Справа № 305/399/18
Провадження по справі 1-кп/305/47/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 13.08.2021. Рахівський районний суд Закарпатської області
у складі: головуючої судді ОСОБА_1
з участю: секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4
прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11
представників потерпілої ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України -
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,-
Обвинувачений ОСОБА_7 , 30 листопада 2016 року, близько 18 години, на автодорозі «Н-09» сполученням «Мукачево-Івано-Франківськ-Рогатин-Львів», керуючи ввіреним йому технічно справним транспортним засобом, а саме автомобілем марки «AUDI» моделі «А6», реєстраційний номер Чеської Республіки НОМЕР_1 , рухаючись зі сторони м. Рахів, у напрямку м. Тячів, наближаючись до АЗС «WOG», що по вул. Грушевського у смт. Великий Бичків Рахівського району Закарпатської області, діючи всупереч вимогам п.п.1.3, 2.3 «б», 12.1; 12.2 та 12.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі по тексту Правила), проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, не забезпечив безпеку дорожнього руху, з моменту виникнення небезпеки для руху, яку він об`єктивно був спроможний виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_15 , який в той час рухався на зустріч водію ОСОБА_7 по його смузі руху.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_15 згідно висновку судово-медичної експертизи №122 від 03.01.2017 отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкритого перелому правої велико- та малогомілкових кісток; забою м`яких тканин грудної клітки, перелому 4-7 ребер зліва; перелому 5-7 ребер справа; тотального крововиливу у паренхіму легень; двобічного гемотораксу.
Зазначені тілесні ушкодження виникли внаслідок дії твердого тупого предмету по ударному механізму спричинення при зіткненні легкового автомобіля з пішоходом, з наступним запрокидуванням його та ударяння об деталі кузова автомобіля і вкладаються у строк події, що мала місце 30.11.2016.
Згідно п.2.3.1. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995, тілесні ушкодження, отримані ОСОБА_15 , кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, що небезпечні для життя у момент їх спричинення і знаходяться у прямому причинному зв`язку із настанням його смерті.
Таким чином, водій ОСОБА_7 порушив вимоги п.1.3., 2.3. «б», 12.1., 12.2. та 12.3. Правил, якими визначено:
п.1.3. учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими;
п.2.3. «б» для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
п.12.1. під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;
п.12.2. у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги;
п.12.3. у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
Невиконання водієм ОСОБА_7 вказаних вимог Правил знаходиться у прямому причинному зв`язку з наслідками, що наступили, зокрема отриманням ОСОБА_15 тяжких тілесних ушкоджень, що потягли за собою його смерть.
Таким чином ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого.
Статтею 7 КПК України закріплені загальні засади кримінального провадження, серед яких є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.
Відповідно до вимог ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Згідно з положеннями ст.17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
На підтвердження вини ОСОБА_7 , стороною обвинувачення було надано суду для дослідження письмові докази, які судом досліджені в повному обсязі.
Окрім цього, з метою повного, всебічного, неупередженого дослідження всіх фактичних обставин справи судом на стадії судового розгляду неодноразово були задоволені як клопотання сторони обвинувачення, так і клопотання сторони захисту про проведення допиту свідків, які не були допитані органом слідства, про проведення ряду експертиз.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав частково та пояснив наступне.
30 листопада 2016 року, вже було темно, він разом із своїм знайомим ОСОБА_16 їхав на автомобілі Ауді А6, який перебуває у його користуванні, у сторону смт. Великий Бичків Рахівського району Закарпатської області. На початку смт. Великий Бичків, якщо рухатись із с.Луг, неподалік автозаправки WOG, він побачив силует особи, яка стояла на дорозі. Одразу почав гальмувати, однак уникнути наїзду на цю особу не зміг та збив її. Після цього, він проїхав ще деяку відстань, приблизно метрів 20, та зупинився і одразу викликав поліцію і швидку. У той день рухався із невеликою швидкістю близько 60 км за годину, оскільки було вже темно і дорога не освітлювалась. Пізніше дізнався, що особою яку він збив виявився ОСОБА_15 та який внаслідок ДТП помер від отриманих тілесних ушкоджень. Він повністю оплатив потерпілій витрати на поховання її чоловіка. У вчиненому розкаявся та просив суворо його не карати. Також просив врахувати, що у настанні дорожньо-транспортної пригоди винен не лише він, але й загиблий ОСОБА_15 . Окрім цього, просив врахувати, що він скоїв злочин з необережності.
