Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/161/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 121 (101) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2021 року м. Кропивницький
Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 ,
переглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката обвинуваченого ОСОБА_7 , представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 листопада 2020 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олександрії Кіровоградської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, безробітного, не одруженого, без утриманців, зареєстрованого та такого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

визнано винуватим та засуджено за: ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк сім років.

Ухвалено задовольнити цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 , стягнути з обвинуваченого на її користь 21 345 гривень у відшкодування завданої кримінальним правопорушенням майнової шкоди, 100 000 у відшкодування завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди.

Ухвалено задовольнити цивільний позов прокурора та стягнути з обвинуваченого на користь КП «Центральна міська лікарня м. Олександрії» Олександрійської міської ради 518 гривень 24 копійки у відшкодування витрат на лікування потерпілого ОСОБА_12

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні: умисного спричинення тяжких тілесних ушкоджень з метою залякування потерпілого, які є небезпечними для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_12 ..

Кримінальне правопорушення вчинене при наступних обставинах.

ОСОБА_8 , який проживав однією сім`єю зі своїми батьками ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , а також братом ОСОБА_15 , та сестрою ОСОБА_16 за адресою: квартира АДРЕСА_2 , 26 квітня 2019 року, приблизно о 19 годині 00 хвилин, прийшов додому, де знаходилися його батьки та брат.

Через короткий проміжок часу, у двір вказаного будинку, до вхідних дверей квартири АДРЕСА_3 , яка знаходиться на першому поверсі, прийшли неповнолітні ОСОБА_17 і ОСОБА_12 , який перед цим завдав ОСОБА_8 побоїв.

На виклик ОСОБА_12 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, з вказаної квартири на поріг вийшов ОСОБА_13 ; ОСОБА_8 зі своєю мамою та братом знаходилися в квартирі.

Між ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на порозі квартири, на ґрунті раптово виникнувших неприязнених відносин, виникла сварка, в ході якої ОСОБА_13 взяв у руки сокиру, якою замахувався на ОСОБА_12 .

В свою чергу, ОСОБА_12 вирвав сокиру, і сварка між ним та ОСОБА_13 переросла в обопільну бійку у дворі вказаного будинку.

З метою захисту свого батька, з квартири у двір вибіг ОСОБА_15 та вдарив ОСОБА_12 тарілкою по голові, спричинивши йому рану в потиличній ділянці, тим самим тимчасово зупинив бійку.

Для запобігання бійки ОСОБА_17 відтягнув у сторону ОСОБА_15 від ОСОБА_12 .

У той же час, ОСОБА_8 вийшов з квартири на вулицю, побачив, що ОСОБА_12 знову вступив у бійку з його батьком.

Діючи свідомо, ОСОБА_8 повернувся в квартиру, де зі стола у приміщенні кухні взяв до рук кухонний ніж з метою залякування ОСОБА_12 шляхом демонстрації ножа з погрозою спричинення ним тілесних ушкоджень потерпілому для припинення останнім бійки з його батьком.

При цьому, вибігши з квартири у двір з ножем у правій руці, переконавшись, що обопільна бійка продовжується, обравши сприятливий момент, ОСОБА_8 , підійшов зі спини до ОСОБА_12 , та штовхнув його в плече, намагаючись привернути до себе увагу, та демонструючи в своїй руці ніж.

Проте, ОСОБА_12 , обернувшись, вдарив ОСОБА_8 кулаком в обличчя, та продовжив бійку з його батьком.

Усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, діючи з метою залякування потерпілого шляхом спричинення йому тілесних ушкоджень для припинення останнім бійки, розмахуючи ножем, ОСОБА_8 наніс ножем декілька ударів ОСОБА_12 в різні частини тіла.

Від завданих ОСОБА_8 ножових поранень, ОСОБА_12 припинив бійку з ОСОБА_13 .

У результаті протиправно нанесених ножем чотирьох ножових поранень, ОСОБА_8 умисно спричинив потерпілому ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді: 1. двох проникаючих колото-різаних ран грудної клітини з формуванням: - рани у першому міжребер`ї зправа по білягрудиній лінії з ушкодженням правої легені правої грудної артерії, судин середостіння, ушкодженням грудини; - рани у 5-му міжребер`ї по передній паховій лінії зліва з ушкодженням лівої легені, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння; 2. колото-різаної рани у середній третині лівого плеча по задньозовнішній поверхні та по внутрішній поверхні, які утворились внаслідок одного травматичного впливу, так як сполучаються між собою рановим каналом; та ран по лівій боковій поверхні животу, які утворились внаслідок одного травматичного впливу, так як сполучаються між собою рановим каналом, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, з короткочасним розладом здоров`я на термін від 6-ти до 21 доби.

Того ж дня, 26 квітня 2019 року, приблизно о 19 годині 20 хвилин, ОСОБА_12 доставлено в Комунальне підприємство «Центральна міська лікарня міста Олександрія Олександрійської міської ради», де йому було надано медичну допомогу.

Проте, 27 квітня 2019 року, приблизно о 05 годині 00 хвилин, від геморагічного шоку, який розвинувся внаслідок гострої крововтрати, як результат колото-різаних ран грудної клітини з проникненням у плевральну порожнину та ушкодженням верхньої долі правої легені, середньої долі лівої легені, судин середостіння, правої грудної артерії та крововтратою понад 2 000 мл., в КП «Центральна міська лікарня міста Олександрія Олександрійської міської ради» настала смерть неповнолітнього ОСОБА_12 .

В апеляційних скаргах учасники судового провадження висловлюють наступні вимоги.

Обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду першої інстанції, у зв`язку із порушенням його права на захист, призначити новий судовий розгляд даного кримінального провадження. Також зазначає, що бажає, щоб розгляд справи провадився одним суддею.

Адвокат обвинуваченого ОСОБА_7 просить змінити вирок суду першої інстанції в частині кваліфікації дій обвинуваченого, а саме визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України, призначити покарання у виді громадських робіт на строк сто п`ятдесят годин.

В обґрунтування висунутих вимог вказує наступне.

Судом першої інстанції надано неправильне тлумачення ч. 2 ст. 121 КК України, і наявності умислу ОСОБА_8 вчинити дане кримінальне правопорушення не встановлено, дії обвинуваченого мають кваліфікуватись як заподіяння тяжкого тілесного ушкодження у разі перевищення меж необхідної оборони.

Вказує, що потерпілий ОСОБА_12 перед подією кримінального правопорушення вчинив побиття обвинуваченого; потерпілий став ініціатором сварки та бійки, мав значну перевагу над обвинуваченим та його батьком; потерпілий перебував у агресивному та неадекватному стані внаслідок вживання алкогольних напоїв; на зауваження та прохання потерпілий не реагував, висловлював погрози вбивством батькові обвинуваченого і власне обвинуваченому.

Обвинувачений намагався злякати потерпілого з метою захисту себе та свого батька, а потім був вимушений застосувати ніж з метою самозахисту, чим перевищив межі необхідної оборони.

Представник потерпілої ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 просить скасувати вирок суду першої інстанції, постановити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим за ч. 1 ст. 115 КК України, призначити покарання у виді позбавлення волі на строк десять років.

Свої вимоги мотивує наступними доводами.

Вказує на неправильну кваліфікацію судом дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 121 КК України.

Посилаючись на висновок експерта № 154 від 26.05.2019 року, зазначає, що є доведеним спричинення обвинуваченим потерпілому тринадцяти ударів ножем в різні частини тіла, а не чотири, як вказано у вироку, - два з нанесених ударів є проникаючими та спричинили смерть потерпілого.

Рани були заподіяні коли потерпілий перебував у положенні спиною до обвинуваченого.

Переконаний, що кількість та локація нанесених тілесних ушкоджень обвинуваченим свідчать саме про умисел останнього на позбавлення життя потерпілого.

