У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 183/2310/21

№ 1-кс/183/432/21

28 квітня 2021 року Слідчий суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого Новомосковського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000001 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, -

встановив:

слідчий звернувся до суду з клопотанням, в якому посилається на те, що у провадженні слідчого СВ Новомосковського РВПГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудового розслідування 20 березня 2021 року за № 0000001, про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

Під час досудового розслідування допитаний в якості потерпілого ОСОБА_4 вказав, що на даний час він проживає в квартирі АДРЕСА_1 . 23.09.2021 року матір ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яка була власником квартири АДРЕСА_1 померла, а 29.09.2020 року з невідомих причин право власності на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано на ОСОБА_6 без його відома.

14.04.2021 р. на підставі ухвали слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду у приватного нотаріуса ОСОБА_7 вилучено копію договору купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 від 29.09.2020 року, копію заяви ОСОБА_5 від 29.09.2020 року, копію заяви ОСОБА_6 від 29.09.2020 року та інших документів на підставі яких був укладений та засвідчений вказаний договір. Після вилучення вказаних документів встановлено, що договір купівлі продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 підписувала, як продавець ОСОБА_5 , яка фактично померла ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .

Враховуючи викладене та беручи до уваги, що у кримінальному провадженні приміщення квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 визнано у встановленому порядку речовими доказами, з метою забезпечення збереження речових доказів та недопущення пошкодження, псування, знищення, та подальшого відчуження вказаного нерухомого майна, слідчий просить накласти арешт, який полягає в забороні будь-кому розпоряджатись будь-яким чином вказаним майном та використовувати його.

У судовому засіданні слідчий пояснив, що клопотання підтримує,та просить його задовольнити, квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 визнана у встановленому порядку речовим доказом. По кримінальному провадженню № 0000001, про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.190 КК України. Підозра у кримінальному провадженні не пред`явлена нікому.

Представник ОСОБА_8 - ОСОБА_9 зазначила, що клопотання не відповідає вимогам КПК України, а тому в заявленому клопотанні про накладенні арешту на квартиру відмовити. Згідно ч.12 ст. 170 КПК України заборона використання житлового приміщення особам, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні, не допускається. Квартира належить ОСОБА_4 , відповідно до договору дарування квартири від 26.04.2021 року, в квартирі проживав і проживає особа, визнана потерпілим у кримінальному провадженні, шкода по кримінальному провадженню нікому не заподіяна. На момент розгляду клопотання про арешт майна про підозру не повідомлено жодній особі, не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, а тому відсутні правові підстави для арешту майна.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та надані до нього копії документів, вважає клопотання не обґрунтованим, та таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

В судовому засіданні встановлено, що відомості про кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудового розслідування 20 березня 2021 року за № 0000001, про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

Слідчий суддею досліджено копії письмових доказів: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, або таке що готується від 02.04.2021 р., протокол допиту потерпілого від 02.04.2021 року, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, з якого встановлено, що квартира за адресою АДРЕСА_2 , належить ОСОБА_6 .

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, ст. 132 КПК України, ст. 173 КПК України повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди,яка отримана юридичною особою; розумність та спів розмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані повинні міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Згідно ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;перелік і види майна, що належить арештувати;документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 КПК України.

Слідчим суддею досліджено копію договору дарування квартири від 26 квітня 2021 року, відповідно до якого з однієї сторони ОСОБА_6 дарувальник, з другої сторони ОСОБА_4 обдаровуваний уклали договір про те, що дарувальник безоплатно передає у власність обдаровуваному придатну для використання за призначення цілу квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, власником квартири АДРЕСА_1 . ОСОБА_10 .

Відповідно до ч.12 ст. 170 КПК України заборона використання житлового приміщення особам, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні, не допускається.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Однак зазначених вимог закону слідчий, не дотримався.Так, із клопотання слідчого про арешт майна, зяким він звернувся до суду вбачається, що він, як на підставу для накладення арешту на майно, посилається на п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України та зазначає, що з метою забезпечення збереження речових доказів та недопущення пошкодження, псування, знищення, та подальшого відчуження нерухомого майна,необхідно накласти арешт з забороною будь-кому розпоряджатись будь-яким чином майном та використовувати його.Однак слідчий не вказав, які є реальні підстави вважати що квартину буде пошкоджено, знищено, або відчужено, крім того клопотання слідчогонеміститьвідомостей щодо пред`явлення підозри будь-якій особі в даному кримінальному провадженні, що на думку суду у даному кримінальному провадженні має суттєве значення.

Також слідчий не взяв до уваги розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

За час розгляду клопотання було на підставі цивільного договору, який ні ким не оскаржено, змінено власника квартири з ОСОБА_6 на ОСОБА_4 , який є потерпілим по кримінальному провадженню. Вказаному факту слідчий оцінки не дав та не врахував при розгляді клопотання. На думку суду належність квартири особі, що є потерпілою, суттєво впливає на обставини, передбачені ст. ст. 170, 171 КПК України і дають суду законні підстави відмовити у задоволенні клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170, 171,172,173 КПК України, слідчий суддя, -

постановив :

в задоволенні клопотання слідчого Новомосковського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_11 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000001 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України - відмовити.

Копію ухвали суду направити власнику квартири ОСОБА_4 .

Виконання ухвали покласти на слідчого.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1