Справа № 148/1644/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2021 року м. Тульчин

Тульчинський районний суд
Вінницької області у складі: судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження № 0000589 по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Улянівка Тульчинського району Вінницької області, зареєстрованої і проживаючої, за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, одружену, не працюючу, не судиму, має на утриманні неповнолітню дитину,у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 , представника потерпілої ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИВ:
Органом досудового розслідування встановлено, що 12.12.2019 близько 18:00 год. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителька АДРЕСА_2 , знаходячись на подвір`я домогосподарства, за адресою: АДРЕСА_1 , під час сварки з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителькою АДРЕСА_3 , з якою вона на протязі останнього часу перебуває у неприязних відносинах, діючи умисно на ґрунті особистих неприязних відносин, які виникла між ними в ході даної сварки нанесла їй декілька ударів кулаками в область голови та грудей.
В подальшому ОСОБА_6 з метою уникнення від нанесення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , намагалась втекти, однак, зашпортнулась та впала на землю, після чого до неї підбігла ОСОБА_8 , яка продовжуючи свій протиправний умисел спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, умисно нанесла ідеї декілька ударів ногами по тулубу, чим заподіяла ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки, забою грудини, забою м`яких тканин, синців в ділянці голови, лівої верхньої кінцівки, обох молочних залоз, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричиниш короткочасний розлад здоров`я.
Обвинувачена ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального проступку, передбаченому ч. 2 ст. 125 КК України, визнала та зазначила, що у вчиненому щиро кається, просила вибачення у потерпілої, а також надала пояснення згідно яких давно перебуває з ОСОБА_6 у неприязних відносинах та 12.12.2019 біля 18:00 год. між ними стався конфлікт під час, якого вона вдарила ОСОБА_6 по голові, після того, як остання впала, вона ще нанесла декілька ударів їй в область грудей.
Цивільний позов визнала частково у сумі 500 грн. щодо стягнення з неї моральної шкоди, в іншій частині цивільний позов не визнала і просила відмовити в його задоволенні. При цьому, вона вважає, що потерпіла можливо пережила стрес та біль внаслідок нанесених ударів а тілесних ушкоджень.
Потерпіла ОСОБА_6 надала пояснення згідно яких, на кухню до неї додому забігла ОСОБА_3 та почала сварку в ході якої ображала її, а потім почала бити, наносячи удари по голові і грудній клітці. Зазначила, що внаслідок дій ОСОБА_3 їй спричинено моральну шкоду, яка полягає у стражданнях, поганому сні, а тому просить стягнути з останньої 15000 грн., а також нею витрачено багато коштів на лікування, а саме на придбання ліків, проїзд до лікарні та проїзд до органів досудового розслідування, нею винаймався автомобіль, який вона за власні кошти заправляла пальним. Переживає до сьогоднішнього дня страждання, підвищений тиск.
Свідок ОСОБА_9 надала пояснення згідно яких 12.12.2019 спілкувалася по телефону з матір`ю ОСОБА_6 , яка їй сказала, що ОСОБА_3 вчинила сварку з нею, виражалася нецензурною лайкою на її адресу та побила її. Вона приймала участь у лікуванні матері та надавала кошти на придбання ліків.
Свідок ОСОБА_10 повідомив, що є сусідом обвинуваченої і потерпілої, чув звуки сварки і побачив ОСОБА_3 та її чоловіка, в цей час ОСОБА_6 побігла за приміщення сараю, її наздоганяла ОСОБА_3 . Бійку між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 не бачив, обставини щодо спричиненої шкоди і лікування ОСОБА_6 йому не відомі.
Свідок ОСОБА_10 зазначила, що обвинувачена і потерпіла є її сусідами, 12.12.2019 у вечірній час йшла з чоловіком, почули сварку, а потім побачила, як ОСОБА_6 втікала від ОСОБА_3 , після чого сварка продовжилася. Прийшовши на звуки сварки вона побачила як ОСОБА_6 бігла та впала, потім прийшла ОСОБА_3 і прогнала її, чи наносила ОСОБА_3 удари ОСОБА_6 вона не бачила. Більше ніяких обставин конфлікту їй не відомо. Про тілесні ушкодження спричинені ОСОБА_6 і витрати на лікування їй відомо зі слів останньої.
