ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1077/21 Справа № 193/1362/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 лютого 2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 лютого 2021 рокубуло продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 до 15 квітня 2021 року включно.

Ухвала суду першої інстанції обґрунтована тим, що ОСОБА_7 інкримінований злочин, який відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, тому є достатні підстави вважати, що враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, обвинувачений може переховуватися від суду чи перешкоджати кримінальному провадженню, тобто наявний ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, має на утриманні неповнолітнього сина, допомагає матері похилого віку, за місцем проживання характеризується позитивно, є учасником бойових дій, та під час перебування під вартою у нього значно погіршився стан здоров`я, та зробив висновок, що вони не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики, які оцінюються у сукупності з тяжкістю покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_7 у разі визнання його винним, що є об`єктивними даними можливого переховування обвинуваченого від суду та впливу на свідків і потерпілу.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, захисник ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю.
Свою апеляційну скаргу обґрунтувала тим, що судом першої інстанції не було надано оцінки доказам, які вже були досліджені судом, не враховано вагомість доказів, та не перевірено, чи доводять вони обставини, які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого кримінального правопорушення.
Зазначила, що під час вирішення питання про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , прокурор не надавав суду інші докази, які б спростовували доводи сторони захисту, та навіть не зазначав про їх наявність, також під час розгляду такого ризику як вплив на свідків, захисником зазначався той факт, що за весь період судового розгляду, а це вже більше року було допитано тільки одного свідка, і це стало підставою для зміни порядку розгляду кримінального провадження.

Вказала, що стороною обвинувачення не доведено, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення саме тяжкого кримінального правопорушення, тобто щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою не буде переслідувати легітимну мету та буде порушувати його право на свободу та особисту недоторканість.

Зазначила, що досліджені судом докази вже на теперішній час свідчать про відсутність таких обставин, які б свідчили про наявність так званого кваліфікованого складу злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Вказала, що судом не було враховано, що ОСОБА_7 в залі суду заявив, що проведений під вартою час змінив його відношення до слідства і він має намір надавати пояснення та обґрунтування своєї невинуватості саме у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, інші дані, які б свідчили про наявність ризику переховування від суду на даний момент відсутні.

Стверджувала, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання у м.Кривому Розі, яке наближено до місця судового розгляду, проживає з родиною, має на утриманні неповнолітнього сина та допомагає матері похилого віку. До обрання запобіжного заходу ОСОБА_7 працював, як найманим працівником, так і здійснював підприємницьку діяльність, за місцем проживання характеризується позитивно, є учасником бойових дій, що свідчить про міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці постійного проживання.

Вказала, що матеріали провадження не містять доказів того, що ОСОБА_7 чинив спроби незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Зазначила, що існування на теперішній час ризику вчинення ОСОБА_7 перешкод кримінальному провадженню іншим чином не підтверджений жодними доказами, та, якщо він і існував на початковому етапі, на теперішній час він настільки зменшився, що фактично перестав існувати.

Вказала, що таке тривале застосування до ОСОБА_7 найбільш суворого запобіжного заходу свідчить про порушення розумності строків тримання під вартою.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників апеляційного провадження, вивчивши надані матеріали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.
При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів та за яке законом передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі строком від семи до п`ятнадцяти років, тому колегія суддів вважає, що більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 , оскільки такий запобіжний захід не відповідає ступеню тяжкості злочину, у якому він обвинувачується.
Колегія суддів вважає, що з метою ухилення від кримінальної відповідальності, враховуючи суворість покарання, яке може бути призначено у випадку доведеності вини ОСОБА_7 , він може вдатись до спроб переховуватися від суду та без перешкод залишити будь-яке місце проживання, а також незаконно впливати на свідків та потерпілу у кримінальному провадженні, тому ризики, передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, є цілком обґрунтованими і реально існують.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи захисника стосовно того, що обвинувачений ОСОБА_7 має постійне місце проживання у м.Кривому Розі, де характеризується позитивно, проживає з родиною, має на утриманні неповнолітнього сина, допомагає матері похилого віку, є учасником бойових дій, а також про те, що ОСОБА_7 до затримання працював, як найманим працівником, так і здійснював підприємницьку діяльність, оскільки дані, що характеризують обвинуваченого, не спростовують і не зменшують ризики, передбачені ст.177 КПК України. Ці обставини існували і на момент вчинення інкримінованого йому злочину, у вчиненні якого він обвинувачується, та жодним чином не виступили стримуючим фактором в його поведінці.
Доводи захисника стосовно того, що справа тривалий час розглядається у суді, колегія суддів не вважає підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та зміни запобіжного заходу обвинуваченому, оскільки тривалий розгляд справи пов`язаний з її складністю, враховуючи те, що ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину.
Також колегія суддів зазначає, що питання доведеності вини обвинуваченого та оцінку доказів у справі у розумінні ст.ст.84, 85, 86 КПК України суд вирішує в нарадчій кімнаті при постановленні остаточного рішення по справі.
Колегія суддів не вбачає порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали, тому вважає, що у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 лютого 2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України залишити без задоволення.
Ухвалу Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 лютого 2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4