ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/3548/18 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/233/21 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Умисне тяжке тілесне ушкодження
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі - ОСОБА_5
за участю прокурора - ОСОБА_6
обвинуваченого - ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному проваджені та потерпілого на вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 травня 2019 року у відношенні ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, з не повною середньою освітою, офіційно не працюючого, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину,в силу ст.89 КК України не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ;
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді 5 (п*яти) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитом строком 3 (три) роки, якщо він протягом іспитового строку не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.
На підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи чи навчання.
Заявлений цивільний позов ОСОБА_9 задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої злочином 22000 грн., моральної шкоди - 20000 грн., а всього 42000 грн.
Згідно вироку 27.05.2018 о 10 год. 00 хв. ОСОБА_7 прийшов до сестри ОСОБА_10 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , де в приміщенні кухні вони разом почали вживати спиртні напої. Надалі того ж дня о 14 год. 00 хв. до них прийшов раніше йому не знайомий ОСОБА_9 , з яким у нього почалася сварка на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин. В ході сварки ОСОБА_7 , розізлившись на ОСОБА_9 , перебуваючи біля двох поверхового будинку АДРЕСА_3 , вирішив спричинити тілесні ушкоджень будь-якого ступеня тяжкості та використати в якості знаряддя злочину пляшку зі скла, яка була у нього при собі. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , діючи умисно, суб`єктивно усвідомлюючи суспільну небезпеку та протиправність свого діяння, використовуючи в якості знаряддя злочину пляшку зі скла, відчуваючи ненависть до ОСОБА_9 наніс пляшкою один удар в лівий бік голови потерпілого. Після цього, ОСОБА_7 , вважаючи виконаними до кінця всі свої дії, з місця скоєння злочину зник. В подальшому 27.05.2018 о 16 год. 41 хв. ОСОБА_9 було госпіталізовано у КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова», де йому своєчасно було надано кваліфіковану медичну допомогу. В результаті протиправного діяння ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_9 наступні тілесні ушкодження: гостра відкрита тяжка черепно-мозкова травма, забій головного мозку тяжкого ступеню з формуванням геморагічного контузійного вогнища лівої тім`яної долі, відкритий втиснений багатофрагментарний перелом лівої тім`яної кістки з наявністю забитої рани м`яких тканин в ділянці перелому, які по ступеню важкості є тяжкими тілесними ушкодженнями за критерієм небезпеки для життя, що підтверджено висновком судово-медичної експертизи № 09-2563/18 від 27.06.2018.

В апеляційних скаргах:

Прокурор у кримінальному провадженні, посилаючись на неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність просить вирок суду скасувати та ухвалити свій вирок.
Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 121 КК України у виді 5 років позбавлення волі.
Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, шкоду потерпілому не відшкодував.
За таких обставин автор апеляційної скарги вважає, що звільнення обвинуваченого від відбування покарання є неможливим.
Потерпілий ОСОБА_9 посилаючись на неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність просить вирок суду скасувати в частині застосування до обвинуваченого ст. 75 КК України.
Зазначає, що злочини які вчинені на ґрунті пияцтва заслуговують на більш суворе покарання.
Обвинувачений взагалі не демонстрував щирого каяття, оскільки не відвідував потерпілого в лікарні, не відшкодував шкоду завдану злочином та навіть не вибачився.
Крім того, хоча обвинувачений і зазначений як такий що не має судимостей, проте раніше він притягався до кримінальної відповідальності.
За таких обставин обвинувачений має реально відбувати покарання, оскільки тільки у такий спосіб можливе його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та потерпілого ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок лише в межах апеляційної скарги.
Висновки суду відносно фактичних обставин справи, вини та кваліфікації дій обвинуваченого в апеляційній скарзі не заперечуються.
Клопотань про повторне дослідження обставин, встановлених під час судового провадження в суді першої інстанції, або дослідження нових доказів від учасників процесу не надходило.
Суд дав належну правову оцінку діям ОСОБА_7 та правильно кваліфікував їх за ч.1 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції у відповідності до положень ст. 65 КК України врахував дані що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 згідно яких останній на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, в силу ст.89 КК України не судимий, одружений, має неповнолітню дитину, не працює.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнав щире каяття.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, суд вважав вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Обґрунтовуючи необхідність застосування щодо обвинуваченого положень ст.75 КК України, суд послався на те, що враховує характер і ступень тяжкості скоєного злочину, особу ОСОБА_7 та його відношення до скоєного злочину.
Колегія суддів не може погодитись з зазначеними висновками суду першої інстанції щодо можливості застосування положень ст. 75 КК України, зважаючи на наступне.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимогст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Відповідно до п.9 цієї ж постанови рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.
В той же м час, з мотивувальної частини вироку вбачається, що рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання, прийнято без належного обґрунтування можливості виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, не розмежовано підстав для призначення покарання у виді позбавлення волі та підстав для звільнення від його відбування (враховано однакові обставини й данні про особу обвинуваченого).
Натомість, як вбачається із матеріалів провадження шкода, завдана потерпілому ОСОБА_9 злочином, скоєним у стані алкогольного сп`яніння наразі ОСОБА_7 не відшкодована як на момент ухвалення вирок судом першої інстанції та і на час розгляду даного кримінального провадження апеляційним судом.
Отже вказані районним судом підстави для застосування щодо обвинуваченого вимогст.75 КК України, з врахуванням тяжкості злочину, та даних про особу обвинуваченого, навіть за умови щирого каяття останнього, не є достатньою підставою для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.
Таким чином, доводи апеляційних скарг прокурора та потерпілого щодо безпідставного звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставіст.75 КК України є обґрунтованими.
Відтак, вирок суду в частині призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 75 КК України є необґрунтованим і таким що підлягає скасуванню в цій частині та ухваленням на підставі п. 4 ч. 1ст. 420 КПК України, свого вироку.
За таких обставин, вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання підлягає скасуванню з ухваленням свого вироку.
Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 колегія суддів враховує дані про особу обвинуваченого, а також обставини які як пом`якшують так і обтяжують покарання обвинуваченого встановлені судом першої інстанції.
Поряд з цим, колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 має на утриманні неповнолітню дитину 2006 року народження, тяжких наслідків від злочину які мали непоправний характер та кардинально та у негативний бік змінили звичний уклад життя потерпілого не настало.
Наведені вище обставини, на думку колегії суддів у даному конкретному випадку слід визнати такими, що пом`якшують покарання та у своїй сукупності з тими, що встановлені судом першої інстанції дають підстави визнати їх такими, що істотно знижують суспільну небезпеку обвинуваченого.
Зазначене вище дає підстави, застосувати ст.69 КК України та призначити ОСОБА_7 більш м`яке покарання у виді позбавлення волі, ніж передбачене санкцією ч.1 ст. 121 КК України.
В той же час колегія суддів вважає, що лише відбуття покарання в умовах ізоляції від суспільства сприятиме досягненню мети покарання, встановленої в ст. 50 КК України, а відтак вважає неможливим застосувати до ОСОБА_7 інститут звільнення від відбування покарання.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419, 420 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному проваджені та потерпілого ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 травня 2019 року у відношенні ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.
Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 121 КК покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 обчислювати починаючи з дня його фактичного затримання для виконання цього вироку.
В решті вирок залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий Судді