Потерпіла ОСОБА_12 у судовому засіданні ствердила, що подія мала місце 30 листопада 2016 року, увечері, на вулиці було темно, вона хотіла допомогти чоловікові, який рухався по обочині дороги, перейти через дорогу, оскільки йому важко самостійно рухатися. Чоловік йшов по дорозі спираючись на палицю, водій ОСОБА_7 осліпив його. В той момент, коли вона відійшла від чоловіка на відстань 2-3 метри, побачила як на великій швидкості 170-180 км/год рухався автомобіль, який збив чоловіка. Якою стороною був удар вона не пам`ятає. Зазначила, що обвинувачений ОСОБА_7 повністю оплатив витрати на поховання та витрати на пам`ятник. Ніяких претензій до обвинуваченого ОСОБА_7 не має. Позовну заяву заявлену на початку судового розгляду просить залишити без розгляду. Також просить призначити ОСОБА_7 покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
Свідок ОСОБА_16 , в судовому засіданні ствердив, що він їхав з водієм ОСОБА_7 , у автомобілі, сидів поруч з водієм на пасажирському сидінні. З протилежної сторони їхала фура, на вулиці був сніг, з лівого боку засвітило. Зненацька перед машиною, десь за 3-4 метри від машини, з`явився чоловік, жінки біля чоловіка не було. Водій ОСОБА_17 рухався зі швидкістю 40-50 км. Відразу після того як водій почув удар, зупинив автомобіль, викликав швидку та поліцію.
Незважаючи на часткове визнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, його винуватість доводиться дослідженими у ході судового розгляду доказами, зокрема показаннями свідка та потерпілої, допитаних у ході судового слідства, а також висновками судових експертиз.
Так, з протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 30.11.2016 та фото таблиці до нього вбачається наступне. Огляд проводився у нічний час, при штучному освітленні, снігопад, при температурі повітря -6 °С у напрямку від с. Луг Закарпатської області у напрямку смт. Великий Бичків. Огляд проводився за участі ОСОБА_7 та понятих ОСОБА_18 , ОСОБА_19 . Стан покриття: мокре, сніговий накат, обледеніле. Ділянка дороги не освітлювалась. Легковий автомобіль марки «Ауді А6» з д.н.з. НОМЕР_2 знаходиться на відстані 30,4 м від АЗС «WOG» у напрямку смт. Великий Бичків Рахівського району Закарпатської області. Сліди шин та гальмування відсутні.
З протоколу огляду транспортного засобу від 01.12.2016 та фототаблиці до нього вбачається наступне. Під час огляду автомобіль вкритий шаром снігу. При знятті шару снігу з лобового скла автомобіля встановлено, що лобове скло в районі місця водія є пошкодженим та вдавлене в середину. Окрім цього встановлено, що дзеркало заднього виду на передній лівій дверці також з боку водія відірвано, тримається не на кріпленні, а на дротах підігріву дзеркала. Інших видимих пошкоджень не виявлено. Слідів пальців та слідів біологічного походження не виявлено. На час огляду стан освітлювальних приладів знаходиться у справному стані.
З протоколу слідчого експерименту від 05.12.2016, проведеного за участю свідка ОСОБА_16 , вбачається, що під час слідчого експерименту він детально повідомив про обставини дорожньо-транспортної пригоди. Зокрема ОСОБА_16 зазначив, що 30.11.2016, приблизно о 18 годині, він разом із ОСОБА_7 повертався з м.Рахів. На автомобілі Ауді, який належить ОСОБА_7 , рухалися у напрямку центру смт. Великий Бичків. На той час було темно, йшов сніг, дорога була вкрита снігом, який був укатаний, місцями була ожеледь. Враховуючи, що рухалися зустрічні транспортні засоби на автомобілі горіло ближнє світло фар, рухався ОСОБА_7 зі швидкістю до 50-60 км/год. Під час руху, не доїжджаючи АЗС «WOG» він помітив у світлі фар зустрічного автомобіля, як з лівої сторони проїзної частини на праву, по якій рухався ОСОБА_7 , рухався чоловік. Водій ОСОБА_7 також помітив його та загальмував. Однак враховуючи, що віддаль між пішоходом і автомобілем була малою, уникнути наїзду на пішохода не вдалося і правою передньою частиною автомобіля ОСОБА_7 скоїв наїзд на пішохода, який від наїзду впав на ліву частину проїзної частини дороги.
Окрім наведеного ОСОБА_16 вказав на взаємне місце розташування як автомобіля під керуванням ОСОБА_7 , так і пішохода ОСОБА_15 , а також на якій відстані від автомобіля вони з ОСОБА_7 побачили ОСОБА_15 . За наслідками проведення слідчого експерименту складено схему у якій зафіксовано встановлені у ході слідчого експерименту дані.
