Справа №589/1102/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/209/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2021 р. колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

Судді-доповідача - ОСОБА_3 ,

суддів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

представника потерпілої ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі віделконференції в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 14 липня 2020 року, відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, непрацюючого, проживаючого в АДРЕСА_1 , на час вчинення злочину не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 в якій він, не оспорюючи фактичних обставин справи, доведеності вини та правильності правової кваліфікації дій обвинуваченого, вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 14.07.2020 року, відносно ОСОБА_9 просив скасувати, в частині призначення покарання за сукупністю злочинів, через неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким просив ОСОБА_9 вважати засудженим за ч.2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст. 70 КК України вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 07.03.2019 року відносно ОСОБА_9 прокурор просив виконувати самостійно.

Даним вироком ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 07.03.2019 року, більш суворим, призначеним цим вироком, ОСОБА_9 остаточно призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_9 визначено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_9 , у виді особистого зобов`язання, визначено не змінювати.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 задоволено частково та на її користь із ОСОБА_9 стягнуто 100 грн матеріальної шкоди та 2000 грн моральної шкоди.

Накладений ухвалою слідчого судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 07.03.2019 року арешт на майно, скасовано.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор вказував, що призначаючи ОСОБА_9 покарання суд першої інстанції допустив помилку, оскільки безпідставно призначив його з урахуванням ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів.

Як вбачається з матеріалів справи, вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 07.03.2019 року ОСОБА_9 було призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі, від відбування якого, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України, ОСОБА_9 звільнено з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців.

Водночас злочин за який ОСОБА_9 засуджено вже вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 14.07.2020 року, він вчинив до ухвалення вироку Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 07.03.2019 року, а саме 04.03.2019 року.

Призначаючи ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність визначити його у виді позбавлення волі за сукупністю злочинів, тобто призначити реальне покарання, що не узгоджується з п. 23. Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Інші учасники кримінального провадження - обвинувачений, захисник та потерпіла апеляційні скарги на судове рішення не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції, 04.03.2019 року близько 16:00 год ОСОБА_9 , перебуваючи біля буд. 25 по вул. Шевченка в м. Шостка, побачив раніше невідому йому жінку з пакетом в руках - потерпілу ОСОБА_11 , прослідував та зайшов за нею до під`їзду № 2 в буд. АДРЕСА_2 де діючи повторно, умисно і відкрито шляхом ривка вихопив з її рук пакет, в якому були гаманець, пенсійне посвідчення, очні краплі, футляри з ключами та окулярами, рукавички і чохол для мобільно телефону, які для потерпілої матеріальної цінності не становлять, та гроші в сумі 300 грн, якими незаконно і заволодів ОСОБА_9 чим завдав потерпілій матеріальну шкоду на суму в 300 грн.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_7 , яка вимоги апеляційної скарги підтримала, просила вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, думку обвинуваченого ОСОБА_9 та представника потерпілої ОСОБА_8 , які поклалися на розсуд суду, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання в разі ухвалення обвинувального вироку.

Перевіряючи вирок суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вищевказаних вимог закону.

Так, у відповідності до вимог ч.2 ст. 394, ч.1 ст. 404 КПК України, враховуючи, що вирок суду відносно ОСОБА_9 та фактичні обставини кримінального провадження по його обвинуваченню за ч. 2 ст. 186 КК України ніким не оспорювалися і докази щодо них на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих обставин перевірці апеляційним судом не підлягають.

Призначаючи ОСОБА_9 вид та міру покарання, судом першої інстанції було враховано ступінь тяжкості та обставини вчинення злочину, дані про його особу, обставини, що пом`якшують покарання, яким визнано щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та часткове відшкодування збитків, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

З урахуванням вказаних обставин, суд першої інстанції призначив ОСОБА_9 покарання найближче до мінімальної межі визначеної санкцією ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі, вважаючи таке покарання необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, що також не оспорюється сторонами кримінального провадження.

Разом з тим, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги прокурора, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 остаточного покарання, судом першої інстанції не були дотримані вимоги закону України про кримінальну відповідальність, а саме, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_9 остаточне покарання, суд неправильно застосував його норми.

Як слідує з матеріалів провадження, 07.03.2019 року Шосткинським міськрайонним судом Сумської області ОСОБА_9 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки та звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців. Вказаний вирок набрав законної сили 09.04.2019 року.

Злочин, за який ОСОБА_9 засуджений даним (оскаржуваним ) вироком він вчинив 04.03.2019 року, тобто до постановлення Шосткинським міськрайонним судом Сумської області вироку від 07.03.2019 року.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до усталеної практики призначення покарання за таких обставин, зокрема відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі частини 1 статті 70 КК України остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру.

Коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Тобто, в даному випадку при призначенні остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд першої інстанції мав би застосувати ці правові положення, про самостійне виконання вироків.

Такаж практика призначення покарання щодо самостійного виконання вироків викладена і у постанові ККС/ВС від 21.01.2020 року справа № 484/5806/18).

Разом з тим, суд першої інстанції , відповідно до ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинання покарання, призначеного вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 07.03.2019 року, покаранням, призначеним за даним вироком, визначити ОСОБА_9 ,за сукупністю злочинів, остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, чим допустив порушення закону України про кримінальну відповідальність, про що обґрунтовано зазначає прокурор в своїй апеляційній скарзі.

Згідно п.4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для зміни чи скасування вироку є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції було допущено порушення закону України про кримінальну відповідальність, оскільки суд призначаючи ОСОБА_9 покарання за сукупністю злочинів застосував ч. 4 ст. 70 КК України, яка в даному випадку, з наведених вище підстав, застосована бути не може.

Враховуючи, що в апеляційній скарзі прокурора ставиться питання про самостійне виконання вироків, а саме вироку із призначенням покарання, яке належить відбувати реально та вироку, за яким особу звільнено від відбуття покарання з випробуванням, що беззаперечно погіршує правове становище обвинуваченого, оскільки породжує для нього додаткові обов`язки після відбуття реальної міри покарання з випробуванням, і з такими доводами погоджується і колегія суддів, тому з метою усунення порушень, які допустив суд першої інстанції при ухваленні вироку і призначенні покарання, апеляційний суд вважає за необхідне скасувавши вирок суду першої інстанції, ухвалити новий вирок в частині призначення покарання, що повністю узгоджується з вимогами п.2 ч.1 ст..420 КПК України.

При ухваленні нового вироку, та призначенні покарання колегія суддів погоджується із видом та мірою покарання, яка була визначена ОСОБА_9 за ч.2 ст. 186 КК України судом першої інстанції у виді 4 років позбавлення волі, однак, на підставі ч.4 ст. 70 КК України, вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 07.03.2019 року, відносно ОСОБА_9 , вважає за необхідне виконувати самостійно.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 413, 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 14 липня 2020 року, відносно ОСОБА_9 , в частині призначення покарання за сукупністю злочинів на підставі.4 ст. 70 КК України, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 призначити за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 07.03.2019 року відносно ОСОБА_9 виконувати самостійно.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5