490/3235/21 19.08.2021
н/п 1-кп/490/404/2021
Справа № 490/3235/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 серпня 2021 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2

розглядаючи кримінальне провадження №0003432, внесеного до ЄРДР 09.12.2020, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вознесенськ Миколаївської області, громадянина України, неодруженого, з середньою освітою, офіційно не працюючого, місце реєстрації АДРЕСА_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий, -

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Возсіятське Єланецького району Миколаївської області, національність українець, громадянина України, неодружений, з середньою освітою, офіційно не працюючого, інваліда ІІІ групи, місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий,-

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Глядки Волочийського району Хмельницької області, національність українець, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_4 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_4 , захисник ОСОБА_7

в с т а н о в и в:
Центральним районним судом м. Миколаєва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

До обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії якого спливає 25.08.2021.

Відповідно до ст. 331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Судове засідання проведене дистанційне, у режимі відеоконференції з ДУ "Дніпровська установа виконання покарань (№4)", оскільки обвинувачений ОСОБА_4 був етапований до зазначеної установи для проведення судово-психіатричної експертизи у "Дніпровській багатопрофільній клінічній лікарні з надання психіатрічної допомоги "Дніпропетровської обласної ради".

Відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , прокурор клопотав про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки вважає, що на даний час заявлені ризики передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшились та не зникли, в іншому випадку цілком ймовірно, що обвинуваченим можуть бути прийнято спроби переховування від суду, оскільки обвинуваченим вчинено кримінальне правопорушення, за скоєння якого, законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років із конфіскацією майна. Також існує ризик, що з боку обвинуваченого можуть бути спроби незаконного впливу на свідків та потерпілих. Крім того, на думку прокурора запобіжний захід у виді тримання під вартою попереджає можливість вчинення обвинуваченими інших кримінальних правопорушень, тому зміна запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 на інший більш м`який є недоцільним.

Захисник ОСОБА_7 заперечувала щодо клопотання прокурора, клопотала змінити підзахисному ОСОБА_4 запобіжний захід на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, оскільки ризики, наведені прокурором є необґрунтованими, а стан здоров`я обвинуваченого не дозволяє знаходитися в умовах слідчого ізолятору.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав свого захисника, просив суд, змінити йому запобіжний захід на домашній арешт.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження в обсязі, що стосуються клопотань які вирішуються, суд дійшов висновку.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях статей 177, 178, 183, 197 КПК України.

Згідно з положеннями ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею, судом в межах строку досудового розслідування, передбаченого законодавством, за умови доведення прокурором обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Водночас, ст. 17 Закону України від 23.08.2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. П. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п. 79 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року у справі "Харченко проти України").

Відповідно до мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року №14-рп/2003 в справі №1-23/2003, тяжкість злочину законом не визначається, як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.

Європейський суд з прав людини у рішеннях "Лаврик та інші проти України", "Ігнатов проти України" зауважив, що "тяжкість висунутих проти заявників обвинувачень і ризик їхнього переховування чи перешкоджання слідству згадувалися у первинних рішеннях про обрання їм запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Рішення викладені у загальних формулюваннях і містили повторювані фрази. З них не вбачалося, що суди належним чином оцінили факти щодо необхідності застосування такого запобіжного заходу за обставин різних стадій проваджень. Вбачається, що національні суди не намагалися продемонструвати наявність конкретних фактів, які б доводили, що стверджуванні ризики переважали над принципом поваги до особистої свободи. Суд зазначає, що національні суди неоднарозово обґрунтовували подальше тримання заявників під вартою посиланням на відсутність підстав для їхнього звільнення, тоді як пункт 3 статті 5 Конвенції передбачає застосування протилежного підходу і вимагає від національних органів влади наводити підстави для продовження строку тримання особи під вартою".

В судовому засіданні прокурором доведено наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Підставою вважати такі ризики реальними є по-перше, та обставина, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення. яке відноситься до категорії особливо тяжкого кримінального правопорушення, за скоєння якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років із конфіскацією майна, по-друге, судом ще не допитано жодного свідка та всіх потерпілих, по третє, ОСОБА_4 раніше неодноразово судим за вчинення корисливих злочинів. Обвинувачений не працює та не має постійного джерела доходу.

Перевіряючи наявність законних підстав вважати, що застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою буде достатнім для запобігання встановленим ризикам кримінального провадження, судом, відповідно до ст. 178 КПК України, оцінено в сукупності фактори, пов`язані з характером особи обвинуваченого, моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, особистими та соціальними обставини його життя, сімейними зв`язками та зв`язками з суспільством.

Вищевказані обставини, за переконанням суду, мають бути оцінені як такі, що жодним чином не будуть стримуючими факторами для вживання обвинуваченим перешкод запобігання відправлення правосуддя в спосіб неявки в судові засідання та для запобігання встановленим ризикам кримінального провадження. В зв`язку з чим, жодний інший вид запобіжного заходу ніж тримання під вартою не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_4 у кримінальному провадженні.

Тому, такий запобіжний захід, як тримання під вартою, зможе запобігти зазначеним ризикам, які на думку суду є досі реальними.

Тому обвинуваченому ОСОБА_4 строк тримання під вартою необхідно продовжити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193-194, 196-197, 331, 372 КПК України, суд -

п о с т а н о в и в:
Клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , строк тримання під вартою до 12 жовтня 2021 року.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1