З протоколу слідчого експерименту від 05.12.2016, проведеного за участю ОСОБА_7 вбачається, що під час слідчого експерименту він детально повідомив про обставини дорожньо-транспортної пригоди. Так, у ході слідчого експерименту ОСОБА_7 зазначив, що 30.11.2016 він на власному автомобілі «АУДІ», який був технічно справним, разом із своїм знайомим ОСОБА_20 рухався близько 18 години, на відрізку дороги Мукачево-Рогатин-Львів. Рухався з с. Луг у напрямку смт. Великий Бичків. На той час на вулиці йшов сніг, було темно, дорога була вкрита випавшим снігом, місцями була ожеледь. Рухався зі швидкістю до 60 км/год з включеним ближнім світлом фар, так як на зустріч йому рухалися транспортні засоби. Під час руху він помітив, що з правого боку, на узбіччі, стоїть жінка, яка дивиться на дорогу, а потім у світлі вантажного автомобіля, помітив чоловіка, який знаходився на зустрічній смузі руху та який почав перебігати дорогу зліва на право. Він загальмував, однак уникнути наїзду на пішохода не вдалося і правою передньою частиною автомобіля він скоїв наїзд на пішохода, який під час ДТП отримав тілесні ушкодження.
Окрім наведеного ОСОБА_7 вказав на взаємне місце розташування як автомобіля під його керуванням, так і пішохода ОСОБА_15 , а також на якій відстані від автомобіля він побачив ОСОБА_15 . За наслідками проведення слідчого експерименту складено схему у якій зафіксовано встановлені у ході слідчого експерименту дані.
З протоколу слідчого експерименту від 04.12.2017, проведеного за участю потерпілої ОСОБА_12 вбачається, що під час слідчого експерименту вона детально повідомила про обставини дорожньо-транспортної пригоди. Так, ОСОБА_12 пояснила, що 30.11.2016 знаходилась вдома. Десь о 18 год. 30 хв. їй на мобільний телефон зателефонував знайомий ОСОБА_21 , який працював охоронцем на пилорамі, що біля АЗС «WOG» по вул. Грушевського в смт. Великий Бичків, та повідомив, що її чоловік сидить біля пилорами та скаржиться на біль у спині та ногах і що не може більше іти пішки. Так як на той час їх синів не було вдома, то вона одягнулася та пішла назустріч чоловіку, щоб допомогти йому прийти додому. Підходячи до АЗС «WOG», побачила, що на узбіччі справа по ходу руху напрямком Мукачево-Рахів рухається повільним кроком чоловік, опираючись правою рукою об дерев`яну палку. Помітивши його підійшла та допомогла йому перейти дорогу на інший бік до АЗС «WOG». Після цього, тримаючи його з лівої сторони, допомагала йому рухатись, а чоловік опирався правою рукою на палку. Йшли дуже повільно по краю проїзної частини, назустріч транспорту. Пройшовши декілька кроків чоловік попросив відпустити його, так як йому важко рухатись з нею. Відпустивши його, побачила, що позаду, навпроти АЗС «WOG», на правому узбіччі зупинився вантажний автомобіль, як їй здалося бензовоз, на якому горіло ближнє світло фар. Рухаючись далі вона пройшла трохи вперед, а чоловік рухався позаду по проїзній частині. Далі вона помітила, що зі сторони м. Рахів у напрямку м. Мукачево рухається легковий автомобіль, і оглянувшись назад почала кричати чоловіку, щоб він зійшов з дороги на що він зупинився та ніби повернувся обличчям до узбіччя і правим боком до автомобіля. Після цього відбувся наїзд на проїзній частині смуги руху напрямком Рахів-Мукачево. Після наїзду автомобіль зупинився на правому узбіччі перед заїздом на АЗС «WOG».
Окрім наведеного ОСОБА_12 вказала на взаємне місце розташування автомобіля під керуванням ОСОБА_7 та її чоловіка, а також як її чоловік рухався на проїзній частині та де він перебував на момент зіткнення. За наслідками проведення слідчого експерименту складено схему у якій зафіксовано встановлені у ході слідчого експерименту дані, а також ілюстративну таблицю.
З листа Закарпатського обласного центру з гідрометеорології №25-05/345 від 06.03.2017 вбачається, що за даними спостережень метеорологічної станції Рахів, яка є підрозділом ІНФОРМАЦІЯ_2 для району розташування смт. Великий Бичків Рахівського району Закарпатської області, 30.11.2016 у період часу з 17 год 00 хв по 20 год 00 хв в районі смт. Великий Бичків спостерігались наступні погодні умови: хмарно з проясненнями (7-8 балів); вітер тихо; температура повітря від 1,8 °С до 2,0 °С морозу; вологість повітря 70-74%; опади відсутні; видимість 10 км; на окремих ділянках доріг ожеледиця.
Згідно висновку експерта №122 від 03.01.2017 смерть ОСОБА_15 настала внаслідок поєднаної тупої травми та кінцівок у вигляді множинних переломів ребер, двобічного гемоторакса, відкритого перелому кісток правої гомілки, що ускладнилося травматичним шоком, який і став безпосередньою причиною його смерті. Дана причина смерті підтверджується даними судово-медичного дослідження: перелом 4-7 ребер зліва, 5-7 справа, забою м`яких тканин грудної клітки, двобічний гемоторакс, крововилив у паренхіму легень, перелому велико- та малогомілкової кістки правої гомілки.
