Ухвала
іменем України

13 липня 2021 року

м. Київ
справа № 165/13/19
провадження № 51-3376ск21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 на ухвалу Нововолинського міського суду Волинської області від 16 лютого 2021 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 8 квітня 2021 року щодо ОСОБА_5 .
Рух справи і зміст судових рішень
Ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 16 лютого

2021 року ОСОБА_5 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК (в редакції Закону від 8 квітня 2014 року) у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Волинський апеляційний суд ухвалою від 8 квітня 2021 року апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 на вищевказане рішення місцевого суду щодо ОСОБА_5 залишив без задоволення, а ухвалу Нововолинського міського суду Волинської області від 16 лютого 2021 року без змін.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі потерпіла, посилаючись на істотні порушення судами попередніх інстанцій кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу Волинського апеляційного суду від 8 квітня 2021 року та задовольнити усі її позовні вимоги.

Мотиви Суду
Положеннями ст. 427 КПК встановлено вимоги до касаційної скарги.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначаються обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає їх незаконність чи необґрунтованість.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід ураховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права,

а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено

в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Однак усупереч наведеним положенням процесуального закону у своїй касаційній скарзі потерпіла не навела обгрунтування того, у чому полягають порушення місцевим та апеляційним судами вимог кримінального процесуального закону, як вона мала зробити відповідно до ст. 412 КПК. Потерпіла взагалі не вказала, які положення кримінального процесуального закону порушили суди першої й апеляційної інстанцій, як ці порушення вплинули чи могли вплинути на законність, обгрунтованість та справедливість постановлених місцевим та апеляційним судами рішень, і чому ці порушення слід відносити до підстав для їх скасування касаційним судом відповідно до положень

статей 370, 404, 419 цього Кодексу та ст. 49 і ч. 1 ст. 125 КК у їх взаємозв`язку.
Касаційна скарга потерпілої не містить конкретних доводів щодо незаконності усіх висновків суду апеляційної інстанції, наведених в мотивувальній частині ухвали,

з посиланням на конкретні положення процесуального та матеріального права.

У касаційній скарзі не вказано, чи заявляла потерпіла в суді апеляційної інстанції клопотань, яких усупереч вимогам ч. 3 ст. 404 КПК апеляційний суд безпідставно

не задовольнив та яких конкретно доводів, наведених в апеляційній скарзі, усупереч

ст. 419 цього Кодексу апеляційний суд узагалі не дослідив, не перевірив та не оцінив,унаслідок чого визнав їх необґрунтованими.

Натомість потерпіла наголошує на неповноті досудового розслідування і судового розгляду та на невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до статей 433, 438 КПК

не є предметом перегляду касаційним судом.
Усупереч п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК вимоги касаційної скарги потерпілої

не узгоджуються з положеннями ч. 1 ст. 436 КПК, якими визначено повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги, відповідно до яких цей суд має право ухвалити одне з таких рішень: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Крім того, потерпіла не зазначила, чи бажає брати участь у касаційному розгляді кримінального провадження, як це передбачено ч. 3 ст. 427 цього Кодексу.
Суд касаційної інстанції є судом права, який відповідно до положень ст. 433 КПК переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданого обґрунтування і недотримання вимог ст. 427 цього Кодексу перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1
ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.

На цих підставах Верховний Суд постановив:
Залишити без руху касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 на ухвалу Нововолинського міського суду Волинської області від 16 лютого 2021 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 8 квітня 2021 року щодо ОСОБА_5 і встановити строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3