ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 330/148/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/733/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 309 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 26 січня 2021 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Вовчанське Якимівського району Запорізької області, громадянин України, не працюючий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та йому призначено покарання у вигляді 1 року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Запобіжний захід по кримінальному провадженню не обирався.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, за наступних обставин.

Восени 2020 року, точної дати досудовим розслідуванням встановлено не було, ОСОБА_8 , знаходячись на смітнику, який розташований поблизу с. Вовчанське Якимівського району Запорізької області, маючи умисел на незаконне придбання, перевезення, виготовлення і зберігання наркотичного засобу без мети збуту, знайшов два кущі дикорослої коноплі, після чого викопав вказані кущі, тим самим придбав особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс, які того ж дня перевіз на територію домоволодіння розташованої, за адресою: АДРЕСА_1 , де підв`язав вказані кущі та повісив сохнути на горище житлового будинку, розташованого на вказаній території, де незаконно, з метою подальшого виготовлення для особистого вживання особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонений канабісу, без мети збуту висушив, частину подрібнив та склав до картонної коробки, яку зберігав за місцем свого мешкання, а решту залишив на горищі житлового будинку, тим самим, незаконно без мети збуту виготовив, особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс, та продовжував зберігати за вказаною адресою до 09.27 години 14 січня 2021 року, коли працівниками поліції Якимівського ВП Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області при проведенні обшуку вищевказаного домоволодіння, за місцем мешкання ОСОБА_8 виявлено та вилучено вищевказаний особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонений канабіс, загальна маса якого, в перерахунку на суху речовину, становить 369,54 грам, який ОСОБА_8 незаконно придбав, виготовив, перевіз та зберігав без мети збуту.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_8 та кваліфікацію судом його дій, вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що призначаючи ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 309 КК України покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, суд першої інстанції не врахував зміни до санкції ч. 1 ст. 309 КК України, що набули чинності 1 липня 2020 року та якими розмір штрафу було збільшено до розміру від 1000 до 3000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Враховуючи, що ОСОБА_8 вчинив триваючий кримінальний проступок з осені 2020 року до 14 січня 2021 року, то йому повинно бути призначено покарання у межах санкції ч. 1 ст. 309 КК України в редакції Закону від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII, тобто штраф у розмірі не менше від 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень.

Звертає увагу, що матеріали кримінально провадження не містять даних про наявність обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення не зменшують його тяжкість та суспільну небезпечність ОСОБА_8 .

Крім того, призначаючи покарання у вигляді штрафу, суд не в повній мірі врахував дані про особу обвинуваченого, який хоча раніше і не судимий, але ніде не працює, а тому його матеріальний стан унеможливлює відбуття покарання у вигляді штрафу, навіть у мінімальному розмірі.

Просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 309 КК України покарання у вигляді 2 місяців арешту, а в іншій частині вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді по справі, прокурорів, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 309 КК України є обґрунтованими та підтверджені встановленими органом досудового розслідування обставинами, і в апеляційній скарзі не оспорюються.

Розгляд обвинуваченого акта проводився в порядку ч. 2 ст. 381 КПК України на підставі за письмової заяви ОСОБА_8 , складеної в присутності захисника, щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою цієї статті та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що прокурор фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями), зміст та суть яких викладено в постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 51-1985км18 (єдиний унікальний номер 207/5011/14-к) та постанові Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 51-329км18 (єдиний унікальний номер 297/562/17), які враховуються колегією суддів під час перегляду вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням також має бути належним чином мотивоване.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд, призначаючи ОСОБА_8 покарання, виконав вимоги ст. 65 КК України, а саме: врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до категорії кримінальних проступків, визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення за обставини, що пом`якшують покарання, встановив відсутність обставин, що обтяжують покарання, дав належну оцінку даним про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, характеризується задовільно, має трьох малолітніх дітей, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває.

За наявності сукупності цих обставин, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим можливо із застосуванням звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, що буде додатковим дієвим засобом забезпечення його належної поведінки в майбутньому.

Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Судова колегія вважає, що розмір призначеного ОСОБА_8 покарання відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та даним про його особу, а також відповідає критерію справедливого покарання, відповідає вимогам ст. 65 КК України та його меті.

З огляду на наведене, враховуючи фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, а також дані про особу обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку, що звільнивши ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції вірно застосував положення ст. 75 КК України, і підстав для скасування судового рішення з постановленням нового вироку апеляційним судом за доводами апеляційної скарги прокурора під час апеляційного перегляду вироку суду першої інстанції не встановлено.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора з приводу того, що суд першої інстанції помилково не призначив ОСОБА_8 покарання у межах санкції ч. 1 ст. 309 КК України в редакції Закону від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII, оскільки, як вбачається з резолютивної частини оскаржуваного вироку, ОСОБА_8 було призначено покарання не у вигляді штрафу, а у вигляді обмеження волі. Необхідність призначення такого покарання обґрунтовував суд і в мотивувальній частині вироку.

Крім того, всупереч доводів апеляційної скарги ОСОБА_8 офіційно працевлаштований, що підтверджується наявним у матеріалах кримінального провадження наказом № 17 від 29 березня 2021 року.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 26 січня 2021 року у відношенні ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 330/148/21