Згідно даних медичної документації смерть ОСОБА_15 настала ІНФОРМАЦІЯ_3 в 21.45 год.
При судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_15 у нього виявлені тілесні ушкодження у вигляді: 1) відкритого перелому правої велико- та малогомілкових кісток. Дані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії тупого твердого предмету по ударному механізму спричинення, якими могли бути виступаючі деталі кузова автомобіля у першій фазі зіткнення легкового автомобіля з пішоходом та вкладаються у строк події, що мала місце 30.12.2016. Вищевказані тілесні ушкодження по відношенню до живих осіб згідно підпункту «м» пункту 2.1.3 наказу МОЗ України №6 від 17.01.1995 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень і знаходяться в прямому причинному зв`язку із настанням смерті ОСОБА_15 ; 2) забою м`яких тканин грудної клітки, перелому 4-7 ребер зліва, 5-7 справа, тотального крововиливу в паренхіму легень, двобічного гемотораксу. Дані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії тупого твердого предмету по ударному механізму спричинення у другій фазі зіткнення кузова автомобіля (капот, лобове скло або стійка) та вкладаються у строк події яка мала місце 30.12.2016. Вищевказані тілесні ушкодження по відношенню до живих осіб згідно підпункту «м» пункту 2.1.3 наказу МОЗ України №6 від 17.01.1995 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень і знаходяться в прямому причинному зв`язку із настанням смерті ОСОБА_15 .
У момент первинного контактування потерпілий знаходився у вертикальному положенні, повернутий правою задньою частиною тіла до травмуючого предмету, на що вказує відкритий перелом кісток правої гомілки.
Згідно висновку експерта №2482 судово-токсикологічного дослідження крові від трупа ОСОБА_15 від 08.12.16: в крові не виявлено метиловий, етиловий, пропіловий, бутиловий, аміловий спирти та їх ізомери.
З висновку експерта від 10.12.2016 № 172/11 вбачається наступне. Згідно наданих органом досудового розслідування експерту вихідних даних та згідно поставлених запитань експерт, навівши у дослідницькій частині докладні мотиви та розрахунки, прийшов до таких висновків: 1) При заданих вихідних даних вибрана водієм автомобіля «AUDI-A6» з державним номерним знаком Чеської Республіки НОМЕР_3 ОСОБА_7 , швидкість руху 50?60 км/год, з технічної точки зору, не відповідала видимості у напрямку руху, рівній 31,2 м (оскільки при такій видимості дороги при сукупності заданих вихідних даних значення допустимої швидкості руху складає величину 36?43 км/год.). 2) У заданій дорожній ситуації водій автомобіля «AUDI-A6» з державним номерним знаком Чеської Республіки НОМЕР_3 ОСОБА_7 , у відповідності до вимог п.п. 12.2, 12.3 та 1.10 (в частині визначення поняття «небезпека для руху» та «видимість у напрямку руху») ПДРУ повинен був вести свій автомобіль за швидкістю не більше 43 км/год, а з моменту виникнення небезпеки для руху негайно застосувати гальмування для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу. 3) Для оцінки дій пішохода ОСОБА_15 спеціальних пізнань в галузі судової автотехніки не потрібно. Дане питання повинно бути вирішене слідством (судом) самостійно стосовно вимог пунктів 1.5 ч.1; 4.1; 4.4; 4.7 та 4.14 («а, б») Правил дорожнього руху України. 4) При заданих вихідних даних, при вибраній швидкості Vа=50?60 км/год значення зупинного шляху So автомобіля «AUDI-A6» з державним номерним знаком Чеської Республіки НОМЕР_3 ОСОБА_7 в даних дорожніх умовах складає 53?93 м. При заданих вихідних даних, при допустимій швидкості Vaд=36?43 км/год значення зупинного шляху Soд автомобіля «AUDI-A6» з державним номерним знаком Чеської Республіки НОМЕР_3 ОСОБА_7 у даних дорожніх умовах складає 32?53 м. 5) При заданих вихідних даних водій автомобіля «AUDI-A6» з державним номерним знаком Чеської Республіки НОМЕР_3 ОСОБА_7 , не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода шляхом своєчасного екстреного гальмування у заданий момент виникнення небезпеки для руху як при русі автомобіля з вибраною швидкістю Va= 50?60 км/год, так і при русі з допустимою швидкістю Va= 36?43 км/год. 6) При заданому комплексі вихідних даних, з технічної точки зору, умовами настання даної ДТП є обставини, пов`язані з умовами видимості, а саме з тим, що пішохід ОСОБА_15 , який знаходився на проїзній частині дороги в темну пору доби, не виділивши себе відповідним чином, своїми діями створив водію автомобіля «AUDI-A6» з державним номерним знаком Чеської Республіки НОМЕР_3 ОСОБА_7 небезпеку для руху, яка наставала з такої відстані, що водій ОСОБА_7 вже не мав технічної можливості запобігти наїзду шляхом негайного застосування екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху.