Судом не прийнято до уваги показання свідка ОСОБА_17 , що полягали у такому: під час бійки між батьком обвинуваченого та потерпілим, обвинувачений ОСОБА_8 вибіг з дому з ножем, підбіг до потерпілого, перебуваючи позаду останнього, спричинив тому удару ножем; потерпілий після цього опустився на землю та перестав вчиняти активні дії, що не зупинило обвинуваченого, який, не зважаючи на безпорадний стан потерпілого, продовжив наносити потерпілому ударів ножем у різні частини тіла.

Безпідставно визнано обставинами, які пом`якшують покарання, - активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та щире каяття.

Не відповідають дійсності висновки суду про те, що ОСОБА_8 про подію кримінального правопорушення повідомлено поліцію та лікувальний заклад, оскільки до лікарні потерпілого відвезено батьком свідка ОСОБА_17 , а до поліції повідомлення надійшло від чергової медсестри.

Під час судового розгляду обвинуваченим надано не щирих показань з приводу того, що ним не наносились удари потерпілому, коли той перебував на землі.

Прокурор у кримінальному провадженні в зміненій апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції скасувати через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим за ч. 1 ст. 115 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років.

Свої вимоги мотивує наступними доводами.

Вважає доведеними доказами обставини вчинення ОСОБА_8 саме кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, наявні всі ознаки даного кримінального правопорушення; судом безпідставно кваліфіковано дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 121 КК України.

Судом першої інстанції не надано оцінки обстановці та способу вчинення кримінального правопорушення; не враховано, що обвинувачений наблизився до потерпілого зі спини, що суперечить висновку про наявність мети у обвинуваченого залякати потерпілого та привернути увагу останнього.

Показаннями свідка ОСОБА_17 доведено, що обвинувачений продовжив наносити удари ножем потерпілому й після припинення бійки з ОСОБА_13 , - вказане залишено поза увагою суду.

При перевірці судом умислу обвинуваченого на вчинення вбивства потерпілого, не прийнято до уваги факт наявних неприязних відносин між обвинуваченим та потерпілим, що виникли за декілька годин до події кримінального правопорушення, які супроводжувались побиттям потерпілим обвинуваченого.

Судом не прийнято до уваги показання свідка ОСОБА_17 , що полягали у такому: під час бійки між батьком обвинуваченого та потерпілим, обвинувачений ОСОБА_8 вибіг з дому з ножем, підбіг до потерпілого, перебуваючи позаду останнього, спричинив тому удару ножем; потерпілий після цього опустився на землю та перестав вчиняти активні дії, що не зупинило обвинуваченого, який, не зважаючи на безпорадний стан потерпілого, продовжив наносити потерпілому ударів ножем у різні частини тіла.

До лікарні потерпілого відвезено батьком свідка ОСОБА_17 , а до поліції повідомлення надійшло від чергової медсестри.

Показання свідка узгоджуються із іншими доказами.

Прокурор вважає, що, враховуючи неповнолітній вік потерпілого, який вступив у бійку з повнолітнім обвинуваченим, на його території, за присутності його родичів, при цьому свідок ОСОБА_17 мав пасивну позицію щодо бійки, - відсутня необхідність у обвинуваченого вживати методи залякування потерпілого з метою припинення бійки.

Також, судом першої інстанції неправильно оцінені висновки експерта № 154 від 26.05.2019 року, якими встановлено завдання обвинуваченим по тілу потерпілого не менше п`яти ударів колото-ріжучим предметом, а вироком суду зазначено лише чотири травмуючих удари.

Крім того, міра призначеного судом першої інстанції ОСОБА_8 покарання не повною мірою відповідає положенням ст. 65 КК України та Постанови Пленуму ВС № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», і є занадто м`якою.

Слід враховувати тяжкість вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким, посередні характеристики особи обвинуваченого, те, що обвинувачений не працює і не навчається, не має самостійного заробітку.

Не відповідає дійсності зазначення та врахування судом повідомлення ОСОБА_8 про кримінальне правопорушення поліції та лікарні.

Не враховано судом настання внаслідок кримінального правопорушення тяжких наслідків у вигляді смерті людини.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку у дебатах сторони обвинувачення, а саме прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, просив скасувати вирок суду першої інстанції, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим за ч. 1 ст. 115 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років, заперечив задоволення апеляційної скарги захисту, думку сторони захисту, а саме обвинуваченого та адвоката, які підтримали апеляційну скаргу, подану адвокатом, та доводи і вимоги, викладені у ній (обвинувачений не підтримав свою апеляційну скаргу), заперечили задоволення апеляційної скарги обвинувачення, потерпілої сторони, думку адвоката потерпілої, який підтримав апеляційну скаргу, подану потерпілою стороною, не заперечив задоволення апеляційної скарги сторони обвинувачення, заперечив задоволення апеляційної скарги сторони захисту, дослідивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Тож, сторонами судового провадження заперечується кваліфікація дій обвинуваченого, як її встановлено судом першої інстанції, крім того, зокрема, прокурор також вважає недостатнім врахування судом першої інстанції обставин, передбачених ст. 65 КК України.

Разом із тим, колегія суддів вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 і кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 121 КК України знайшла своє підтвердження.

Допитаний у судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 визнав себе винуватим у тому, що під час захисту свого батька ОСОБА_13 від нападу ОСОБА_12 , він кухонним ножем наніс останньому тяжкі тілесні ушкодження і надав наступних показань.

Він, 26 квітня 2019 року приблизно о 18 годині 00хвилин, повертався з роботи додому. По дорозі його перестрів ОСОБА_12 з товаришами, та побив, обвинувачуючи в самогубстві його сестри ОСОБА_18 . Йому вдалося втекти додому, де були його батько ОСОБА_13 , мати ОСОБА_14 та брат ОСОБА_15 . Через 10 хвилин до них до дому прийшли ОСОБА_12 зі своїм товаришем ОСОБА_19 , та стали грюкати у двері квартири. Двері відкрив його батько. Він з мамою та братом з квартири почули, що між їх батьком та ОСОБА_12 почалася сварка, та крики. Через вікно він побачив, що ОСОБА_12 б`є його батька. Він побачив, як його брат ОСОБА_20 зайшов до будинку де взяв тарілку, якою на подвір`ї вдарив ОСОБА_12 по голові. Він вийшов у двір за братом Девідом, та стояв на порозі. Після того, як ОСОБА_20 вдарив тарілкою, ОСОБА_12 припинив бити їх батька. ОСОБА_21 відтягнув ОСОБА_20 від ОСОБА_22 . Він відтягнув ОСОБА_23 від брата і ОСОБА_20 повернувся до будинку. ОСОБА_12 знову напав та почав знову бити його батька, відштовхнувши до сарая. В цей момент йому прийшла думка налякати ОСОБА_12 . Для цього він зайшов у будинок, взяв на кухні ніж в руки. Він вийшов з будинку, підійшов до ОСОБА_12 з боку. Він штовхнув ОСОБА_12 в плече, і піднявши у гору руку, показав ніж. Проте, ОСОБА_12 вдарив його в щелепу. Він заплющів очі, і ножем декілька раз вдарив ОСОБА_12 в область живота. Він пам`ятає, що ножем ударив ОСОБА_12 два чи три рази на рівні живота. Він не знає куди точно він ножем завдав ОСОБА_12 поранення. Його зупинило те, що він був з закритими очима і у нього пересохло у горлі. Обопільна бійка тривала від 1 до 3 хвилин. Потім він забіг на кухню, де викинув ніж. Він раніше знав ОСОБА_12 . Той до нього задирався хотів побити. Вважає, що без ножа він не зміг би зупинити побиття ОСОБА_12 його батька. Він не мав умислу позбавляти життя ОСОБА_12 . Він наносив ножем удари ОСОБА_12 щоб його налякати для захисту батька.

Незважаючи на означені пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 , його вина в умисному спричиненні тяжких тілесних ушкоджень з метою залякування потерпілого, та які є небезпечними для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_12 , підтверджується сукупністю доказів у справі, належно досліджених судом першої інстанції.

