ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1102/21 Справа № 172/11/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
про відмову у відкритті провадження

15 березня 2021 року м. Дніпро

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду ОСОБА_2 , ознайомившись з апеляційною скаргою першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 на вирок Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2021 року у кримінальному провадженні за № 0000328 стосовно ОСОБА_4 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИЛА :

12 березня 2021 року до Дніпровського апеляційного суду надійшла вищезазначена апеляційна скарга першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 на вирок Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2021 року, яким затверджено угоду про примирення, укладену 06 січня 2021 року між обвинуваченою ОСОБА_4 та потерпілим ОСОБА_5 .
Визнано ОСОБА_4 винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України і призначено їй покарання у виді двох років обмеження волі.
Не погоджуючись з вироком суду, перший заступник керівника обласної прокуратури подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок суду в частині призначеного, застосувати положення ст. 75 КК України та звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання з випробуванням, мотивуючи це тим, що таке звільнення від відбування покарання було узгоджене сторонами під час укладення угоди.
Зазначає, що суд першої інстанції не виконав вимог ч. 2 ст. 75 КК України та ч. 7 ст. 474 КПК України, не відмовив в затверджені угоди, а затвердивши угоду не призначив узгоджену сторонами міру покарання в частині звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, тим самим ухвалив незаконний вирок, який не відповідає вимогам ч. 3 ст. 475 КПК України.
Перевіривши апеляційну скаргу прокурора на її прийнятність, суддя-доповідач вважає, що у відкритті провадження необхідно відмовити з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 392 КПК України, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, зокрема вироки, крім випадків, передбачених ст. 394 цього Кодексу.
Частиною 3 ст. 394 КПК передбачено, що вирок суду першої інстанції на підставі угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним, обвинуваченим може бути оскаржений в апеляційному порядку обмеженим колом суб`єктів та з чітко визначених законом підстав. Згідно з пунктом 3 цієї норми закону такий вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з ч. 3 ст. 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.
Частиною 3 ст. 469 КПК України визначено, що угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Укладення угоди про примирення у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, не допускається.
Зазначений перелік підстав, з яких вирок суду першої інстанції на підставі угоди між обвинуваченим та потерпілим про примирення може бути оскаржено, є вичерпним.
За вироком суду ОСОБА_4 засуджено за ст. 185 КК до покарання, яке було узгоджене сторонами, у виді обмеження волі на строк 2 роки, проте без звільнення її від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком та покладенням певних обов`язків, відповідно до ст. 75, 76 КК України, незважаючи на те, що таке звільнення було узгоджено сторонами угоди.
При цьому, суд зазначив, що враховує, що звільнення особи від покарання з випробовуванням є виключним дискреційним повноваженням судді та приймається з урахуванням обставин справи і особи винного. Вивчивши матеріали справи та особу ОСОБА_4 суд не вбачав можливості звільнити обвинувачену від покарання з випробовуванням відповідно до ст. 75 КК України, оскільки вона вчинила кримінальне правопорушення маючи не погашену та не зняту судимість за аналогічний злочин через два місяці після звільнення з місць відбування покарання у вигляді арешту. За місцем проживання характеризується незадовільно, оскільки ніде не працює та зловживає алкогольними напоями.
Прокурор, не погодившись із вироком, яким затверджено угоду про примирення, оскаржив його в апеляційному порядку. При цьому вказує на порушення судом першої інстанції вимог ч. 2 ст. 75 КК України та ч. 7 ст. 474, ч. 3 ст. 475 КПК України. Зазначав, що суд мав або відмовити в затвердженні угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченою, або затвердити таку угоду та звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, як було узгоджено сторонами угоди, внаслідок чого неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність при призначенні покарання.
Як слідує з висновку щодо застосування зазначених норм права, викладеного в постанові Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 лютого 2021 року, сформульованого за результатами розгляду справи № 395/773/18, зважаючи на положення ст. 370, ч. 2 ст. 475 КПК України, вирок на підставі угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим повинен відповідати загальним вимогам до судових рішень щодо законності. Обов`язок перевіряти угоду на відповідність її не тільки спеціальним нормам, що стосуються укладання угод, а й іншим нормам КПК України та КК України, покладається на суд, який вирішує питання щодо затвердження такої угоди.
Повноваження прокурора при оскарженні вироку суду першої інстанції на підставі угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим обмежені приписами п. 3 ч. 3 ст. 394 КПК України, згідно з якими такі вироки можуть бути оскаржені прокурором лише у зв`язку з порушеннями вимог ч. 3 ст. 469 КПК України під час укладення угоди, і не підлягають розширенню, в тому числі через затвердження судом угоди, умови якої не відповідають нормам кримінального та процесуального закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII Верховний Суд забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.
Реалізація цього завдання відбувається, зокрема, шляхом здійснення правосуддя, під час якого Верховний Суд у своїх рішеннях висловлює правову позицію щодо правозастосування, орієнтуючи у такій спосіб судову практику на однакове застосування норм права.
Згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.
З огляду на вищенаведене, суддя-доповідач доходить висновку, що апеляційна скарга подана на судове рішення виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу, у зв`язку з чим у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 394, 398, 399 КПК України,

П О С Т А Н О В И Л А:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 на вирок Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2021 року стосовно ОСОБА_4 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.
Копію ухвали разом з апеляційною скаргою невідкладно надіслати особі, яка її подала.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її постановлення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її постановлення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_2