З висновку експерта від 26.12.2017 № 10/189 вбачається наступне. Згідно наданих органом досудового розслідування експерту вихідних даних та згідно поставлених запитань експерт, навівши у дослідницькій частині докладні мотиви та розрахунки, прийшов до таких висновків: 1) У даній дорожній ситуації водій автомобіля AUDIA6 р/н НОМЕР_2 гр. ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог пунктів 12.2 та 12.3 Правил дорожнього руху України. 2) У даній дорожній обстановці пішохід повинен керуватися вимогами пункту 4.4 Правил дорожнього руху України. Для оцінки дій пішохода, у відповідності з вказаним пунктом не потрібно спеціальних знань у галузі авто техніки і дана оцінка може бути здійснена органами слідства та суду самостійно. 3) У даній дорожній обстановці, максимальна швидкість руху автомобіля AUDI-A6 р/н НОМЕР_2 за умовами видимості дороги у даних дорожніх умовах не повинна була перевищувати значення 102.6?123.6 км/год. Згідно вихідних даних, швидкість автомобіля перед пригодою становить 60 км/год, тому в діях водія невідповідностей вимогам п.12.2 Правил дорожнього руху України не вбачається. 4) Водій автомобіля AUDI-A6 р/н НОМЕР_2 ОСОБА_7 мав технічну можливість зупинити транспортний засіб до місця контактування шляхом застосування екстреного гальмування і уникнути зіткнення в момент виникнення йому небезпеки для руху. Питання про можливість у водія автомобіля AUDI-A6 р/н НОМЕР_2 уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_15 шляхом застосування маневру не вирішувалось по причинам наведеним у дослідницькій частині (У дослідницькій частині висновку експертизи при вирішенні даного питання експерт зазначив «якщо дати системне тлумачення норм, що сформульовані в п.п. 12.3 та 1.10 ПДРУ, у яких дається визначення терміну «небезпека для руху», можна побачити, що при виникненні небезпеки для руху слід застосувати безальтернативний захід негайне екстрене гальмування. Можливість застосування маневру, як заходу по уникненню ДТП, в такому випадку не передбачається»). 5) З технічної точки зору, при заданих слідством вихідних даних, причиною настання дорожньо-транспортної пригоди, стали дії водія автомобіля AUDI-A6 р/н НОМЕР_2 гр. ОСОБА_7 , який не дотримався вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху України, маючи технічну можливість об`єктивно оцінити дорожні умови та обстановку, не застосував своєчасно гальмування.
Згідно висновку №186/12 судової автотехнічної експертизи по дослідженню технічного стану автомобіля від 08.12.2016 на момент проведення огляду транспортного засобу робоча гальмівна система, система рульового керування та зовнішні світлові прилади автомобіля «AUDI-A6» з державним номерним знаком Чеської Республіки НОМЕР_3 були працездатними і їх технічний стан відповідав вимогам на експлуатацію, передбаченим ПДР України. Оскільки на момент проведення досліджень робоча гальмівна система та система рульового керування автомобіля «AUDI-A6» з державним номерним знаком Чеської Республіки НОМЕР_3 були працездатними, робота світлових приладів відповідала вимогам на експлуатацію, передбаченими ПДРУ, вирішення 4 питання експертизи (Якщо виявлені несправності на автомобілі, то коли вони могли виникнути до, чи під час дорожньо-транспортної пригоди?) стосовно цих систем позбавлене технічного змісту.