Як встановлено показаннями свідка ОСОБА_14 , наданим в суді першої інстанції, - 26 квітня 2019 року, коли її син ОСОБА_8 прийшов з роботи, у нього обличчя було підпухле. Марк сказав, що на нього напали. Через деякий час до них прийшли ОСОБА_22 та ОСОБА_23 . Вона вийшла у двір і побачила, як ОСОБА_22 бив її чоловіка ОСОБА_13 по голові, а ОСОБА_23 стояв та дивився. ОСОБА_22 був випивший. У чоловіка була кров на голові. Вибіг з будинку її син ОСОБА_20 та вдарив тарілкою по голові ОСОБА_22 , щоб той перестав бити батька. Марк був дома, ОСОБА_20 забіг додому. ОСОБА_22 був буйним і невміняємим. Син ОСОБА_24 теж вибіг з будинку. Вона не бачила, що відбувалося, бо коли побачила кров у чоловіка, то їй стало погано. Вона в той час перебувала у стресі після смерті дочки. Вона не бачила, як ОСОБА_24 бив ОСОБА_22 . ОСОБА_22 забрав ОСОБА_23 , який весь час стояв збоку. Приїхала поліція. Її чоловіка забрали в лікарню, де йому зашили рану на голові.

Згідно із наданими під час судового слідства суду першої інстанції показаннями свідка ОСОБА_15 , - у квітні 2019 року він проживав в будинку АДРЕСА_4 зі своїми батьками ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , та з молодшими братом ОСОБА_25 і сестрою ОСОБА_26 ; 26 квітня 2019 року він прийшов додому з роботи. Додому прийшов також і брат ОСОБА_24 - з синяком під оком, та сказав, що його перестріли ОСОБА_22 з товаришем. ОСОБА_22 шукав за щось зачепитись та побив його. Через 10 хвилин як прийшов додому ОСОБА_24 , до них додому прийшли ОСОБА_22 з другом. Відкрив двері квартири батько ОСОБА_13 . Між його батьком та ОСОБА_22 почалася словесна перепалка, нецензурними словами. Він вийшов на вулицю та побачив, що на землі копирсаються його батько з ОСОБА_22 . ОСОБА_22 бив його батька по голові. Товариш ОСОБА_22 стояв поруч. Батько не міг перемогти ОСОБА_22 , який був сильніше. Батько попрохав у нього допомоги. Його батько тоді лежав на спині на землі, а ОСОБА_22 стояв та зверху бив батька кулаками по голові. Батько закривався руками і просив про допомогу. Для того щоб зупинити конфлікт він взяв з дому тарілку, вибіг та вдарив ОСОБА_22 тарілкою по голові, щоб його зупинити. Після цього він забіг до дому за телефоном викликати поліцію. Він до поліції не додзвонився. Так як він забіг додому, тому він не бачив ОСОБА_27 , що той робив, і чи наносив ОСОБА_22 ножем удари. Які були тілесні ушкодження завдані ОСОБА_22 він не знав. Коли він з дому знову вийшов на вулицю, то конфлікту вже не було. ОСОБА_22 теж не було. У батька була порізана рука. Про настання смерті ОСОБА_22 він дізнався через два дня.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_13 в судовому засіданні суду першої інстанції - він проживав в квартирі АДРЕСА_2 , разом з дружиною ОСОБА_14 , синами ОСОБА_20 та ОСОБА_27 , та дочкою ОСОБА_26 ; 26 квітня 2019 року він прийшов з роботи. Ввечері син ОСОБА_24 прийшов додому з розпухшею щелепою, порваним рюкзаком, та сказав, що його побив ОСОБА_22 біля «розрізу». Через півгодини у їх двір прийшли ОСОБА_22 зі своїм другом. Раніше він не знав ОСОБА_22 . Він вийшов з квартири на вулицю до ОСОБА_22 , так як додому прийшов побитий син ОСОБА_24 . ОСОБА_22 сказав йому, що прийшов розбиратися, та запитав чи він батько ОСОБА_18 . Він хотів поговорити з ОСОБА_22 , але той був сильно п`яний, на слова не реагував. Він зрозумів, що з ОСОБА_22 розмовляти марно. Він хотів відлякати ОСОБА_22 , тому з квартири взяв в руки з собою сокиру, думав це поможе. Він сказав ОСОБА_22 : «Свали, а то убью». ОСОБА_22 вирвав у нього сокиру, відкинув, та почав кулаками його бити. Він намагався зупинити ОСОБА_22 , але нічого не зміг зробити. ОСОБА_22 був фізично сильніше його. Це було в метрі від порога їхнього будинку. Син ОСОБА_24 був вдома. ОСОБА_22 його бив швидкими ударами. Він пам`ятає, як ОСОБА_20 вибіг та вдарив ОСОБА_22 тарілкою по голові. Після цього, ОСОБА_22 зупинив бійку, але потім почав знову його побиття. З ОСОБА_22 вони вже билися біля сараю. Він не міг самостійно чинити опір ОСОБА_22 . Заспокоїти ОСОБА_22 не вдавалося, так як той був агресивним, ні на що не реагував. Він стояв на колінах, ОСОБА_22 стояв над ним. Зі спини ОСОБА_22 до ОСОБА_22 підійшов ОСОБА_24 . Але він не бачив як ОСОБА_24 наносив ножем удари ОСОБА_22 так як вже лежав на землі. Марк ножем також поранив йому руку. Він пам`ятає, як ОСОБА_22 відтягував та піднімав з землі його друг. Приїхав батько друга, вони забрали та відвезли ОСОБА_22 в лікарню. Поліція та швидка приїхала, йому надали медичну допомогу. В лікарні йому зашили рану голови. В лікарні він знаходився три тижні. Від дружини він знає, що його відшукували невідомі, тому він виїхав з ОСОБА_28 .

У відповідності до наданих суду першої інстанції показань неповнолітнім свідком ОСОБА_17 , - він товаришував з ОСОБА_12 та знає ОСОБА_29 . Охарактеризував ОСОБА_22 як такого, який себе не контролював коли був напідпитку. Тож, 26 квітня 2019 року ОСОБА_30 прийшов з училища, та запропонував йому погуляти. ОСОБА_22 випив 2 літра пива, та став пригадувати про ОСОБА_31 , сестру ОСОБА_32 , яка у березні 2019 року стрибнула з даху та загинула. Випадково ввечері зустрівши ОСОБА_29 , ОСОБА_22 став сміятися з ОСОБА_27 та бити його. ОСОБА_22 казав ОСОБА_33 , що прийде та поб`є всіх за ОСОБА_31 . Після того, як ОСОБА_25 втік, вони вдвох через 10-20 хвилин прийшли до дому до ОСОБА_34 . ОСОБА_22 шатався, так як був напідпитку. ОСОБА_22 постукав у двері квартири ОСОБА_34 . Двері відчинив батько ОСОБА_35 . Також, стояла і мати ОСОБА_35 . ОСОБА_22 запитав у батька ОСОБА_35 : - « ОСОБА_36 ви довели ОСОБА_31 до суїциду?». На що, батько ОСОБА_29 сказав, - «Ти що таке кажеш?», та схопивши сокиру, замахнувся нею на ОСОБА_22 . ОСОБА_22 відвернувся від удару, та між ними почалася бійка. Під час бійки з будинку вибігли ОСОБА_25 , його брат ОСОБА_20 та мати, які потім забігли у хату. Батько ОСОБА_35 продовжував битися з ОСОБА_22 . Девід вибіг з будинку та вдарив ОСОБА_22 тарілкою по голові. В цей час ОСОБА_24 вибіг з хати з ножем. Марк підійшов до ОСОБА_22 зі спини і став розмахувати ножем і наносити поранення ОСОБА_22 . Він був на відстані декількох метрів і бачив, як ОСОБА_25 наносив ОСОБА_37 удари ножем в грудну клітину та в живіт. ОСОБА_22 впав на спину і став кричати. Коли ОСОБА_22 впав, ОСОБА_24 ще вдарив ножем ОСОБА_22 . Йому здається, що ОСОБА_25 наніс ножем ОСОБА_22 один удар в шию, або в плече, грудну клітину і живіт. Марк наносив удари ножем десь 20 секунд, потім припинив наносити удари, і побіг в хату. Він підняв ОСОБА_22 і вони побігли геть. Бійка тривала 2-3 хвилини. Він зателефонував своєму батькові. Приїхав його батько, і вони вдвох відвезли ОСОБА_22 у лікарню.