Свідок ОСОБА_11 надала пояснення згідно яких вона працює фельдшером у с. Ульянівка Тульчинського району Вінницької області, згідно посадових обов`язків вона уповноважена надавати невідкладну медичну допомогу, призначати симптоматичне лікування. У ОСОБА_6 був підвищений тиск, а тому вона призначила їй ліки. В подальшому у серпні 2020 рокі, потерпіла принесла їй чеки та коробки від ліків де були цінники, на підставі цих даних нею складено довідку з зазначенням вартості і кількості препаратів. Також, інформацію у вказаній довідці вказувала зі слів потерпілої. Будь-яких ліків для ОСОБА_6 вона особисто не купувала, діагноз визначила самостійно.
Також, крім визнання вини обвинуваченою ОСОБА_3 , показів свідків та потерпілої, вина обвинуваченої ОСОБА_3 підтверджується зібраними в ході досудового розслідування та дослідженими в судовому засіданні матеріалами кримінального провадження, а саме: витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 13.12.2019 (а.с. 102); протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (а.с. 103); висновком судово-медичної експертизи № 142 від 13.12.2019 (а.с. 104 105) та висновком додаткової судово-медичної експертизи № 26 від 08.04.2020 (а.с. 107 108), згідно яких у ОСОБА_6 наявні легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; протоколом слідчого експерименту від 12.03.2020 (а.с. 116 -117) з фототаблицею (а.с. 118 122).
Таким чином, оцінивши у сукупності надані по кримінальному провадженні докази, досліджені у судовому засіданні, оцінюючи показання свідків, суд вважає, що вина ОСОБА_3 у інкримінованому кримінальному проступку доведена повністю та її дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне нанесення легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_12 , суд враховує особу обвинуваченої, яка за місцем проживання характеризується позитивно (а.с. 112), на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває (а.с. 114, 115), раніше не судима (а.с. 113), має на утриманні неповнолітню дитину, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-АВ № НОМЕР_1 від 09.02.2010 (а.с. 123).
Обставини, передбачені ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 суд визнає щире каяття останньої і активне сприяння розкриттю кримінального проступку.
Обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_3 у відповідності до ст. 67 КК України, суд визнає вчинення кримінального проступку щодо особи похилого віку.
За таких обставин, з урахуванням особи обвинуваченої, яка вину визнала та щиро розкаялась, з метою попередження нових кримінальних правопорушень, виправлення обвинуваченої, з врахуванням вимог ст. 50, 65 КК України, суд приходить до висновку про необхідність призначення покарання ОСОБА_3 в межах санкції визначеної ч. 2 ст. 125 КК України, у виді штрафу в максимальному розмірі.
При вирішенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди в сумі 7828,44 грн., і моральної шкоди у сумі 15000 грн., суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 128 КПК України, ст. 1177 ЦК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого та шкода завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Так, потерпіла в ході судового розгляду цивільний позов підтримала у повному обсязі, а обвинувачена позовні вимоги визнала частково в частині стягнення моральної шкоди у сумі 500 грн., в іншій частині позовних вимог просила відмовити посилаючись на необґрунтованість витрат в частині матеріальної шкоди, оскільки не доведено, що зазначені витрати здійснено у зв`язку з необхідністю усунення наслідків її протиправних дій. Крім того, розмір заявленої моральної шкоди є безпідставним, та завищенним.
Враховуючи зазначене, а також те, що у судовому засіданні доведено винуватість ОСОБА_13 , суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_6 підлягають частковому задоволенню.
Зокрема, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 , слід стягнути матеріальну шкоду у розмірі 1015,27 грн., зазначена сума належним чином підтверджена відповідними платіжними чеками на придбання лікарських препаратів і автомобільного палива (а.с. 29), однак суд не бере до уваги докази надані потерпілою, а саме: квиток на автобус № НОМЕР_2 (а.с. 29), оскільки в ньому не зазначено дати, автостанції відправлення та автостанції прибуття, також договір добровільного страхування серії Д/НВ № 8106 в якому визначено умови страхування, строк дії договору з визначенням страхової суми у розмірі 1800 грн., та страхового платежу у розмірі 550 грн., і розрахункової квитанції № 242050 на суму 550 грн. (а.с. 30), оскільки, це саме договір «добровільного страхування» і внесення платежу по цьому договору, а не оплата відповідних послуг за призначенням лікаря.