З висновку експерта від 12.07.2019 № 2228/2229 судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи, проведеної на підставі ухвали суду від 17.04.2019 вбачається наступне. Згідно зазначених в ухвалі суду вихідних даних та згідно поставлених запитань експерт, навівши у дослідницькій частині докладні мотиви та розрахунки, прийшов до таких висновків: 1) Недостатній об`єм слідової інформації з місця пригоди не дає можливості визначити місце наїзду автомобіля «Audi А6» на пішохода; 2) При видимості дороги у напрямку руху, рівній 31,2 м, допустима швидкість руху автомобіля «Audi А6» у заданій дорожній ситуації складала величину біля 36…43 км/год; 3) У заданій дорожній ситуації водій ОСОБА_7 у відповідності до вимог п.п. 1.5; 1.10 (в частині визначення понять «небезпека для руху»); 12.2; 12.3 ПДР України, повинен був, з технічної точки зору, рухатись із швидкістю, яка б відповідала умовам видимості дороги, а із моменту настання об`єктивної видимості пішохода, який вибіг на його смугу руху своєчасно застосувати екстрене гальмування (як спосіб зупинки у межах найкоротшої, з можливих віддалі). (При цьому у випадку виникнення небезпеки для руху для уникнення ДТП вимогами ПДР передбачене застосування саме гальмування, а не маневрування); 4) Для оцінки дій пішохода ОСОБА_22 у заданій дорожній ситуації спеціальні пізнання в галузі судової авто техніки не потрібні. Дане питання повинне бути вирішене правоохоронними органами (слідством, судом) самостійно з урахуванням вимог п.п.4.4; 4.7; 4.14 (підпунктів «а»; «б») ПДР та оцінивши фізичний і психічний стан самого потерпілого; 5) При заданих вихідних даних водій ОСОБА_7 не мав технічної можливості уникнути скоєння наїзду на пішохода ОСОБА_22 шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування; 6) При заданих вихідних даних причиною даної дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, є та обставина, що об`єктивна видимість пішохода ОСОБА_22 наставала з такої віддалі, яка вже була недостатньою для уникнення наїзду. Ця обставина дає підстави даній експертизі зробити висновки про те, що при вказаних вище вихідних даних для водія ОСОБА_7 , з технічної точки зору, одночасно із небезпечною виникла ще й аварійна ситуація (в умовах якої вже не можна стверджувати про невідповідність дій водія, який для уникнення пригоди змінює напрям руху свого транспортного засобу, вимогам ПДР). Більш детально див. п.п. 6 дослідницької частини даного висновку.
Згідно копії паспорта серії НЮ333455 ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Згідно вимоги ВОІ ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності. Зокрема, на підставі вироку Рахівського районного суду Закарпатської області від 02.12.2013 ОСОБА_7 засуджений до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна. На підставі ухвали Гусятинського районного суду Тернопільської області від 12.05.2015 ОСОБА_7 замінено невідбуту частину покарання більш м`яким у виді виправних робіт на строк 1 рік 6 місяців 29 днів з відрахуванням 20% у дохід держави.
На підставі ухвали Рахівського районного суду Закарпатської області від 03.03.2016 ОСОБА_7 зараховано строк попереднього ув`язнення з 02.03.2010 по 15.04.2010 та з 24.01.2012 по 23.12.2013, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі та звільнено від покарання, призначеного ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 12 травня 2015 року.
Згідно характеристики, виданої сільським головою ОСОБА_23 - ОСОБА_7 народився у селі Середнє Водяне Рахівського району Закарпатської області. Проживає разом з матір`ю та братом. За місцем проживання характеризується з позитивної сторони. Порушення правопорядку за ним не спостерігалося. До адміністративної відповідальності не притягався. З односельчанами та сусідами у дружніх відносинах.
Згідно довідок Рахівської районної лікарні ОСОБА_7 на психіатричному, фтизіатричному та наркологічному обліках не перебуває.
З досудової доповіді, складеної фахівцем (з питань соціальної роботи з суб`єктами пробації) Рахівського РВ філії ДУ «Центр пробації» у Закарпатській області ОСОБА_24 , стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 вбачається, що згідно зібраної інформації на обвинуваченого, його способу життя, історії правопорушень, а також низьку оцінку ризику ймовірного вчинення повторного правопорушення, його виправлення можливе без позбавлення волі на певний строк та не становить високої небезпеки для суспільства, у тому числі окремих громадян. На думку органу пробації, виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.
Згідно висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 01.12.2016 № 116 у ОСОБА_7 ознак сп`яніння не виявлено.
Оскільки, досліджені під час судового слідства докази достатньо вагомі, чіткі, узгоджені між собою, отже достовірні і відповідають критеріям якості доказів, встановленим у п. 150 рішення ЄСПЛ в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» та п. 57 рішення ЄСПЛ в справі «Яременко проти України».
Зазначені докази повністю узгоджуються як між собою, так і з показаннями обвинуваченого, потерпілої та свідка, а також відповідають встановленим у ході судового слідства обставин справи. При цьому судом не встановлено яких-небудь порушень вимог КПК України щодо порядку їх отримання.
Водночас, суд вважає за необхідне зазначити, що у кримінальному провадженні наявні 4 висновки судових автотехнічних експертиз, дві з яких проведено у ході досудового розслідування та дві під час судового розгляду обвинувального акту стосовно ОСОБА_7 .
Згідно висновку експерта від 10.12.2016 № 172/11, ОСОБА_7 не мав технічної можливості уникнути наїзду на потерпілого ОСОБА_15 . Аналогічні за суттю висновки містяться у висновку від 12.07.2019 № 2228/2229 судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи, проведеної на підставі ухвали суду від 17.04.2019, постановленої за клопотанням сторони захисту.
Отже виникла ситуація, коли згідно двох висновків судових експертиз ОСОБА_7 не мав технічної можливості уникнути наїзду на потерпілого, а на підставі інших двох висновків експертизи мав таку технічну можливість, шляхом застосування екстреного гальмування.
