ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/369/21 Справа № 701/584/19 Категорія: ч.1 ст.122 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів секретаря судового засідання за участі: прокурора обвинуваченого захисника потерпілогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси кримінальне провадження № 0000042 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Маньківського районного суду Черкаської області від 12 квітня 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Добра Маньківського району Черкаської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 27.12.2018 Маньківським районим судом Черкаської області за ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки, згідно ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком 1 рік, вирок набрав законної сили 27.01.2019,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначено покарання у виді двох років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України, до покарання призначеного за даним вироком частково приєднано не відбуте покарання за вироком Маньківського районного суду Черкаської області від 27.12.2018 у виді одного року шести місяців позбавлення волі і остаточно призначено до відбуття покарання у виді трьох років шести місяців позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 майнову шкоду в сумі 2203 грн. 04 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в сумі 50 000 грн. 00 коп.

В решті цивільного позову - відмовлено.

В порядку ст.100 КПК України вирішена доля речових доказів ,-

в с т а н о в и л а :

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 23 лютого 2019 року близько 19 год. 00 хв., перебуваючи біля приміщення будинку культури, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вході словесного конфлікту із ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що виник на ґрунті неприязних відносин, стоячи навпроти нього та взявши в дві руки штикову лопату невеликого розміру зовні схожу на саперну, місце знаходження якої досудовим розслідуванням не встановлено, умисно з метою завдання тілесних ушкоджень, наніс один удар даною лопатою по обличчі в область нижньої щелепи останнього, тим самим спричинив ОСОБА_9 , тілесні ушкодження у вигляді перелому нижньої щелепи в ділянці підборіддя (в ділянці центральних різців), які згідно висновку судово-медичної експертизи №02-01/288 від 15 березня 2019 року відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Не погоджуючись з вироком суду, вважаючи, що при розгляді справи допущено невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального кодексу, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати вирок Маньківського районного суду Черкаської області від 12 квітня 2021 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі посилається на те, що механізм спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 та знаряддя спричинення на даний час не встановлено. При цьому зазначає, що у нього ніколи не було штикової лопати невеликого розміру зовні схожу на саперну та не застосовував вказане знаряддя для спричинення тілесних ушкоджень потерпілому. Стороною обвинувачення вказана лопата не вилучалася, місце її знаходження не встановлено, відсутні також свідки, які б бачили її в нього в руках.

Зазначає, що суд не взяв до уваги покази свідка ОСОБА_10 , оцінивши їх критично, при цьому взявши до уваги покази свідка ОСОБА_11 , який перебуває у дружніх стосунках з потерпілим та неприязних відносинах з ним ОСОБА_7 .

Вказує, що судом першої інстанції порушено вимоги кримінального процесуального закону, зокрема, судом завищено розмір моральної шкоди, яка майже в 25 раз перевищує розмір матеріальної шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача, думки обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 про задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, потерпілого ОСОБА_9 про безпідставність апеляційних вимог обвинуваченого ОСОБА_7 , вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення в даному кримінальному провадженні справі вказані вимоги закону були належним чином дотримані.

Так, висновки місцевого суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, відповідають фактичним обставинам провадження, що ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному їх дослідженні, яким суд дав обґрунтовану і правильну правову оцінку, відповідно до ст.94 КПК України.

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 винуватість в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав, заперечував навмисне нанесення тілесних ушкоджень потерпілому та показав, що 23.02.2019 розмовляючи з ОСОБА_12 наніс йому удар рефлекторно.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_7 своєї вини у пред`явленому йому обвинуваченні, його винуватість у вчиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я у потерпілого ОСОБА_9 , підтверджується наявними у матеріалах кримінального провадження доказами, які були безпосередньо досліджені судом першої інстанції.
Допитаний в суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_9 пояснив, що 23.02.2019 приблизно в 19 год. вечора він із ОСОБА_13 зайшли до будинку культури. Потім в приміщення будинку культури зайшли ОСОБА_14 , і ОСОБА_15 . ОСОБА_16 в руках тримав довгий чохол і вони попросили його вийти на вулицю поговорити. Вони відійшли на вугол клубу і ОСОБА_7 достав лопату і вдарив його в груди, а згодом він відчув сильний удар в області нижньої щелепи.

Як вбачається із показань допитаного судом першої інстанції свідка ОСОБА_11 , що 23.02.2019 о 19:15 год., чи 19:30 год., вони зайшли з ОСОБА_17 в будинок культури. В цей час зайшов ОСОБА_18 і ОСОБА_19 , і в ОСОБА_20 , була лопата в чохлі, всі подумали, що то був «зонтик», ОСОБА_16 , а потім і ОСОБА_14 запропонували ОСОБА_21 вийти надвір поговорити, на що останній погодився. Він бачив як ОСОБА_16 вдарив маленькою лопаткою (саперською), ОСОБА_22 у нижню частину щелепи.