Потерпіла ОСОБА_9 суду першої інстанції, в судовому засіданні, пояснила, що ОСОБА_12 є її онуком. Так як ОСОБА_12 у 2004 році покинула мати, яка є її дочкою, вона весь час була опікуном онука. Про обставини злочину вона знає зі слів. Про смерть онука дізналася від знайомих. ОСОБА_12 може охарактеризувати позитивно.

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення доводиться рядом письмових доказів матеріалів кримінального провадження у сукупності досліджених судом першої інстанції, які судом визнані допустимими й належними:

-результатами огляду місця події, які зафіксовано в протоколі огляду місця події від 26 квітня 2019 року під час якого 26 квітня 2019 року було оглянуто прилеглу територію будинку АДРЕСА_4 , та о 21 годині 30 хвилин було виявлено та вилучено: - ніж зі слідами речовини бурого кольору на лезі, - ганчірку фіолетового кольору зі слідами речовини бурого кольору, - змив речовини бурого кольору та контрольний змив із поверхні порогу будинку, - змив речовини бурого кольору та контрольний змив із поверхні підлоги на кухні в будинку. Огляд проводився із застосуванням відеозйомки (а.с.16-19, том №3);

-протоколом перегляду відеозапису огляду місця події від 26 квітня 2019 року, та відеозаписом, який міститься на DVD диску, та який було переглянуто в судовому засіданні (а.с.20, 21, том №3);

-результатами огляду місця події, які зафіксовано в протоколі огляду місця події від 26 квітня 2019 року з фототаблицею, та з якого вбачається, що в ході огляду приміщення Олександрійської лікарні за адресою: Кіровоградська області, місто Олександрія, вулиця Ярмаркова, будинок 15, було виявлено та вилучено одяг, джинсові брюки та кросівки чорного кольору зі слідами речовини бурого кольору, які належать ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.22-26, том №3);

-результатами огляду трупа, які зафіксовано в протоколі огляду трупа від 27 квітня 2019 року та з якого вбачається, що в приміщені в приміщенні Олександрійського відділення судово-медичних експертиз за адресою: Кіровоградська області, місто Олександрія, вулиця Ярмаркова, будинок 15, проведено огляд трупа ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В ході огляду виявлено тілесні ушкодження, зокрема ушиті рани в потиличній ділянці, дві ушиті рани по передній поверхні грудної клітини справа та зліва, та інші тілесні ушкодження (а.с.27-29, том №3);

-результатами судово-медичної експертизи, які містяться у Висновку експерта №154 від 26 травня 2019 року, відповідно до якого на підставі даних експертизи при дослідженні трупа ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , даних лабораторних методів дослідження, виявлені тілесні ушкодження у вигляді: 1. проникаючих колото-різаних ран грудної клітини з формуванням:1) рани у першому міжребер`ї справа по білягрудиній лінії з ушкодженням правої легені правої грудної артерії, судин середостіння, ушкодженням грудини;2) рани у 5-му міжребер`ї по передній паховій лінії зліва з ушкодженням лівої легені.Дані тілесні ушкодження утворились внаслідок дії предмету (ів) з ознаками колото-ріжучого та відносяться до тілесних ушкоджень тяжкого ступеню оскільки є небезпечні для життя в момент спричинення.2. Рани у середній третині лівого плеча по задньозовнішній поверхні, рани у середній третині лівого плеча по внутрішній поверхні, які утворились внаслідок одного травматичного впливу, так як сполучаються між собою рановим каналом; рани по лівій боковій поверхні животу, які утворились внаслідок одного травматичного впливу, так як сполучаються між собою рановим каналом.Дані тілесні ушкодження утворились внаслідок дії предмету (ів) з ознаками колото-ріжучого та відносяться до тілесних ушкоджень легкого ступеню з короткочасним розладом здоров`я на термін від 6-ти до 21 доби.3. Рани в потиличній ділянці. Дане тілесне ушкодження утворилось внаслідок дії предмету (ів) з ознаками ріжучого та відноситься до тілесних ушкоджень легкого ступеню з короткочасним розладом здоров`я на термін від 6-ти до 21 доби.4. Рани: по середній ключичній лінії справа; по середній ключичній лінії зліва на рівні 2 міжреберья; по середній паховій лінії справа на рівні 6-го міжреберья; по середній паховій лінії зліва на рівні 6-го міжреберья; по середній лінії передньої черевної стінки на 1 см. вище пупка. Дані тілесні ушкодження утворилось внаслідок дії предмету (ів) з ознаками ріжучого та за ступенем тяжкості не оцінюються на підставі утворення їх в результаті медичних маніпуляцій.5. Садна на шиї по передній поверхні у нижній третині; на 2-му пальці правої кисті по тильній поверхні; на 3-му пальці правої кисті по тильній поверхні; на лівому коліні; на правому коліні; по передній поверхні лівої гомілки у середній третині; по тильній поверхні лівої стопи; синець по тильній поверхні правої кісті у основи 3, 4 пальців. Дані тілесні ушкодження утворились внаслідок дії предмету(ів) з ознаками тупого твердого та за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень легкого ступеню з короткочасним розладом здоровя на термін до 6-ти діб.Всі тілесні ушкодження прижиттєві.Смерть гр. ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , наступила внаслідок геморагічного шоку, який розвинувся в результаті гострої крововтрати як результат колото-різаних ран грудної клітки з проникненням у плевральну порожнину та ушкодженням верхньої долі правої легені, середньої долі лівої легені, судин середостіння, правої грудної артерії та крововтратою понад 2000 мл., що підтверджується дослідженням тіла у секційній залі та висновком судово-медичної гістологічної експертизи.Послідовність спричинення тілесних ушкоджень довільна.Враховуючи характер тілесних ушкоджень та надану медичну документацію можна казати, що тілесні ушкодження у вигляді проникаючих пошкоджень грудної клітини були спричинені незадовго до доставлення ОСОБА_12 до лікувального закладу. Судити про давність тілесних ушкоджень у вигляді ран не є можливим на підставі проведення над ними медичних маніпуляцій. Садна та синець на правій кисті, садно на шиї були спричинені до 1 доби до моменту смерті, садна на колінах, лівій гомілці та лівій стопі були спричинені приблизно за 1-3 доби до моменту смерті.Після отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_12 міг здійснювати дії.В крові від трупу ОСОБА_12 виявлений етиловий спирт в кількості 0,81 гр/дм. куб., що відповідає легкому ступеню алкогольного сп`яніння.Смерть гр. ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , настала 27 квітня 2019 року о 05 годині 00 хв. (а.с.32-42, том №3);

-результатами судово-медичної експертизи, які містяться у Висновку експерта № 311 від 07 травня 2019 року,№ 339 від 21 травня 2019 року, відповідно до яких кров трупа ОСОБА_12 належить до групи Ва за ізосерелогічною системою АВ0 (а.с.58-62,том №3);

-результатами судово-медичної експертизи, які містяться у Висновку експерта №88 від 03 червня 2019 року, відповідно до якого група крові трупа ОСОБА_12 згідно «Висновку судово-медичного дослідження» №311 від 07 травня 2019 року належить до групи Ва за ізосерелогічною системою АВ0. Кров підозрюваного ОСОБА_8 згідно «Висновку судово-медичного дослідження» №347 від 21 травня 2019 року, належить до групи О аВ за ізосерелогічною системою АВ0.При судово-медичній експертизі піднігтьового вмісту з правої та з лівої рук трупа ОСОБА_12 знайдена кров людини, статеву належність якої встановити не вдалося через відсутність клітинних елементів, придатних для цитологічного обліку.При серологічному дослідженні виявленої крові знайдений антиген В ізосерологічної системи АВО.Таким чином, враховуючі отримані результати і антигенну характеристику осіб, які проходять по справі, можливо зробити висновок про походження виявленої крові від трупа ОСОБА_12 з властивим йому антигеном В системи АВО, від підозрюваного ОСОБА_8 з властивим йому антигеном Н системи АВО виклювачється. Епітальних клітин не знайдено (а.с.66-68, том №3);

