумі 63 305 (шістдесят три тисячі триста п`ять) доларів США належать ОСОБА_5 , яку необхідно усунути шляхом зобов`язання повернути вилучене майно власнику, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 169 КПК України.
Керуючись ст. ст. 100, 169-170, 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :

Скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, яка полягає неповерненні тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0000123 від 22.01.2018 задовольнити.
Зобов`язати уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, що здійснюють процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000123 від 22.01.2018 повернути ОСОБА_5 вилучене під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 майно, а саме: грошові кошти в сумі 37 800 (тридцять сім тисяч вісімсот) доларів США.
Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1