Зокрема, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вихідними даними для проведення судової експертизи 10.12.2016 № 172/11 стали відомості, які містяться у протоколі огляду місця події та показаннях ОСОБА_7 .
Вихідними даними для проведення експертизи від 26.12.2017 № 10/189 стали відомості, які місяться у протоколі огляду місця події, показаннях потерпілої, висновку СМЕ від 03.01.2017, висновку авто-технічної експертизи технічного стану транспортного засобу та протоколі слідчого експерименту від 04.12.2017, який проведений за участю потерпілої ОСОБА_12 .
Як вбачається з висновку експерта №2228/2229 від 12.07.2019 вихідні дані для проведення експертизи самостійно взяті судовим експертом з матеріалів кримінального провадження та з ухвали суду про призначення експертизи від 17.04.2019, оскільки у вказаній ухвалі судом не задано вихідних даних.
В ухвалі суду від 17.04.2019, містяться показання обвинуваченого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_16 , показання потерпілої ОСОБА_12 , згідно протоколу її допиту та відомості, які містяться у протоколі проведення слідчого експерименту за її участю.
При цьому як вбачається з ухвали суду від 27.12.2019 у ній зазначені вихідні дані, які отримані судом у ході проведення судового слідства під час допиту обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_12 , свідка ОСОБА_16 та дослідження письмових доказів.
Таким чином, з наведеного випливає, що вихідні дані, які стали підставою для проведення зазначеної судової експертизи були отримані судом безпосередньо у ході судового розгляду, після допиту обвинуваченого, потерпілої та свідка ОСОБА_16 та після дослідження письмових доказів, зокрема протоколів проведення слідчих експериментів.
Отже, вихідні дані для проведення вказаної судової експертизи були надані у найбільш повному об`ємі та з урахуванням положень ст.23 КПК України.
У всіх висновках судових експертиз не надано відповіді на питання про те чи порушував потерпілий ОСОБА_15 правила дорожнього руху України.
Експертами зазначено, що вирішення даного питання, передбачає собою юридичну оцінку дій пішохода та виходить за межі компетенції експертів, тому це експертиз не вирішувалось.
У зв`язку з наведеним, суду необхідно самостійно вирішити питання щодо можливого порушення потерпілим ОСОБА_15 правил дорожнього руху України.
Так, відповідно до вимог п.1.5. Правил, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
Окрім наведеного, у відповідності до вимог пункту 4.4. Правил, який був чинним на час виникнення дорожньо-транспортної пригоди, у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості пішоходи, які рухаються проїзною частиною чи узбіччям, повинні виділити себе, а за можливості мати на зовнішньому одязі світлоповертальні елементи, для своєчасного їх виявлення іншими учасниками дорожнього руху.
Вимогами п.4.14. Правил пішоходам, зокрема, забороняється: виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху; раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід; затримуватися і зупинятися на проїзній частині, якщо це не пов`язано із забезпеченням безпеки дорожнього руху.
Як встановлено судом у ході судового розгляду обвинувального акту стосовно ОСОБА_7 , потерпілий ОСОБА_15 , маючи обмежені фізичні можливості, оскільки він повільно пересувався із палицею, на неосвітленій ділянці дороги, рухався по проїзній частині у темну пору доби без будь-яких елементів, які б надавали можливість учасникам дорожнього руху своєчасно виявити його.
Наведені обставини підтверджуються як показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 (…побачив силует особи, яка стояла на дорозі. Одразу почав гальмувати, однак уникнути наїзду на цю особу не зміг та збив її….), так і показаннями потерпілої ОСОБА_12 (….на вулиці було темно, вона хотіла допомогти чоловікові, який рухався по обочині дороги, перейти через дорогу, оскільки йому важко самостійно рухатися. Чоловік практично самостійно не міг пересуватися, тому йшов по дорозі спираючись на палицю…) та свідка ОСОБА_25 (…Зненацька перед машиною, десь за 3-4 метри від машини, з`явився чоловік…)
У зв`язку з наведеним суд приходить до переконання, що потерпілий ОСОБА_15 порушував вимоги Правил, зокрема пункти 1.5., 4.4. та 4.14.
Разом з тим, порушення потерпілим ОСОБА_15 Правил не звільняло обвинуваченого ОСОБА_7 від необхідності дотримання ним, як особою, яка керує транспортним засобом, вимог пунктів 1.3., 2.3. «б», 12.1., 12.2. та 12.3. Правил, зокрема щодо: обов`язку бути уважним та стежити за дорожньою обстановкою і відповідно реагувати на її зміну; під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху ураховувати дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним; відповідності швидкості руху транспортного засобу умовам видимості дороги, щоб мати змогу зупинити транспортний засіб у межах такої видимості; та у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
Відповідно до вимог ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Як вбачається з положень п.19 ч.1 ст.7, ч.3 ст.26 КПК України, до загальних засад кримінального провадження відноситься також його диспозитивність, відповідно до якої суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами.