-результатами судово-медичної експертизи, які містяться у Висновку експерта №349 від 12 червня 2019 року, відповідно до якого на ганчірці сіро фіолетового кольору, що вилучено на місці події, знайдено сліди крові людини, не виключається походження крові від потерпілого ОСОБА_12 (а.с.72-74, том №3);

-результатами судово-медичної експертизи, які містяться у Висновку експерта №89 від 03 червня 2019 року, відповідно до якого при судово-медичному дослідженні змивів з клинка ножа кухонного, що вилучено на місці події, знайдена кров людини чоловічої статі. Можливо зробити висновок про походження виявленої крові від трупа ОСОБА_12 . Від підозрюваного ОСОБА_8 походження крові виключається. Крові у змивах з ручки ножа кухонного не знайдено (а.с.78-80, том №3);

-результатами судово-медичної експертизи, які містяться у Висновку експерта №350 від 12 червня 2019 року, відповідно до якого при судово-медичному дослідженні чоловічих джинсів, вилучених в приміщенні МК ДПЗ «Міська лікарня №1», можливо зробити висновок про походження виявленої крові від трупа ОСОБА_12 (а.с.89-91, том №3);

-результатами освідування підозрюваного ОСОБА_8 , яке проведено на підставі постанови прокурора від 27 квітня 2019 року, та які містяться в протоколі освідування особи від 27 квітня 2019 року, та з яких видно, що 27 квітня 2019 року слідчим зі згоди ОСОБА_8 проведено його освідування та було виявлено: - на нижній повіці лівого ока синець розміром 2,5х1см.; - за лівою ушною раковиною синець розміром 4х2,5 см.; - на фоні припухлості м`яких тканин в ділянці лівої щоки синець розміром 8х5,5 см.; - в проекції лівого ліктьового суглоба по задній поверхні садна розміром 1х0,5 см.; - в проекції руків`я грудини синець розміром 7х3,5 см. (а.с.93,94, том №3);

-результатами судово-медичної експертизи, які містяться у Висновку експерта №46 від 15 червня 2019 року, відповідно до якого при проведені судово-медичної експертизи ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: синців 1) на нижній повіці лівого ока; - 2) за лівою ушною раковиною; - 3) в ділянці лівої щоки; - 4) в проекції руків`я грудини. Садно в проекції лівого ліктьового суглоба по задній поверхні.Дані тілесні ушкодження утворилися внаслідок мінімум 5-ти травматичних дій предмету(ів) з ознаками тупого твердого, якими могли бути рука, нога так і інші предмети. Класифікуються як тілесні ушкодження легкого ступеню, з скороминучим розладом здоров`я на термін до 6-ти діб. Враховуючи характеристики виявлених тілесних ушкоджень вони були спрчинені: синці №1 і №2 були спричинені приблизно до 1 доби до моменту огляду; синець №4 та садно були спричинені приблизно за 1-3 доби до моменту огляду, синець №3 був спричинений приблизно за 5-8 діб до моменту огляду.На тілі у ОСОБА_8 слідів боротьби. Самооборони та падіння з висоти власного росту не виявлено.Ушкоджень небезепечних для життя на тілі ОСОБА_8 при огляді не виявлено (а.с.97-99, том №3);

-результатами отримання зразків, які зафіксовано в протоколі отримання зразків для експертизи від 27 квітня 2019 року, з якого видно, що на підставі постанови прокурора від 27 квітня 2019 року, у ОСОБА_8 з його згоди та в присутності захисника адвоката ОСОБА_7 , відібрано зразки крові (а.с.100, 101, том №3);

-результатами судово-медичної експертизи, які містяться у Висновку експерта №347 від 21 травня 2019 року, відповідно до якого при проведені судово-медичної експертизи зразка рідкої крові ОСОБА_8 встановлено, що кров ОСОБА_8 належить до групи 0аВ за ізосерелогічною системою АВ0. (а.с.104,105, том №3);

-результатами судово-медичної експертизи, які містяться у Висновку експерта №87 від 03 червня 2019 року, відповідно до якого при проведені судово-медичної експертизи піднігтьового вмісту нігтів з обох рук підозрюваного ОСОБА_8 знайдена кров людини (а.с.109-111, том №3);

-результатами огляду предметів, які зафіксовано в протоколі огляду предметів від 21 червня 2019 року та з якого вбачається, що було оглянуто об`єкти експертних досліджень, а саме: - змив на нитках марлі з клінка кухонного ножа, вилученого з місця події; - зрізи нігтів з обох рук трупа ОСОБА_12 ; - зрізи нігтів з обох рук ОСОБА_8 ; - змиви здійснені в ході огляду місця події; - ганчірка сіро-фіолетового кольору, вилучена з місця події; - джинси та кросівки ОСОБА_12 (а.с.112-114, том №3);

-результатами огляду предметів, які зафіксовано в протоколі огляду предметів від 21 червня 2019 року та з якого вбачається, що слідчим було оглянуто об`єкт експертних досліджень, а саме: вилучений з місця події кухонний ніж, загальною довжиною 31 см., який складається з руків`я та клинка (леза). Руків`я довжиною 14 см., шириною в середині 2,7 см., товщиною 1,7 см., виготовлене з полімеру (пластмаси) білого кольору з трьома металевими закльопками та з множинними дефектами від експлуатаці. Клинок (лезо) ножа довжиною 17 см., шириною в середній частині 2,6 см. Клинок виготовлено з металу білого кольору та мається заводське гравірування виробника «SOLINGEN made in Germany» (а.с.115-117, том №3);

-речовими доказами, які постановою слідчого від 21 червня 2019 року визнано і долучено до кримінального провадження, і дослідженими судом першої інстанції, а саме: - вилучений з місця події кухонний ніж; - змив з клінка кухонного ножа; - зрізи нігтів з обох рук трупа ОСОБА_12 ; - зрізи нігтів з обох рук ОСОБА_8 ; - змиви здійснені в ході огляду місця події; - ганчірка сіро-фіолетового кольору, вилучена з місця події; - джинси та кросівки ОСОБА_12 (а.с.118-121, том №3);

-позовною заявою прокурора в інтересах Олександрійської міської ради до ОСОБА_8 про стягнення витрат, понесених Комунальним підприємством «Центральна міська лікарня міста Олександрія Олександрійської міської ради» на стаціонарне лікування потерпілого Козирьова у розмірі 518,24 грн. (том №1, а.с.160-167);

-довідкою-розрахунком №175 від 27 червня 2019 року Комунального підприємства «Центральна міська лікарня міста Олександрія Олександрійської міської ради» про розмір витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння ОСОБА_12 з 26 по 27 квітня 2019 року, який становить 518,24 грн. (а.с. 175, том №1);

-лікарським свідоцтвом про смерть №1655/154 від 27 квітня 2019 року згідно якого ІНФОРМАЦІЯ_4 настала смерть ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в реанімаційному відділенні Олександрійської міської лікарні №1. Причина смерть травма кровоносних судин середостіння та як наслідок гостра крововтрата (а.с.124, 125 том №3);

-результатами слідчого експерименту, які зафіксовано в протоколі проведення слідчого експерименту від 19 червня 2019 року з відеозаписом, під час якого неповнолітній свідок ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , детально та послідовно розповів на місці та показав про обставини, за яких підозрюваний ОСОБА_8 завдав ножем потерпілому ОСОБА_12 декілька ударів в область грудної клітини та живота, спричинивши ножові поранення;

-протоколом перегляду відеозапису вказаного слідчого експерименту;