Свідок ОСОБА_23 в суді першої інстанції показав, що 23.02.2019 близько 20:00 год., він вийшов з клубу і побачив як ОСОБА_24 біжить з правого вугла клубу, в сторону третьої вулиці. Пошкоджень на лиці у ОСОБА_24 він детально не роздивився, оскільки має певні вади зору. Коли ОСОБА_16 був у приміщені клубу то він бачив у нього чорний чохол та подумав, що то «зонтик».

Свідок ОСОБА_25 в суді першої інстанції показала, що 23.02.2019 близько 20 год. вона була в будинку культури. Вийшовши на вулицю її сказали про нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_26 . Біля скупчення молоді валялась маленька сумочка чохол, як потім виявилось від лопати.

Свідок ОСОБА_27 в суді першої інстанції показав, що дана подія відбулася в лютому 2019 року. Вони з ОСОБА_28 ввечері йшли в клуб, біля якого почули крики. Доходячи до клубу він побачив як ОСОБА_24 стояв на дорозі, а ОСОБА_16 з ОСОБА_29 були біля сходів клубу. Біля клубу він бачив у ОСОБА_20 в руках невеличку чорну лопату нестандартного розміру. При спілкуванні пізно ввечері з ОСОБА_12 , останній повідомив, що в лікарні та розповідав, що ОСОБА_7 вдарив його лопатою.

Свідок ОСОБА_30 в суді першої інстанції показала, що 23.02.2019, в суботу ввечері близько 20:00 год., син пішов до клубу, а в 20:17 год., син подзвонив і сказав, що його ОСОБА_7 вдарив по лиці і розбив щелепу лопатою. Приїхавши до сина побачили, що він був весь в крові.

Свідок ОСОБА_31 в суді першої інстанції показав, що 23.02.2019 близько 19:50 год., син пішов у клуб і через 30 хв., він їм подзвонив і сказав, що його ОСОБА_16 вдарив лопатою та перебив щелепу. Приїхавши до сина побачили, що у нього була розбита щелепа, і він був весь у крові.

При цьому, судом першої інстанції критично оцінено покази свідка ОСОБА_10 , який показав, що в день події ОСОБА_16 говорив з ОСОБА_12 , і той пихнув ОСОБА_20 , а останній у відповідь теж пихнув ОСОБА_32 . Під час події в руках у ОСОБА_7 нічого не було.

Крім того, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується письмовими доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження, які безпосередньо досліджені судом першої інстанції, зокрема даними:

- витягу з форми внесення відомостей до єдиного реєстру досудового розслідування, відповідно до якого за заявою ОСОБА_9 25.02.2019 внесено відповідні відомості (т.1 а.с.2);

- протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення або таке, що готується від 23.02.2019, згідно якого прийнято заяву від ОСОБА_9 щодо нанесення тілесних ушкоджень 23.02.2019 близько 19 год. 30 хв. ОСОБА_7 (т.2 а.с.65);

- постанови від 28.02.2019 про визнання ОСОБА_9 потерпілим по даному кримінальному провадженню в зв`язку з подачею останнім відповідної письмової заяви від 28.02.2019 (т.2 а.с.68);

- постанови про визнання предмету речовим доказом у кримінальному провадженні від 06.04.2019, а саме щодо оптичного CD-R диску, на якому наявний аудіо файл із записом телефонної розмови, та два фотознімка, який був відтворений та досліджений безпосередньо в судовому засіданні (т.2 а.с.70);

- протоколу огляду предмету від 06.04.2019, згідно якого було оглянуто оптичний CD-R диск, на якому наявний аудіо файл із записом телефонної розмови ОСОБА_7 та ОСОБА_30 , з якого вбачається, що ОСОБА_7 телефонував матері потерпілого ОСОБА_33 - ОСОБА_30 та визнавав факт того, що саме він наніс дані тілесні ушкодження ОСОБА_9 та хотів домовитися про не притягнення його до кримінальної відповідальності, на що ОСОБА_30 не погодилась. Крім того було оглянуто два фотознімка: із зображенням журналу виклику мобільного телефону, де наявний вхідний виклик з мобільним номером - НОМЕР_1 , тривалість дзвінка 2 хв. 07 с. та наявна дата вхідного виклику 07.03.2019; із зображенням номера телефону НОМЕР_1 , який підписаний як ОСОБА_16 (т.2 а.с.71-73);

- протоколу проведення слідчого експерименту від 13.04.2019, згідно якого за участі ОСОБА_9 та ОСОБА_11 були відтворені обставини події, що відбулася 23.02.2019. Крім того в судовому засіданні був відтворений та досліджений відеозапис даного слідчого експерименту, який міститься на CD-R диску, та який знаходиться в матеріалах справи в паперовому конверті з відповідним ідентифікаційним написом (т.2 а.с.74-77,78);

- висновку експерта №02-01/288 від 15.03.2019, згідно якого у ОСОБА_9 , мало місце ушкодження: перелом нижньої щелепи в ділянці підборіддя (в ділянці центральних різців). Вказане ушкодження виникло від дії тупого предмету, по давності виникнення може відповідати часу, вказаному в ухвалі суду про призначення експертизи та відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я. Відмічена травма нижньої щелепи могла виникнути від одноразової травмуючої дії тупого предмету (т.2 а.с.80-81).