В ході судового розгляду кримінального провадження судом були задоволені клопотання сторін, спрямовані на надання ними суду доказів щодо підтвердження їх правових позицій.
Таким чином, судом в межах повноважень, визначених ч.3 ст.26 КПК України, були створені всі необхідні умови та вжиті всі можливі заходи для реалізації як стороною захисту, так і стороною обвинувачення їх процесуальних прав, в тому числі права обстоювати свою правову позицію та надавати докази на її обґрунтування, а також для повного та об`єктивного з`ясування обставин на підстав наданих сторонами доказів.
Так, обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст.92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
Враховуючи наведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про доведеність поза розумним сумнівом вини обвинуваченого ОСОБА_7 , а його дії судом кваліфікуються за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого.
Щодо призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд зазначає наступне.
Частина 2 ст.61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Відповідно до ст.ст.50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи із вказаних вимог закону особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При цьому, призначаючи вид та міру покарання ОСОБА_7 суд враховує правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах щодо судової дискреції, у яких зазначено, що саме суду належать повноваження, надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання.
Відповідно до п.3 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.
Так, дослідивши матеріали справи, обставин, які б обтяжували чи пом`якшували покарання ОСОБА_7 судом не встановлено.
Таким чином, при призначенні виду, міри покарання та можливості застосування до ОСОБА_7 положень ст.75 КК України, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд, з урахуванням положень ст.ст. 50, 65-67 КК України, враховує тяжкість вчиненого злочину, віднесеного законом до категорії необережних тяжких злочинів, обставини вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, його поведінку після вчинення злочину та досудову доповідь стосовно нього.
Щодо особи ОСОБА_7 - обвинувачений раніше судимий, має міцні соціальні зв`язки, так як одружений, на спеціальних обліках не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, вчинив необережний тяжкий злочин внаслідок якого настала смерть потерпілого ОСОБА_15 , добровільно відшкодував вартість витрат на поховання ОСОБА_15 та встановлення йому пам`ятнику. Окрім цього, згідно досудової доповіді виправлення ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства.
Також судом враховується і те, що під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 не перебував у стані алкогольного сп`яніння, рухався у межах дозволеної швидкості, а потерпілий ОСОБА_15 , маючи обмежені фізичні можливості, у темну пору доби, на неосвітленій ділянці дороги, рухався по проїзній частині без будь-яких світловідбивальних елементів на одязі, які б надали можливість особам, які керують транспортними засобами завчасно його побачити.
Окрім цього, суд також враховує позицію потерпілої, яка жодних претензій до ОСОБА_7 не має та просила не застосовувати до нього покарання, пов`язане з ізоляцією від суспільства.
З огляду на викладене, суд вважає, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, що прямо передбачене санкцією ч.2 ст.286 КК України із подальшим звільненням його від призначеного покарання з випробуванням, на підставі ст.75 КК України, буде відповідати тяжкості вчиненого правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав особи.
Іспитовий строк, необхідний для того, щоб ОСОБА_7 довів своє виправлення без відбування покарання, суд встановлює тривалістю два роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
При цьому, з урахуванням встановлених обставин кримінального провадження, суд вважає за недоцільне позбавляти ОСОБА_7 права керувати транспортними засобами.
Під час судового розгляду потерпіла ОСОБА_12 заявила цивільний позов на загальну суму -170 тисяч гривень, який у подальшому, на підставі заяви від 29.03.2021 просила залишити без розгляду.
Як вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування у ході досудового розслідування автомобіль «AUDI-A6», з державним номерним знаком Чеської Республіки НОМЕР_3 , яким на момент дорожньо-транспортної пригоди керував обвинувачений ОСОБА_7 визнано речовим доказом та поміщено на майданчик тимчасового утримання Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області.
Отже, з урахуванням вимог ст.100 КПК України, по вступу вироку в законну силу, вказаний автомобіль слід повернути ОСОБА_7 , як законному володільцю.
Таким чином, після вступу вироку у законну силу, суму застави слід повернути заставодавцю.
Процесуальні витрати, які складаються із витрат на проведення судових експертиз, підлягають стягненню із обвинуваченого ОСОБА_7 .
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.368, 370, 371, 374-376 КПК України, суд,-
ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком 2 (два) роки.
На підставі ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Заявлений потерпілою ОСОБА_12 цивільний позов залишити без розгляду.
Речовий доказ по справі, а саме автомобіль «AUDI-A6» з державним номерним знаком Чеської Республіки НОМЕР_3 , який знаходиться на майданчику тимчасового утримання Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області по вступу вироку в законну силу поверунти ОСОБА_7 як законному володільцю.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду через Рахівський районний суд протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку в канцелярії суду.

Головуюча: ОСОБА_1