Разом з тим, у судовому засіданні під час допиту свідка ОСОБА_11 , остання повідомила, що вона є завідувачем фельдшерсько-акушерського пункту с. Ульянівка, і вона в серпні 2020 року, у зв`язку зі зверненням потерпілої видала довідку про те, що остання зверталась за медичною допомогою з 14.12.2019 без зазначення кінцевої дати, без визначення і призначення лікування, вказала препарати, які призначав сімейний лікар, про що їй стало відомо від останньої та зі слів потерпілої, і на підставі чеків, коробок від різних препаратів на яких були ціни та зі слів потерпілої, яка їх і принесла, зазначила перелік, кількість та вартість ліків, хоча сама особисто їх не купувала та не продавала, тому також суд приходить до висновку, що надана потерпілою довідка від 03.08.2020 з переліком та вартістю медичних препаратів не може бути допустимим доказом.
Таким чином, в іншій частині вимог цивільного позову щодо стягнення матеріальної шкоди необхідно відмовити, оскільки розмір сум заявлених до стягнення не підтверджено належними і допустимими доказами.
В частині вирішення питання щодо стягнення моральної шкоди за цивільним позовом
ОСОБА_6 , суд вважає за необхідне, зазначити наступне.
Згідно ст. 23 ЦК України, моральна шкода, серед іншого, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до п. 9 ПП ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31.03.1995, суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру й обсягу заподіяних позивачеві моральних чи фізичних страждань, наявності інших негативних наслідків, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
Вирішуючи цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_13 потерпіла ОСОБА_6 перенесла ряд негативних емоцій у виді психологічного стресу і порушення звичного ритму життя, пов`язаного з короткочасним розладом здоров`я і необхідністю звернення за медичною допомогою.
Таким чином, в цій частині позов підлягає частковому задоволенню на суму у 7000 грн.
Саме така сума, на думку суду, є співмірною з душевними та психологічними стражданнями, які перенесла потерпіла внаслідок вчинення щодо неї кримінального проступку і саме така сума підлягає стягненню з обвинуваченої на її користь.
Крім того, потерпілою стороною заявлено до стягнення процесуальні витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн.
Так, питання процесуальних витрат у кримінальному провадженні врегульовано главою 8 КПК України. Перелік видів таких витрат міститься у ст. 118 цього Кодексу, а їх розподіл регламентовано ст. 124 КПК України.
За правилами ч. 2 ст. 120 КПК України, витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, який надає правову допомогу за договором, несе потерпілий, а згідно ч. 1 ст. 124 того ж Кодексу, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Відповідно до статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У пунктах 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», які знайшли своє відображення, як слушні, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 у справі № 569/10915/17, судам роз`яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, перегляд документів, копіювання документів). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Зокрема, аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80) від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36) від 23.01.2014 у справі «East/WestAllianceLimited» проти України» від 26.02.2015, у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відтак враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги потерпілої в частині компенсації судових витрат в частині витрат на правову допомогу підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Так, на підтвердження розміру вказаних витрат, стороною потерпілої надано квитанцію від 17.01.2020, згідно яких ОСОБА_6 сплачено адвокату ОСОБА_7 гонорар у сумі 5000 грн., при цьому не надано доказів, що підтверджують обґрунтованість вказаної суми, а саме акту виконаних робіт чи інших документів, я підтверджували б вартість і об`єм наданих послуг отриманих ОСОБА_6 в ході представництва її інтересів.
Разом з тим, судом встановлено, що адвокат ОСОБА_7 приймав участь у судових засіданнях під час розгляду даного кримінального провадження у суді, а також забезпечив подачу цивільного позову в інтересах ОСОБА_6 , у зв`язку з чим, з обвинуваченої слід стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. 15, 50, 65 - 67, 125 КК України, ст. 23, 1167, 1177 ЦК України, ст. 12, 51, 56, 66, 67, 91, 120, 137, 368 - 371, 373, 374 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Визнати винною ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України і призначити покарання у виді штрафу у розмірі сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (1700грн.).
Цивільний позов - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду 1015 (одну тисячу п`ятнадцять) гривень 27 копійок, моральну шкоду 7000 (сім тисяч) гривень, витрати на правову допомогу 2000 (дві тисячі) гривень.
Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Тульчинський районний суд Вінницької області протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Копію вироку після його проголошення вручити учасникам процесу.

Суддя: /підпис/
Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Вирок не набрав законної сили.

Суддя Тульчинського районного суду
Вінницької області ОСОБА_1

Секретар судового засідання