-відеозаписом проведеного слідчого експерименту від 19 червня 2019 року, який міститься на DVD диску, та який було переглянуто в судовому засіданні, яким підтверджуються покази неповнолітньої свідка ОСОБА_17 , який детально та послідовно розповів на місці та показав про обставини події 26 квітня 2019 року біля будинку АДРЕСА_4 , про те, як ОСОБА_8 завдав ножем потерпілому ОСОБА_12 декілька ударів в область грудної клітини та живота, спричинивши ножові поранення ОСОБА_12 ;

-стенограмою до протоколу слідчого експерименту від 19 червня 2019 року з участю свідка ОСОБА_17 (а.с.145-157, том №3);

-результатами судово-наркологічної експертизи, які містяться у Висновку експерта №19 від 06 червня 2019 року, відповідно до якого у ОСОБА_8 ознак залежності від алкоголю не виявлено. Протиалкогольного лікування не потребує (а.с.170, том №3);

-результатами судово-психіатричної експертизи, які містяться у Висновку судово-психіатричного експерта №208 від 11 червня 2019 року, відповідно до якого ОСОБА_8 за своїм психічним станом у період скоєння 26 квітня 2019 року кримінального правопорушення не страждав і в даний час психічним захворюванням не страждає, не знаходився в тимчасовому хворобливому стані. Міг усвідомлювати свої дії і керувати ними. Підпадає під дію ст.19 ч.1 КК України. У відношенні інкримінуємого правопорушення ОСОБА_8 слід вважати осудним. Застосування заходів медичного характеру не потребує (а.с.173-175, том №3);

-протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 26 квітня 2019 року, з якого видно, що 26 квітня 2019 року о 22 годині 10 хвилин в м. Олександрія в присутності адвоката ОСОБА_7 було затримано ОСОБА_8 безпосередньо після вчинення 26 квтня 2019 року близько 19 години злочину, а саме, після завдання ножових поранень ОСОБА_12 . Первісна кваліфікація дій ОСОБА_8 надана органом досудового розслідування за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, тобто, як закінчений замах на умисне вбивство (а.с.180,182, том №3);

-результатами слідчого експерименту, які зафіксовано в протоколі проведення слідчого експерименту від 14 червня 2019 року з відеозаписом, під час якого підозрюваний ОСОБА_8 в присутності захисника розповів, та на місці події показав про обставини, за яких він 26 квітня 2019 року близько 19 години наніс потерпілому ОСОБА_12 ножові поранення.

-протоколом перегляду відеозапису вказаного слідчого експерименту, та відеозаписом проведеного слідчого експерименту, від 14 червня 2019 року, який міститься на DVD диску, та який було переглянуто в судовому засіданні, під час якого підозрюваний ОСОБА_8 розповів, та на місці події показав на обставини, за яких він 26 квітня 2019 року близько 19 години наніс потерпілому ОСОБА_12 ножові поранення в область грудної клітини та живота (а.с.188-197, том №3);

-результатами судово-медичної експертизи, які містяться у висновку експерта №154/1 від 25 червня 2019 року, відповідно до якого тілесні ушкодження, виявлені на трупі ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не могли утворитися при обставинах, зазначених під час слідчого експертименту від 14 червня 2019 року за участю підозрюваного ОСОБА_8 ; тілесні ушкодження, виявлені на трупі ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , могли утворитися при обставинах, зазначених під час слідчого експертименту від 19 червня 2019 року за участю свідка ОСОБА_17 (а.с.45-56, том №3);

-документи, які характеризують потерпілого неповнолітного ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , свідчать, що він не перебував на обліку у лікаря нарколога, та лікаря психіатра, судимості не мав (а.с.125-128, том №4).

Також, судом першої інстанції, у зв`язку із невизнанням обвинуваченим ОСОБА_8 вини у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 1 ст. 115 КК України, в судовому засіданні досліджено та перевірено показання обвинуваченого, надані під час досудового розслідування в ході слідчого експерименту.

Досліджено та піддано оцінюванню судом першої інстанції також й надані стороною захисту копії документів: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження №0000949 від 27 квітня 2019 року, про реєстрацію повідомлення про кримінальне правопорушення за ч.1 ст.125 КК України, з якого видно, що 26 квітня 2019 року о 19 годині 00 хв. на території подвір`я будинку АДРЕСА_4 , ОСОБА_13 під час бійки нанесено тілесні ушкодження; рапорт слідчого СВ Олександрійського ВП ГУНП ОСОБА_38 , про те, що до лікарні м. Олександрії о 21 годині 26 квітня 2019 року за медичною допомогою звернувся ОСОБА_13 , 1977 року народження, у якого було виявлено різану рану кісті. Перевіркою встановлено, що 26 квітня 2019 року близько 19 години за місце проживання родини ОСОБА_34 прийшов ОСОБА_12 з яким у ОСОБА_13 виникла сварка, яка переросла у бійку. Молодший син ОСОБА_13 ОСОБА_25 , намагаючись припинити протиправні дії ОСОБА_39 наніс останньому декілька ударів кухонним ножем в область тулубу та живота. При цьому, в ході нанесення ударів ОСОБА_37 , ОСОБА_25 випадково поранив ножем ОСОБА_13 в ділянці правої кісті; пояснення ОСОБА_8 , який пояснив, що дійсно 26 квітня 2019 року спричинив ножові поранення ОСОБА_12 , який вступив у бійку з його батьком; постанову про закриття кримінального провадження від 10 травня 2019 року з якої видно, що кримінальне провадження по факту спричинення ОСОБА_13 його сином ОСОБА_40 , під час бійки з ОСОБА_41 26 квітня 2019 року різаної рани правої кісті, яка відноситься до легкого тілесного ушкодження, закрито за відсутності в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України (а.с. 136-140, том № 4).

Як доказ також досліджено відповідь на запит суду КП «Центральна міська лікарня м. Олександрії» від 17.08.2020 року, згідно із яким встановлено: ОСОБА_13 дійсно у період з 26 квітня 2019 року по 11 травня 2019 року знаходився на стаціонарному лікуванні у ортопедо-травматологічному відділенні з діагнозом: колото-різана рана нз правого передпліччя з пошкодженням сухожилків розгиначів 2 і 3 пальців правої кисті. Різана рана потиличної ділянки (а.с. 161, том № 4).

На підставі досліджених доказів, ОСОБА_8 обґрунтовано визнано винуватим у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, з метою залякування потерпілого, яке спричинило смерть потерпілого, а дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України.

Відносно доводів апеляційних скарг як прокурора, так і захисту з приводу необхідності й правильності кваліфікації дій ОСОБА_8 за ст. 115 КК України й за ст. 124 КК України відповідно, - слід вказати, що вказаним доводам судом першої інстанції, при зміні кваліфікації дій обвинуваченого, вже надано детального аналізу та оцінки, мотиви суду належно і повно зазначені в оскаржуваному вироку суду першої інстанції із посиланням на відповідні норми закону.

Нових доводів в апеляційних скаргах наразі не наводиться.

Колегія суддів погоджується із кваліфікацією дій обвинуваченого як її встановлено судом першої інстанції.

Вбивство - це винне, протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Об`єктом злочину є життя особи.

Суб`єктивна сторона умисного вбивства характеризується виною у формі умислу.

Об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 КК України є здоров`я особи.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим або непрямим умислом. Мета умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження впливає на кваліфікацію цього діяння лише в одному випадку - коли нею є залякування потерпілого або інших осіб (ч. 2 ст. 121).

Особливістю умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, є те, що у ньому присутні два суспільно небезпечні наслідки (первинний - тяжкі тілесні ушкодження і похідний - смерть), психічне ставлення до яких з боку винного є різним.
До заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження винний ставиться умисно, а до настання смерті потерпілого від такого ушкодження - необережно. При цьому винний усвідомлює можливість настання похідного наслідку в результаті настання первинного. Якщо ж таке усвідомлення відсутнє, вчинене слід кваліфікувати як вбивство через необережність.
Для відмежування умисного вбивства від заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, внаслідок якого сталася смерть потерпілого, слід ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного.
Питання про умисел необхідно вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого злочину, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.
Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.
При умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, у випадку ж заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, внаслідок якого сталася смерть потерпілого, ставлення до настання смерті характеризується необережністю.
Умисне тяжке тілесне ушкодження, вчинене з метою залякування потерпілого або інших осіб, має місце тоді, коли такі ушкодження заподіюються для викликання в них почуття страху перед винним чи іншими особами. Залякування становить основний зміст погрози, однак страх не є самоціллю заподіяння зазначених ушкоджень.

