Кримінальне провадження №629/2486/21
Номер провадження 1-кп/629/291/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лозова Харківської області матеріали кримінального провадження відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Валки Харківської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, який проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді навідника (кулеметника) 1 штурмового відділення 3 штурмового взводу 2 штурмової роти військової частини НОМЕР_1 у військовому званні солдат, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:
- 12.05.2021 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ч. 4 ст. 407 КК України до 3 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, вирок законної сили не набрав,
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
в с т а н о в и в :
Згідно з вимогами ст. 20, 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» солдат ОСОБА_4 , 06.11.2018 року в добровільному порядку призваний на військову службу за контрактом до військової частини НОМЕР_1 строком на 3 роки на посаду осіб тягового складу, за яким він був зобов`язаний проходити військову службу у Збройних Силах України протягом строку контракту, а в разі настання особливого періоду понад установлений строк, знати та сумлінно виконувати службові обов`язки за посадами, які займатиме протягом строку контракту, а також особливі обов`язки, визначені статутами Збройних Сил України (п.1 означеного контракту).
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.11.2018 року №246 ОСОБА_4 прийнято на військову службу до Збройних Сил України, призначено на посаду навідника (кулеметника) 1 штурмового відділення 3 штурмового взводу 2 штурмової роти, ВОС-101281А, визнано останнього таким, що справи прийняв, встановлено посадовий оклад, надбавки та премію.
Відповідно до приписів ст. ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», солдат ОСОБА_4 , на момент вчинення злочину, вважався військовослужбовцем військової служби за контрактом.
Вимоги ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують солдата ОСОБА_4 захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.
У відповідності до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 49, 125 та 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-ХІV (зі змінами), ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та інше.
Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Згідно вимог ст. ст. 12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків він зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові. Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Статтями 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, визначено необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).
Згідно з вимогами ст. 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України виїзд військовослужбовців, що проходять військову службу за контрактом, за межі гарнізону здійснюється з дозволу командира військової частини.
Відповідно до ст. ст. 200, 363 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, наказом командира військової частини НОМЕР_1 , встановлено розпорядок дня військової частини, в якому визначено, що о 08 год. 00 хв. у рядового і сержантського складу контрактної служби починається ранковий огляд та о 17 год. 00. хв. завершується робочий день.
17 березня 2014 року Указом в.о. Президента України №303/2014 «Про часткову мобілізацію» на території України оголошено часткову мобілізацію та, після його затвердження 17 березня 2014 року Верховною Радою України, цей Указ набрав чинності, у зв`язку з чим в Україні відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» розпочався особливий період, який діє по даний час.
У відповідності до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану з Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
У свою чергу, мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано (абз. 4 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).
Обставинами (умовами), що визначають момент настання особливого періоду є: або оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової), або доведення такого рішення до виконавців стосовно прихованої мобілізації, або момент введення воєнного стану в Україні чи окремих її місцевостях.
Таким чином, часткова мобілізація, яка оголошувалася Указами Президента України, є складовою частиною особливого періоду.
У відповідності до абз. 8 ст. 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Президент України приймає рішення про демобілізацію із внесенням відповідного Указу на затвердження Верховною Радою України.
Демобілізація - це комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати мирного часу.
За викладених обставин особливий період як часовий проміжок, що охоплює мобілізацію, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, на даний час не завершився.
Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, достовірно знав та усвідомлював, що повинен неухильно дотримуватись вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-ХІV, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XІV, які зобов`язують його: свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків.
Однак, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби в Збройних Силах України у лютому 2021 року вирішив стати на злочинний шлях, та діючи умисно, в умовах особливого періоду крім воєнного стану, без дозволу командування та поважних причин тимчасово, незаконно ухилитися від проходження військової служби та провести час на власний розсуд.
Реалізуючи свій злочинний умисел, солдат ОСОБА_4 в порушення вищевказаних нормативно-правових актів, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів та начальників, за відсутності законних підстав та поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану 02.02.2021 о 08 год. 00 хв. самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .
Доводячи свій злочинний умисел до кінця, солдат ОСОБА_4 в період з 02.02.2021 до 24.02.2021, в умовах особливого періоду крім воєнного стану, незаконно перебував поза межами території військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та проводив час за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
Відповідно до Доповіді про повернення (без зброї) до розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 ОК « ІНФОРМАЦІЯ_2 » солдата ОСОБА_4 (№3220/002/1033), останній повернувся до розташування військової частини 24.02.2021 о 08:00 год.
За час відсутності на території військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 обов`язки з військової служби за посадою не виконував, перебуваючи поза межами території військової частини НОМЕР_1 в медичні установи не звертався, правоохоронні органи, органи державної влади або органи місцевого самоврядування про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від військової служби та про його причини не повідомляв, вільний час проводив на власний розсуд.
Таким чином, 02 лютого 2021 року солдат ОСОБА_4 , самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану та незаконно перебував за її межами до 24 лютого 2021 року.
Обвинувачений ОСОБА_4 винним себе визнав та пояснив у судовому засіданні, що дійсно скоїв злочин при зазначених обставинах. Щиросердно розкаюється у скоєному ним злочині.

