УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 квітня 2021 року

м. Київ
справа № 215/5030/18
провадження № 51 - 1621 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 02 лютого 2021 року щодо нього,
встановив:
Вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 05 листопада 2020 року, ОСОБА_4 засуджено: за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, визначено остаточно ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 02 лютого 2021 року вказаний вирок залишено без змін.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 порушує питання про перегляд вказаного судового рішення у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_4 на відповідність вимогам ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначається найменування суду касаційної інстанції.
Згідно з ч. 3 ст. 33 КПК кримінальне провадження у касаційній інстанції здійснює Верховний Суд, однак усупереч наведеним вимогам закону касаційна скарга ОСОБА_4 адресована «Верховному суду України».
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, в чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПКпідставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
При цьому слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПКсуд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Однак, усупереч наведеним положенням процесуального закону, доводи касаційної скарги засудженого зводяться до його посилань на неповноту судового розгляду, незгодою з наданою судами оцінкою доказам та по суті заперечення правильності встановлених фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Крім того, засуджений указуючи на допущені, на його думку, судом апеляційної інстанцій порушення, не обґрунтовує, як ці порушення вплинули на законність та обґрунтованість постановленого щодо нього судового рішення, і чому їх слід відносити до підстав для скасування касаційним судом ухвали апеляційного суду, згідно з ч. 1 ст. 438 КПК та з огляду на положення статей 370, 412-414, 419 цього Кодексу.

Окрім цього, касаційна скарга засудженого не містить доводів щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів його апеляційної скарги.
Крім цього, повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги визначено ст. 436 КПК. Відповідно до її змісту суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Однак викладені засудженим у скарзі вимоги до суду касаційної інстанції не відповідають вимогам вищевказаної статті, оскільки в прохальній частині касаційної скарги засуджений просить скасувати ухвалу апеляційного суду в частині його обвинувачення щодо заволодіння майном ОСОБА_5 , в частині обвинувачення його по ч. 3 ст. 185 КК дати іншу юридичну оцінку та зняти з нього обвинувачення щодо заволодіння майна ОСОБА_6 , чим допустив суперечності.

З огляду на те, що касаційна скарга засудженого не відповідає вимогам, які до неї ставляться, її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
Верховний Суд звертає увагу, що особа, яка подає касаційну скаргу та якій надано строк на усунення її недоліків, може виправити їх шляхом складання нового тексту касаційної скарги, якщо зауваження колегії суддів стосувалися змістовної частини скарги, та/або шляхом подання додаткових документів, якщо всупереч вимогам КПК, вона не надала усіх документів, які мають подаватися разом із касаційною скаргою.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Залишити касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 без руху і встановити п`ятнадцятиденний строк із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.
У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3