ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2021 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,його захисника ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 ,її представника-адвоката ОСОБА_9 кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора відділу захисту дітей та протидії насильству Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 квітня 2021 року у кримінальному провадженні № 000448 щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, працюючого в КМУ «Чернівецька міська стоматологічна поліклініка» лікарем ортопедом, раніше не судимого,обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 квітня 2021 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і йому призначене покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді двох років шести місяців позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на два роки.

Зараховано обвинуваченому ОСОБА_6 у строк відбування покарання період утримання під вартою з 06.09.2020 по 11.09.2020 року.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 процесуальні витрати на залучення експертів при проведенні судових експертиз в загальній сумі 3593,90 грн. та вирішена доля речових доказів.

Провадження№11-кп/822/ 224/21 Головуючий у І станції: ОСОБА_11
Категорія: ч.2 ст.286 КК України Суддя-доповідач: ОСОБА_1 .
Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 вересня 2020 року на автомобіль марки «Seat Leon», номерний знак НОМЕР_1 .

На таке судове рішення надійшли апеляційні скарги прокурора відділу захисту дітей та протидії насильству Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_8 .

Прокурор у апеляційній скарзі просить скасувати вирок та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_6 винуватим за ч.2 ст.286 КК України та призначити реальне покарання у виді 5-ти років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки.

Вважає, що суд першої інстанції всупереч вимогам ст.65 КК України належним чином не врахував, що скоєне ОСОБА_6 правопорушення відноситься до категорії тяжких, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі від 5 до 10 років, а також не врахував у повному обсязі наслідки злочину.

Твердить, що такі пом`якшуючі обставини, як щире каяття та відшкодування завданої шкоди потерпілій істотно не зменшують ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, оскільки під час вчинення злочину обвинувачений, проявивши злочинну недбалість, умисно порушив ПДР України, спричинивши ДТП,внаслідок якого загинула людина.

Крім цього, на думку апелянта, суд не взяв до уваги, що ОСОБА_6 притягався до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, а тому прокурор вважає,що внаслідок безпідставного застосування судом вимог ст.69 КК України обвинуваченому призначене основне покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість.

Захисник ОСОБА_7 у апеляційній скарзі в інтересах обвинуваченого просить змінити вирок та звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому мінімальний іспитовий термін та призначити мінімальне додаткове покарання

Посилається на те, що вирок в частині покарання є надто суворим, не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вважає, що суд формально врахував пом`якшуючі обставини, але не навів аргументів, чому дані обставини не дають підстав для застосування вимог ст.75 КК України

На думку апелянта, суд не врахував, що ОСОБА_6 визнав вину повністю та щиро розкаявся, неодноразово просив вибачення у потерпілої та допомагав їй.Сама потерпіла неодноразово заявляла, що не має жодних претензій до обвинуваченого.

Після вчинення злочину ОСОБА_12 намагався надати медичну допомогу потерпілій та не залишив місце злочину. Злочин вчинений обвинуваченим з необережності, він не бажав смерті потерпілій, а сама подія сталася миттєво, обвинувачений побачив потерпілу в останній момент, яка переходила нерегульований пішохідний перехід вночі, в темну пору доби.

Крім цього вважає, що суд належним чином не врахував особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, постійне місце роботи та проживання, характеризується позитивно, на момент вчинення злочину був тверезим

Зазначені обставини,на думку апелянта, дають підстави призначити ОСОБА_6 покарання без реального позбавлення волі.

Потерпіла ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просила змінити вирок та звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому 2-х річний іспитовий термін та покласти на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно врахував при призначенні покарання такі дані про особу обвинуваченого, як перебування на обліку у лікаря нарколога з діагнозом гостра алкогольна інтоксикація та притягнення його до адміністративної відповідальності.

Вказує, що суд не взяв до уваги повною мірою пом`якшуючі обставини, зокрема молодий вік обвинуваченого, що він раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання,де характеризується виключно позитивно, офіційно працює, надав допомогу одразу на місці події, не відходив з місця події, не вчиняв жодних дій щодо спотворення або приховування доказів, щиросердно визнав свою винуватість, відшкодував їй завдану злочином шкоду, а також не врахував її думку, як потерпілої сторони та всупереч даним обставинам призначив покарання у виді позбавлення волі .