Як встановлено доказами у кримінальному провадженні (показання свідків, власне обвинуваченого, тощо), потерпілим ОСОБА_12 вчинено бійку із батьком обвинуваченого ОСОБА_8 , в ході бійки потерпілий наносив ударів батькові обвинуваченого, в ході бійки потерпілого намагались відволікти та зупинити, проте побиття продовжувалось; у цьому зв`язку, ОСОБА_8 , який бачив перебіг подій, побіг у домоволодіння, де взяв ножа, переконавшись, що бійка продовжується, обвинувачений, розмахуючи і погрожуючи ножем, намагався привернути увагу потерпілого і залякати. Потерпілий бійку не припиняв, тоді ж обвинувачений ножем, який взяв з дому, наніс потерпілому декілька поранень в різні частини тіла, після чого потерпілий зупинився та припинив бійку з батьком обвинуваченого.

Дії обвинуваченого носили умисний характер щодо спричинення тілесних ушкоджень і обвинувачений передбачав та бажав їх настання, однак метою і мотивом нанесення тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_8 потерпілому у конкретному випадку є, залякавши потерпілого, припинення бійки зі своїм батьком.

При цьому, не доведеним є мета, підстави та мотиви ОСОБА_8 на вчинення саме умисного вбивства ОСОБА_12 , не знайшли підтвердження доводи, що ОСОБА_8 наносив ОСОБА_12 удари ножем внаслідок неприязних відносин, та бажаючи настання смерті ОСОБА_12 .

Умислом обвинуваченого ОСОБА_8 не охоплювався намір заподіяти смерть ОСОБА_12 , і він не передбачав, що в результаті його дій через деякий час настане смерть потерпілого.

Як вказує сторона обвинувачення та потерпіла сторона: обвинувачений продовжив наносити удари ножем потерпілому й після припинення бійки з ОСОБА_13 , не прийнято до уваги факт наявних неприязних відносин між обвинуваченим та потерпілим, що виникли за декілька годин до події кримінального правопорушення, які супроводжувались побиттям потерпілим обвинуваченим, обвинувачений ОСОБА_8 вибіг з дому з ножем, підбіг до потерпілого, перебуваючи позаду останнього, спричинив тому удару ножем.

На зазначене зауважується таке.

У кожному випадку слід враховувати й такі обставини вчиненого злочину, як зокрема, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, також і інші обставини, що мають істотне значення.
Як встановлено доказами, того ж дня, що сталася подія кримінального правопорушення, між обвинуваченим та потерпілим, дійсно, виник конфлікт, ініціатором якого був потерпілий, який спричинив обвинуваченому тілесних ушкоджень.
Разом із тим, відсутні докази того, що обвинувачений у цьому зв`язку висловлював будь-які погрози у бік потерпілого, зокрема, погрози розправою, помсти, погрози на спричинення шкоди потерпілому, тим більше на заподіяння смерті останньому.
Крім того, відповідно до показань обвинуваченого, потерпілий ОСОБА_12 й раніше до нього «задирався», хотів побити.
Характер і локалізація поранень, спричинених потерпілому, як їх встановлено висновком експерта № 154: колото-різані грудної клітини справа і зліва, у середній третині лівого плеча по задньозовнішній та внутрішній поверхні, по лівій боковій поверхні живота, в потиличній області, - різного ступеня тяжкості.
Із вказаного можливо зробити висновок, що цей доказ у сукупності із іншими (як показання свідків, власне обвинуваченого щодо того, що ОСОБА_8 наблизився до потерпілого, почав розмахувати ножем, наносити ударів) свідчить про дещо хаотичний порядок нанесення обвинуваченим потерпілому тілесних ушкоджень, які різняться за ступенем прикладеної сили нанесення.
Тобто, обвинувачений не спричиняв цілеспрямованих із значним прикладенням сили ударів ножем саме і лише в життєво важливі органи потерпілого, що свідчить про те, що умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_12 обвинувачений ОСОБА_8 не мав.
Також, слід зауважити, що обвинувачений, зрозумівши, що бійка припинилась, ОСОБА_12 припинив побиття батька обвинуваченого, припинив в свою чергу наносити тілесні ушкодження потерпілому та побіг до квартири будинку свого проживання.
Тобто, обвинувачений ОСОБА_8 , за наявності у нього умислу на вбивство потерпілого, - мав об`єктивну можливість втілити свій умисел у дійсність, не припиняючи подальшого спричинення ударів ножем потерпілому, проте дії обвинуваченого свідчать, що такий умисел обвинувачений не переслідував.
Щодо того, що удари потерпілому обвинуваченим наносились зі спини, а також і того, що обвинувачений наніс удари після того як потерпілий припинив бійку.

Встановлені обставини події кримінального правопорушення свідчать, що в ході бійки з батьком обвинуваченого потерпілий не реагував на спроби оточуючих припинити ці дії, зокрема й не відреагував на дії свідка ОСОБА_15 , який вдарив потерпілого тарілкою по голові з метою припинення бійки, положення потерпілого відносно батька обвинуваченого в ході бійки зверху і над батьком обвинуваченого.

Відтак, відповідно, обвинувачений наблизився із-за спини потерпілого, бажав привернути увагу останнього і, розмахуючи ножем, почав наносити ударів.

Крім того, як встановлено доказами, потерпілий прийшов до місця проживання обвинуваченого, ініціював сварку, а потім спровокував бійку, перебував у стані алкогольного сп`яніння, був у збудженому, агресивному стані, не реагував на зовнішні чинники щодо припинення конфлікту з боку оточуючих, крім того, потерпілий мав фізичну перевагу перед батьком обвинуваченого.

Тож, обвинувачений, суб`єктивно оцінивши обстановку події бійки, бажаючи припинити побиття його батька потерпілим, з метою залякування потерпілого, почав наносити тілесні ушкодження потерпілому ножем.

Не потребує у конкретному випадку спеціальних знань висновок, що обвинувачений під час перебігу вказаних подій перебував у схвильованому за свого батька стані, а відтак, зважаючи на вказане й на те, що всі удари спричинені у дуже короткий проміжок часу (зокрема, як слідує з показань свідка ОСОБА_17 удари обвинуваченим потерпілому, вже після закінчення бійки, наносились ще приблизно 20 секунд) обвинувачений припинив спричинення тілесних ушкоджень як тільки сприйняв і зрозумів, що потерпілий більше не чинить опору і спроб насильницьких дій, після чого обвинувачений побіг до квартири.

Час припинення таких дій залежить від суб`єктивного у конкретному випадку сприйняття ситуації обвинуваченим.

Як вказувалося вище, за бажання вбивства потерпілого, обвинувачений мав об`єктивну фізичну можливість продовжити наносити ножем ударів й далі.

Тож, наведені доводи сторони обвинувачення та потерпілої сторони, а також їх доводи щодо кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 115 КК України свого підтвердження не знайшли і спростовуються зазначеним вище.

Доводи апеляційних скарг прокурора та адвоката потерпілої щодо неправильності встановлення судом першої інстанції кількості тілесних ушкоджень, спричинених потерпілому ОСОБА_12 , - дійсності не відповідають.

Відповідно до ст. 242 КПК України встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень вимагає спеціальних знань, а тому для встановлення даних обставин забезпечується проведення відповідної експертизи.

Як убачається безпосередньо у вироку суду (аркуш провадження 234-235, том 4), вказаним доводам, із посиланням на висновок експерта № 154 щодо характеру, кількості і локалізації тілесних ушкоджень, виявлених на тілі потерпілого ОСОБА_12 , надано оцінки.

