Справа № 317/3693/20
Провадження № 1-в/317/16/2021
У Х В А Л А
12 лютого 2021 року м. Запоріжжя
Запорізький районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
засудженого ОСОБА_4 , (відеоконференцзв`язок)
захисника засудженого, адвоката ОСОБА_5 ,
представника адміністрації установи ОСОБА_6 , (відеоконференцзв`язок)
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за клопотанням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Костянтинівка Донецької області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , до затримання мешкав за адресою: АДРЕСА_2 ; раніше судимий 18.04.2017 Волноваським районним судом Донецької області за ч. 2 ст. 260 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75, 76 КК України від відбуття визначеного судом покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки; засуджений:

25.01.2018 Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області за ч. 1 ст. 263 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину строку покарання за вироком Волноваського районного суду Донецької області від 18.04.2017, та остаточно призначено покарання у вигляді 3 років 1 місяця позбавлення волі;

про застосування умовно-дострокового звільнення відповідно до ст. 81 КК України,
В С Т А Н О В И В:
17.12.2020 до Запорізького районного суду Запорізької області надійшло клопотання ОСОБА_4 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення відповідно до ст. 81 КК України.
У судовому засіданні засуджений та його захисник клопотання підтримали та просили його задовольнити.
Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого, вважає його передчасним, оскільки останній має чотири не погашені стягнення, тобто засуджений не довів свого виправлення.
Представник адміністрації ДУ «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» у судовому засіданні також заперечував проти задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого, вважає його передчасним та необґрунтованим, оскільки ОСОБА_4 не довів свого виправлення.
Суд, вислухавши доводи засудженого та його захисника, прокурора, дослідивши зміст клопотання, особову справу засудженого, встановив наступне.
ОСОБА_4 засуджений 25.01.2018 Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області за ч. 1 ст. 263 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України йому частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Волноваського районного суду Донецької області від 18.04.2017 та остаточно призначено покарання 3 роки 1

місяць позбавлення волі.
З наданої адміністрацією виправної колонії характеристики вбачається, що засуджений ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі знаходиться з 17.05.2018.
Початок строку відбування покарання 17.05.2018, кінець строку 17.06.2021.
Під час тримання в державній установі «Бахмутська установа виконання покарання (№ 6)», характеризувався посередньо, допустив одне порушення вимог режиму тримання яке виразилося у порушенні розпорядку дня, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи. Стягнення погашене у встановленому законом порядку, заохочень не мав.

З 07.10.2018 відбував покарання в державній установі «Біленьківська виправна колонія (№ 99)», характеризувався позитивно, порушень вимог режиму відбування покарання не допускав, стягнень не має. За виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки має одне заохочення правами начальника установи.

З 27.05.2019 тримався в державній установі «Бахмутська установа виконання покарання (№ 6), характеризувався посередньо, порушень вимог режиму тримання не допускав, стягнень та заохочень не мав.

З 07.10.2019 відбуває покарання в державній установі «Біленьківська виправна колонія (№ 99)», допустив чотири порушення вимог режиму відбування покарання, які виразилися у порушенні форми одягу та у порушенні розпорядку дня та у палінні у невстановленому місці, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи, три стягнення погашені у встановленому законом порядку та одне стягнення не зняте та не погашене у встановленому законом порядку. Заохочень не має.

На виробництві установи не працевлаштований, але на добровільній та безоплатній основі виконує роботу днювального відділенні СПС.

За характером спокійний, врівноважений, у відношенні із засудженими підтримує рівні взаємовідносини.

У відношенні до персоналу установи дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин, виконує передбачені законом вимоги персоналу установи під наглядом.

Дотримується вимог санітарії та гігієни, спальне місце та при ліжкову тумбочку утримує у чистоті та порядку, має не завжди охайний зовнішній вигляд. Виконує роботи із самообслуговування, має задовільний рівень необхідних навичок.

Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює належний догляд, використовує тільки за призначенням.

До виконання робіт із благоустрою установи ставиться посередньо, потребує постійного спонукання.

Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Відповідно до ст. 123 КВК України, приймає участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі.

Відповідно до ст. 123 КВК України, участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу не приймає.
Відповідно до ст. 126 КВК України, прагне до підвищення наявного загальноосвітнього, відвідує бібліотеку установи.