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора та не вбачав підстав для задоволення апеляційних скарг захисника і потерпілої, доводи обвинуваченого,його захисника,потерпілої,її представника,які, кожен окремо,підтримали апеляційні скарги, подані стороною захисту і потерпілою та заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних скарг та перевіривши їх доводи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно вироку, обвинувачений ОСОБА_6 06.09.2020 року біля 00 годині 50 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «Seat Leon», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись в темну пору доби, із суттєвим перевищенням дозволеної (50 км на год.) в межах населеного пункту швидкістю (105,44 км/год., +- 3,76 км/год.) по проспекту Незалежності, зі сторони вул.Героїв Майдану у напрямку вулиці Небесної Сотні м. Чернівці та наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, який розташований навпроти будинку № 115 Проспекту Незалежності м. Чернівці, позначений дорожнім знаком 5.35.1(2) «Пішохідний перехід», дорожньою розміткою 1.14.2, 1.15 ПДР України та обладнаний світлофором, на якому горів жовтий миготливий сигнал для транспортних засобів; у порушення вимог п. 12.4 та 18.1 ПДРУ проявив самовпевненість і неуважність до дорожньої обстановки і виборі швидкості руху, не переконався, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, продовжив рух, у результаті чого скоїв наїзд на ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка переходила проїзну частину дороги в межах вказаного нерегульованого пішохідного переходу, зліва направо відносно напрямку руху автомобіля.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_14 спричинено смерть.

Відповідно до ст.404 КПК України апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирок районного суду в частині доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій ОСОБА_6 не оспорюється, а тому судова колегія відповідно до ст. 404 КПК України не наводить в ухвалі доводів на підтвердження тих висновків суду, які не оспорені апелянтами.

Згідно вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини,які пом`якшують і обтяжують покарання.

При цьому суди повинні суворо додержуватись вимог даної норми закону стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізується принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст.69 КК України, суд врахував ступінь тяжкості скоєного злочину,який є необережним тяжким,дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий,має постійне місце проживання та роботи, де характеризується позитивно, не одружений, зважив також на відношення обвинуваченого до скоєного.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд врахував щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданих збитків потерпілій. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Також суд врахував думку потерпілої, яка просила суворого не карати обвинуваченого.

На спростування доводів прокурора,судова колегія вважає,що ступінь тяжкості скоєного діяння,наявність декількох обставин,що пом`якшують покарання у сукупності із даними,що характеризують особу обвинуваченого,щирість його каяття,яка доведена його поведінкою як безпосередньо після вчинення злочину,так і під час судового розгляду істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Отже,суд правильно вказав,що не втрачена можливість виправлення обвинуваченого у більш короткий строк покарання,аніж передбачений санкцією ч.2 ст.286 КК України,а тому застосував вимоги ст.69 КК України при призначенні ОСОБА_6 покарання,належним чином обгрунтувавши таке рішення.

Вважати таке основне покарання за строком явно несправедливим внаслідок м`якості судова колегія не вбачає і таких достатніх підстав не наведено прокурором.

Судова колегія також враховує,що наслідки-смерть потерпілої-вже передбачені диспозицією ч.2 ст.286 КК України як кваліфікуюча ознака складу злочину,за який ОСОБА_12 визнаний винуватим,а тому не можуть ще раз враховуватись на погіршення його становища.

Не є достатньою підставою для висновку про м`якість призначеного основного покарання у виді позбавлення волі посилання прокурора на притягнення обвинуваченого до адміністративної відповідальності,оскільки до більш суворого виду відповідальності-кримінальної- ОСОБА_6 не притягався та раніше не судимий.

Разом із тим, висновки суду про те,що відсутні підстави для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням суд жодним чином не вмотивував і такі висновки не відповідають фактичним обставинам провадження і даним про особу обвинуваченого,на що правильно звертають увагу захисник та потерпіла у поданих апеляційних скаргах.

Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину,а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання та особу винного.

Вимогами ст. 75 КК України передбачено, що якщо суд…….при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Визначаючи ступінь тяжкості скоєного діяння, районний суд повною мірою не зважив,що вчинений ОСОБА_12 злочин,хоча і є тяжким,однак скоєний із необережності та ОСОБА_12 не бажав настання наслідків,що настали.
Потерпіла у апеляційній скарзі обгрунтовано звертає увагу на те,що ОСОБА_12 після вчинення ДТП не залишив місце дорожньо-транспортної пригоди,виконавши свої обов`язки як водія,надавав допомогу її доньці та не відходив з місця події, не вчиняв жодних дій щодо спотворення або приховування доказів,і такі посилання потерпілої відповідають фактичним обставинам провадження.

