єдиний унікальний номер справи 531/850/21
номер провадження 1-кп/531/138/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2021 року м.Карлівка

Карлівський районний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження №0000158 від 20.03.2021 року за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, військовозобов`язаного, не депутата, в силу ст. 89 КК України, не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ст. 197-1 ч. 2 КК України, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_4 отримав у власність у межах населеного пункту с.Федорівка Полтавського району Полтавської області земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий №:01:002:0560. Пізніше, усвідомлюючи відсутність будь-яких законних підстав, він восени 2020 року, умисно з метою збагачення, в порушення вимог ст.14 Конституції України, згідно з якою земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, право власності на яку гарантується та набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону, за відсутності будь-яких підстав набуття права на землю, передбачених ст.116 Земельного кодексу України, відповідно до якої громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону; нехтуючи вимогами ч.1 ст.81 Земельного кодексу України, згідно з якою громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю); ст.125 Земельного кодексу України, згідно з якою право власності на земельну ділянку, або її оренди, право державної реєстрації цих прав виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності, право постійного користування, або оренди земельною ділянкою, та його державної реєстрації, ст.ст.60, 61, 150 ч.1 п.г Земельного кодексу України, ст.ст.88, 89 Водного кодексу України, згідно з яким уздовж річок з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги, які встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари 25 метрів, на яких заборонено розорювання земель (крім підготовки грунту для залуження і заліснення), а також садівництво та городництво, самовільно зайняв земельну ділянку площею 0,67 га, з них прибережної захисної смуги площею 0,67 га, яка нікому не надана у власність чи користування, розташовану за адресою: с.Федорівка Полтавського району, у захисній зоні річки Ланна, самовільно розпочав розорювання земель, з метою збільшення самовільно зайнятої земельної ділянки для вирощування сільськогосподарських культур, при цьому достовірно знаючи, що вказана земельна ділянка у встановленому законом порядку не надавалася йому у володіння і користування та не передавалася у власність або оренду, тобто за відсутності правочину щодо такої земельної ділянки. Таким чином, самовільним зайняттям земельної ділянки площею 0,67 га прибережної захисної смуги, яка нікому не надана у власність чи користування, ОСОБА_4 відповідно до довідки, наданої з Державної екологічної інспекції Центрального округу, заподіяв шкоду у розмірі 4373,33 грн.
Дії ОСОБА_4 органами досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 197-1 КК України як самовільне зайняття земельних ділянок в охоронній зоні.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, про обставини його вчинення дав показання, як указано в описовій частині вироку.
З`ясувавши правильність розуміння обвинуваченим суті пред`явленого обвинувачення, не маючи сумніву у добровільності та істинності його позиції, суд, роз`яснивши учасникам судового провадження зміст ч. 3 ст. 349 КПК України, за їх згодою визнав недоцільним дослідження доказів фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, а обмежився допитом обвинуваченого, а також дослідженням доказів, що характеризують його особу.
Суд, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину знайшла своє підтвердження і повністю доведена поза розумним сумнівом.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 197-1 КК України, оскільки він вчинив самовільне зайняття земельних ділянок в охоронній зоні.
Згідно досудової доповіді уповноваженої особи органу з питань пробації від 11.06.2021 року ризик вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як середній; виправлення обвинуваченого без позбавлення чи обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.
Обставинами, які, пом`якшують покарання, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданого збитку.
Обставин, які, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання, не встановлено.
При призначенні покарання ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 197-1 КК України, виходячи з вимог ст.ст. 50 та 65 КК України, враховуючи характер, суспільну небезпечність та ступінь тяжкості вчиненого злочину, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до злочинів невеликої тяжкості, обставини вчинення злочину, дані про особу обвинуваченого, який вину визнав повністю, щиро розповідав про скоєне та каявся, його поведінку до вчинення злочину та під час кримінального провадження, обставини, що пом`якшують покарання, розмір збитку, який відшкодований, а також висновок досудової доповіді, суд вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі у межах, установлених у санкції ч. 2 ст. 197-1 КК України, яке буде, на думку суду, необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення як ним, так і іншими особами, нових кримінальних правопорушень.
Одночасно суд вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливе без відбування покарання, а тому вважає можливим, відповідно до ст. 75 КК України, звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Цивільний позов не заявлявся, процесуальні витрати відсутні, клопотань про обрання запобіжного заходу обвинуваченому не надійшло.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України, і призначити йому покарання - 1 (один) рік позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_4 від відбування покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти даному органу про зміну місця свого проживання.
Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Карлівський районний суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1