Відповідно до ст. 127 КВК України, приймає участь у роботі самодіяльних організацій засуджених, а саме в санітарно-побутовій секції.

Засуджений під час відбування покарання на профілактичному обліку не перебував, підстав для постановки на профілактичний облік не має.

За вироком суду має позов 594,88 грн, який відшкодований у повному обсязі.

26.09.2019 комісією установи було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми передбаченої ст. 100, 101 КВК України, у вигляді зміни умов тримання, а саме переведення до дільниці соціальної реабілітації.

26.12.2019 комісією установи було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми передбаченої ст. 82 КК України у вигляді заміни не відбутої частини покарання більш м`яким.

11.06.2020 комісією установи було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми передбаченої ст. 81КК України у вигляді умовно-дострокового звільнення.

Статтею 81 КК України встановлено сукупність умов, за яких особа, засуджена вироком

суду, підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання:
- засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК України);
- засуджений відбув певну частину строку покарання, яка диференційована в залежності від тяжкості скоєного злочину (ч. 3 ст. 81 КК України).
Так, з урахуванням положень ст. 12, 24 КК України, станом на момент розгляду клопотання засуджений ОСОБА_4 відбув необхідний строк покарання, передбачений ч. 3 ст. 81 КК України, а саме не менше двох третин строку покарання, призначеного судом.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до ст. 6 КВК України, під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Суд зазначає, що наявність лише формально-юридичної підстави, тобто відбуття необхідного строку покарання, не свідчить про те, що засуджений став на шлях виправлення.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання. Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намагання своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

Відповідно до ст. 17 постанови Пленуму ВСУ № 2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Відповідно до довідки, виданої в.о. головного бухгалтера ДП «ПДКВСУ (№ 99)» та в.о. начальника ПЕВ ДП «ПДКВСУ (№ 99)», засуджений ОСОБА_4 працював різноробочим на ДП «ПДКВС України (№ 99)» з 01.11.2018. Зі змісту довідки вбачається, що з жовтня 2018 року по листопад 2020 року ОСОБА_4 працював лише 6 місяців. Однак характеристика містить відомості, що засуджений на добровільній та безоплатній основі виконує роботу днювального у відділенні СПС.

З матеріалів справи також вбачається, що засуджений ОСОБА_4 має одне заохочення правами начальника установи за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки. Однак також має п`ять стягнень за порушення розпорядку дня (накладені 14.09.2018 та 09.07.2020), порушення форми одягу (накладені 07.05.2020 та 02.07.2020) та паління у невстановленому місці (накладено 15.01.2021), що потягнули за собою покарання у вигляді попередження, доган та суворої догани, що з врахуванням його досить позитивної характеристики свідчить про нестабільність поведінки.Крім того, одне стягнення не зняте та не погашене у встановленому законом порядку, порушення вчинено вже безпосередньо після подання засудженим клопотання до суду.

Відповідно до ч. 2, 4, 5 ст. 123 КВК України, участь засуджених у виховних заходах, які проводяться в колоніях, враховується при визначенні ступеня їхнього виправлення, а також при застосуванні заходів заохочення і стягнення. Стимулювання правослухняної поведінки засуджених здійснюється за допомогою програм диференційованого виховного впливу з урахуванням їхньої поведінки, психічного стану і ступеня соціальної занедбаності. Програми диференційованого виховного впливу на засуджених повинні враховувати можливості виховної

функції режиму відбування покарання, загальноосвітнього і професійно-технічного навчання, заходів заохочення і стягнення, які застосовуються до осіб, позбавлених волі, самодіяльних організацій засуджених, громадських, благодійних і релігійних організацій, а також залучення засуджених до самовиховання.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 приймає участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі та у роботі самодіяльних організацій засуджених, а саме в санітарно-побутовій секції, однак не приймає участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_4 своєю поведінкою не довів, що став на шлях виправлення, що згідно з законом виключає можливість умовно-дострокового звільнення, клопотання є передчасним і необґрунтованим, тому у його задоволенні необхідно відмовити.

Керуючись ст. 6, 133, 123, 153, 154 КВК України, ст. 12, 24, 81 КК України, ст. 336, 369-372, 376, 392-393, 395, 537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування умовно-дострокового звільнення відмовити.
Ухвала суду може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали проголошено 15.02.2021 о 08:50.

Суддя ОСОБА_1