Показання обвинуваченого про обставини вчиненого злочину є послідовними та правдивими протягом здійснення кримінального провадження,і це свідчить про активне сприяння розкриттю злочину та бажання встановлення істини у провадженні.
Також слушно потерпіла і захисник вказують,що ОСОБА_12 неодноразово просив вибачення у потерпілої,повністю відшкодував матеріальну та моральну шкоду,завдану злочином,своїми діями доводячи щирість каяття
Під час апеляційного розгляду захисником надані докази про те,що ОСОБА_12 наразі здійснив оплату вартості ортопедичних послуг,наданих потерпілій ОСОБА_8 у розмірі більш як 5 тис грн.,що підтверджено чеком міської стоматологічної поліклініки від 09.06.2021 року і ці обставини потерпіла також підтвердила у апеляційному суді.
Отже,посткримінальна поведінка обвинуваченого свідчить про те,що він дійсно щиро розкаявся у скоєному,допомагає потерпілій та зробив належні для себе висновки.
Судова колегія враховує,що думка потерпілої не має переважного значення при прийнятті рішення щодо покарання,разом із тим,позиція матері,яка втратила доньку,не може бути залишена без належної уваги та оцінки і безумовно підлягає врахуванню в сукупності з іншими обставинами.
При цьому у даному провадженні позиція потерпілої,для якої смерть доньки є тяжким незворотним наслідком,є послідовною щодо покарання під час розгляду у районному суді,а також висловлена шляхом активних дій-подання апеляційної скарги на вирок суду із проханням не позбавляти волі обвинуваченого та застосувати вимоги ст.75 КК України щодо нього.
Таку позицію потерпіла підтримала під час апеляційного розгляду, вказавши,що пробачила ОСОБА_12 ,який неодноразово просив вибачення та не має до нього жодних претензій.Вважає,що ОСОБА_12 не є небезпечним для суспільства та його виправлення можливе без ізоляції в місця позбавлення волі.
У цьому провадженні встановлено декілька обставин,що пом`якшують покарання ОСОБА_12 -щире каяття,активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування шкоди потерпілій.
Судова колегія також враховує,що обставини,які би обтяжували покарання,у провадженні відсутні.
На час вчинення злочину ОСОБА_15 у стані сп`яніння не перебував(т.1 а.с.69)
Посилання суду на те, що обвинувачений перебуває на обліку у наркологічному диспансері,є безпідставними та суперечать змісту інформації цієї медичної установи,яка відображена у довідці №1195 від 16.09.2020 року(а.с.256 т.1)
Без належної оцінки залишились дані і про те,що ОСОБА_12 працює лікарем КМУ`Міська стоматологічна поліклініка»,згідно характеристики цієї установи зарекомендував себе як відповідальний, дисциплінований працівник,кваліфікований спеціаліст,який добросовісно відноситься до виконання професійних обов`язків(а.с.252 т.1)
Не зважив суд і на те,що ОСОБА_12 є особою молодого віку,1994 року народження, мешкає із мамою та братом-інвалідом дитинства,а батько помер у 2010 році.Згідно характеристики по місцю проживання, ОСОБА_12 поводить себе як відповідальний,доброзичливий,ввічливий по відношенню до інщших мешканців.веде тверезий спосіб життя,є опоробю для матері та брата-інваліда дитинства(а.с.250,251 т.1)
Згідно вимоги УІАП ГУНП в Чернівецькій облшасті, ОСОБА_12 раніше не судимий(а.с.249 т.1),а притягнення його до адміністративної відповідальності,на що посилався прокурор, не може бути достатньою підставою для висновку про неможливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.При цьому судова колегія враховує,що ОСОБА_12 призначене судом додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами і в цій частині правильність вироку суду стороною захисту не оспорюється.
Викладені вище обставини залишились поза увагою та без належної оцінки суду першої інстанції,і це істотно вплинуло на правильність застосування закону про кримінальну відповідальність при призначенні покарання ОСОБА_15 .
Зважаючи на викладені обставини у їх сукупності, зокрема, те, що скоєний ОСОБА_15 злочин є тяжким,однак за формою вини вчинений із необережності, активну позицію потерпілої, яка подала апеляційну скаргу та просила не позбавляти обвинуваченого волі,особу обвинуваченого, який не судимий, характеризується позитивно, його вік, наявність родини та постійної роботи, наявність декількох пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обставин, що його обтяжують, апеляційний суд вважає, що наявні підстави для застосування вимог ст.75 КК України та звільнення ОСОБА_15 від відбування призначеного за ст.286 ч.2 КК України основного покарання з випробуванням, а відтакі задоволення апеляційних скарг потерпілої і захисника.
Отже, вирок суду в частині призначення покарання необхідно змінити з підстав, що передбачені ст.407,409,413,414 КПК,оскільки внаслідок неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність,а саме-не застосування закону,який підлягав застосуванню(ст.75 КК України) обвинуваченому призначене покарання,яке внаслідок суворості не відповідає тяжкості скоєного та особі обвинуваченого.

Саме таке покарання,із застосуванням ст.75 КК України, відповідатиме меті покарання,що встановлена ст.50 КК України,буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.
Керуючись ст.ст.404,405,407,409,413,414,418,419 КПК України колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,-

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора відділу захисту дітей та протидії насильству Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 квітня 2021 року щодо ОСОБА_6 за ст.286 ч.2 КК України змінити в частині призначення покарання.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання у виді 2(двох)років 6(шести) місяців позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку терміном 2 (два) роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки:

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу із питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок районного суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3