Судом у тексті вироку викладено висновок експерта, перелічено, відповідно до висновку які саме тілесні ушкодження, у якій кількості та з якою локалізацією і тяжкістю спричинені потерпілому.

Також, під час дослідження судом першої інстанції письмових доказів у кримінальному провадженні ретельно досліджено і вказаний висновок експерта № 154.

Тобто, доводи прокурора та адвоката у цій частині були предметом належного дослідження і оцінювання суду першої інстанції, а доводи щодо неправильного встановлення судом кількості тілесних ушкоджень, спричинених потерпілому, - є помилковими.

Адвокат обвинуваченого вказує, що дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ст. 124 КК України, оскільки обвинувачений намагався злякати потерпілого з метою захисту себе та свого батька, а потім був вимушений застосувати ніж з метою самозахисту, чим перевищив межі необхідної оборони.

Тож, щодо кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України, а не за ст. 124 КК України, - умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень у разі перевищення меж необхідної оборони або у разі перевищення заходів, необхідних для затримання злочинця, то слід зазначити наступне.

З огляду на обставини справи, як їх встановлено, - в діях обвинуваченого ОСОБА_8 не було необхідної оборони, в розумінні гіпотези ст. 124 КК України, відповідно, не може бути і перевищення її меж.

Відповідно до ст.124 КК кримінальна відповідальність передбачена за умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони або у разі перевищення заходів, необхідних для затримання злочинця.

Заподіяння таких ушкоджень підлягає кваліфікації зокрема у разі його вчинення при перевищенні меж необхідної оборони. У цьому випадку діяння характеризується заподіянням шкоди у вигляді тяжких тілесних ушкоджень тому, хто посягає, при захисті від суспільне небезпечного посягання, але з перевищенням меж необхідної оборони, тобто при явній невідповідності зазначеної шкоди небезпечності посягання або обстановці захисту.

Обов`язковою умовою кваліфікації заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження за ст. 124 с перебування винного при вчиненні цього діяння у стані необхідної оборони, уявної оборони або в умовах необхідності затримання злочинця. Якщо буде встановлено, що винний не перебував у такій обстановці, вчинене ним за наявності підстав слід кваліфікувати за ст. 121,

Відповідно до вимог ч.1 ст.36 КК необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Згідно із ч.3 ст.36 КК перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

За змістом ч.5 ст.36 КК, не є перевищенням меж необхідної оборони і не має наслідком кримінальну відповідальність застосування зброї або будь-яких інших засобів чи предметів для захисту від нападу озброєної особи або нападу групи осіб, а також для відвернення протиправного насильницького вторгнення у житло чи інше приміщення, незалежно від тяжкості шкоди, яку заподіяно тому, хто посягає.

Відповідно до положень постанови Пленуму ВСУ від 07.02.2003 N 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», п. 24, відповідальність за ст. 118 або ст. 124 КК за вбивство чи заподіяння тяжкого тілесного ушкодження в разі перевищення меж необхідної оборони або перевищення заходів, необхідних для затримання злочинця, настає лише за умови, що здійснений винним захист явно не відповідав небезпечності посягання чи обстановці, яка склалася.

Згідно із п. 5 постанови Пленуму ВСУ від 26 квітня 2002 року № 1 «Про судову практику у справах про необхідну оборону» визначено: щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, суди повинні враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини».

Отже, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення чи не перевищення її меж, суд у кожному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання, наявність чи відсутність обставин, передбачених ч.5 ст.36 КК України; необхідно враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.

Якщо посягання вже закінчено і це усвідомлюється потерпілим, стан необхідної оборони виключається.

У конкретному випадку, на переконання колегії суддів, потерпілим ОСОБА_12 не було створено такого ступеню загрози життю та здоров`ю ОСОБА_13 під час їх обопільної бійки, адекватним захистом від якої було б заподіяння ОСОБА_12 ряду ножових поранень.

Як встановлено, у батька обвинуваченого - ОСОБА_13 - виявлено, фактично, лише різану рану правої кисті, яку, відповідно до постанови слідчого від 10 травня 2019 року, було випадково спричинено йому сином ОСОБА_8 під час подій 26 квітня 2019 року.

Жодних інших пошкоджень, які могли б бути спричинені ОСОБА_13 26 квітня 2019 року потерпілим ОСОБА_12 , в тому числі при самозахисті чи внаслідок побоїв, стороною обвинувачення не виявлено, стороною захисту не доведено, і судом не встановлено.

Крім того, протягом вказаної бійки протистояти діям ОСОБА_12 , ОСОБА_13 допомагали його сини ОСОБА_15 та ОСОБА_8 .

Така небезпека для ОСОБА_13 , яка б давала обвинуваченому ОСОБА_8 підстав для захисту шляхом негайного застосування ножа та нанесення ОСОБА_12 декількох ножових поранень, в тому числі тяжких, проникаючих в область тулубу, була відсутня; загроза, яка б свідчила про реальне посягання ОСОБА_12 в обопільній бійці, спрямована на заподіяння негайної і невідворотної істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам ОСОБА_13 , і яка б вимагала свого негайного відвернення або припинення, фактично не мала місця.

Слід зауважити, що ОСОБА_8 цілеспрямовано обрав ніж для привернення уваги потерпілого ОСОБА_12 та його залякування шляхом спричинення тілесних ушкоджень, не зупинився у спричиненні тілесних ушкоджень після одного удару, продовжив спричинення тілесних ушкоджень доки потерпілий не впав.

Вказані дії ОСОБА_8 не можуть вважатися перевищенням меж необхідної оборони.

Тож, доводи захисту свого підтвердження не знайшли.

Прокурор та адвокат потерпілої вказують, що судом першої інстанції не враховано тяжкість вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким, посередні характеристики особи обвинуваченого, те, що обвинувачений не працює і не навчається, не має самостійного заробітку, безпідставно визнано обставинами, які пом`якшують покарання, - активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та щире каяття.

Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
При цьому, відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Відповідно до положень ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», - відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Зважується, крім того, на висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах Souring v. UK, Shvydka v. Ukraine, Tammer v. Estonia, - за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

Вимоги дотримання справедливості при призначенні кримінального покарання закріплені у ст.10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.14 Міжнародного пакту про цивільні та політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні обвинуваченому покарання, суд першої інстанції дотримався вимог закону щодо принципів призначення покарання.
З вироку суду першої інстанції слідує, - при призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким, умисним, насильницьким, особу обвинуваченого, який без утриманців, тимчасово безробітний, на обліку лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, проживає із сім`єю у складі батьків та брата із сестрою, задовільно характеризований, не судимий.

Враховано також обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, - активне сприяння розкриттю злочину. Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченому, - відсутні.

Слід зауважити, що посилання потерпілої сторони на безпідставне визнання судом першої інстанції обставини, яка пом`якшує покарання ОСОБА_8 , - щире каяття, - дійсності не відповідає.

Дана обставина як така, що пом`якшує обвинуваченому покарання, судом не враховувалась.

Судом першої інстанції, при врахуванні обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, - активне сприяння розкриттю злочину, - зазначено, що обвинувачений не заперечив своєї причетності до вчинення кримінального правопорушення, надав добровільних показань щодо обставин справи, не чинив спроб приховати сліди кримінального правопорушення, знаряддя правопорушення.

На підставі врахованих обставин, судом першої інстанції призначене покарання у межах санкції частини статті обвинувачення, визначене покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням.
Призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_8 визначене з урахуванням всіх обставин, відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, загальним принципам призначення покарання та принципам виваженості і справедливості, є обґрунтованим, належним, у конкретному випадку є достатнім для перевиховання та виправлення обвинуваченого.
Тож, доводи апеляційних скарг свого підтвердження не знайшли.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону України під час судового розгляду судом першої інстанції, які б перешкодили чи могли б перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, - не встановлено.

Відтак, з огляду на наведене, колегія суддів залишає вирок суду першої інстанції без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_7 , представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 залишити без задоволення.
Вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 листопада 2020 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим ОСОБА_8 , який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4