Враховуючи пояснення обвинуваченого, а також те, що він не оскаржує фактичні обставини справи, які вказані в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів у справі, розуміє неможливість в подальшому оскаржити дані фактичні обставини в апеляційному порядку, у суду немає сумнівів в добровільності та правдивості його позиції, тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів відносно фактичних обставин справи визнано судом недоцільним, суд обмежив їх дослідження допитом обвинуваченого, дослідженням даних, які характеризують його особу, при цьому інші учасники процесу проти цього не заперечували.

Таким чином, аналізуючи показання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд находить його вину повністю доказаною, а скоєне ним підлягаючим кваліфікації за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби) в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують чи обтяжують покарання.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України обвинувачений скоїв тяжкий злочин.
Дослідженням особи обвинуваченого встановлено, що він має неповну середню спеціальну освіту, неодружений, військовослужбовець військової служби за контрактом, який проходить військову службу на посаді навідника (кулеметника) 1 штурмового відділення 3 штурмового взводу 2 штурмової роти військової частини НОМЕР_1 у військовому званні солдат, 12.05.2021 року засуджений вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області за ч. 4 ст. 407 КК України до 3 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, вирок законної сили не набрав, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за час проходження служби зарекомендував себе з негативного боку.
Відповідно до вимог ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Відповідно до вимог ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.
Враховуючи викладене, обставини і тяжкість вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, позицію сторони обвинувачення щодо призначення покарання з застосуванням випробувального строку, суд призначає покарання в межах санкції відповідної статті, суд приходить до висновку, що його виправлення і попередження скоєння нових кримінальних правопорушень можливе без відбування покарання, звільнивши від такого з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України.Суд покладає на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Підстав для застосування до обвинуваченого ст. ст. 69 КК України суд не вбачає.
ОСОБА_4 засуджений вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 12.05.2021 року за ч. 4 ст. 407 КК України до 3 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік. Вказаний вирок не набрав законної сили.
Беручи до уваги, що ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення, що є предметом даного судового розгляду, до ухвалення зазначеного вище вироку, то суд при визначенні покарання обвинуваченому застосовує правила ч. 4 ст. 70 КК України.

При цьому, призначаючи покарання за правилами ч. 4 ст. 70 КК України до набрання попереднім вироком законної сили, суд враховує правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 01.06.2020 року по справі №766/39/17 провадження №51-8867кмо18.

Цивільний позов у справі не заявлено.
Судові витрати та речові докази відсутні.
Керуючись ст. ст. 371, 374 КПК України, суд

у х в а л и в:
Визнати ОСОБА_4 винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 407 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 1 (один) місяць.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 12.05.2021 року, більш суворим за даним вироком, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим терміном на 1 (один) рік.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Нагляд за ОСОБА_4 покласти на командира військової частини НОМЕР_1 за місцем проходження військової служби, а в разі його звільнення з військової служби - на орган пробації за місцем проживання.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Лозівський міськрайонний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який знаходиться під вартою, в той же строк, з дня отримання копії даного вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку після постановлення ухвали апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_1