На думку колегії суддів, аналіз наведених доказів, на які маються посилання у вироку суду, в своїй сукупності, свідчить про правильність встановлених судом першої інстанції фактичних обставин провадження та кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст.122 КК України і спростовують твердження обвинуваченого про невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що навмисно не наносив потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, тоді як удар наніс йому рефлекторно, колегія суддів розцінює як такі, що направлені на уникнення кримінальної відповідальності та покарання за вчинене.

Зокрема, факт нанесення ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_9 навмисних тілесних ушкоджень, які відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я підтверджуються показами потерпілого, який детально розповів про обставини вчинення злочину проти його здоров`я, які є детальними, послідовними, узгодженими з іншими доказами, що були предметом безпосередньої оцінки судом першої інстанції.

Наявність у потерпілого тілесних ушкоджень, отриманих від дій ОСОБА_7 і підтверджених висновком експерта №02-01/288 від 15.03.2019, узгоджується з його показами та свідчить про навмисне нанесення потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що показання потерпілого ОСОБА_9 , а також свідків ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_11 , ОСОБА_23 , ОСОБА_25 , ОСОБА_27 , які вони безпосередньо давали в судовому засіданні, є логічними, послідовними й такими, що в цілому та окремих деталях відтворюють обставини кримінального правопорушення, підтверджені доказами, дослідженими та оціненими судом та відповідають критеріям якості доказів.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що механізм спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 та знаряддя спричинення на даний час не встановлено, а стороною обвинувачення саперна лопата не вилучалася, місце її знаходження не встановлено, відсутні також свідки, які б бачили її в нього в руках є безпідставними та які спростовуються наявними у матеріалах кримінального провадження доказами, дослідженими у судовому засіданні, достовірність яких сумнівів не викликає, а дану позицію апелянта колегія суддів вважає способом захисту і намаганням його уникнення кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Крім того, з матеріалів провадження, показань як обвинуваченого ОСОБА_7 , так і потерпілого ОСОБА_9 , а також свідків ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_11 , ОСОБА_23 , ОСОБА_25 , ОСОБА_27 вбачається, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 виник конфлікт, де ОСОБА_7 вдарив ОСОБА_9 лопатою.

Зазначені дії обвинуваченого ОСОБА_7 вказують на умисний характер його дій.

Колегія суддів вважає неприйнятними доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що суд не взяв до уваги покази свідка ОСОБА_10 , оцінивши їх критично, при цьому взявши до уваги покази свідка ОСОБА_11 , який перебуває у дружніх стосунках з потерпілим та неприязних відносинах з ним ОСОБА_7 , оскільки покази свідка ОСОБА_11 узгоджуються із показами інших свідків, які підтверджені наявними у матеріалах кримінального провадження доказами, дослідженими і оціненими судом першої інстанції, тоді як покази свідка ОСОБА_10 не узгоджуються із показами свідків та нічим не підтверджені, а тому суд першої інстанції правильно їх оцінив критично.

Щодо призначеного судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, то колегія суддів виходить з того, що покарання, як це передбачено положеннями ст.50 КК України, має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Призначаючи покарання, на виконання вимог ст.65 КК України, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції, на виконання вимог ст.ст.50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, дані про особу винуватого, спосіб його життя, соціальні зв`язки, вчинення кримінального правопорушення під час іспитового строку, що характеризує його як особу, схильну до вчинення кримінальних правопорушень, при невстановлені обставини, що пом`якшують покарання, та при обставинах, що його обтяжують рецидив злочинів, і обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч.1 ст.122 КК України у виді двох років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України, до покарання призначеного за даним вироком частково приєднано не відбуте покарання за вироком Маньківського районного суду Черкаської області від 27.12.2018 у виді одного року шести місяців позбавлення волі і остаточно призначено до відбуття покарання у виді трьох років шести місяців позбавлення волі.

З урахуванням того, що судом апеляційної інстанції не встановлено обставин для пом`якшення призначеного ОСОБА_7 судом першої інстанції покарання, а навпаки є обставини, що обтяжують покарання на думку колегії суддів, призначене останньому покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, його меті, та не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідає справедливому балансу між загальними інтересами суспільства, та вимогами захисту основоположних прав особи.

Колегія суддів також цілком погоджується з частковим задоволенням судом першої інстанції цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди, який вирішено з урахуванням положень ст.ст.23, 1167 та роз`яснень наведених в постанові Пленуму ВСУ від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», вважаючи суму визначену судом до відшкодування такою, що відповідає критеріям розумності і справедливості.

З врахуванням викладеного, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що судом першої інстанції завищено розмір моральної шкоди є неприйнятними, оскільки неправомірні дії обвинуваченого ОСОБА_7 щодо потерпілого ОСОБА_9 виражалися у нанесенні йому тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я, а вказані дії обвинуваченого завдали потерпілому фізичного болю та страждань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а саме: перелом нижньої щелепи в ділянці підборіддя (в ділянці центральних різців), які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, яким частково задоволено цивільний позов потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, визначену судом до відшкодування потерпілому ОСОБА_9 в сумі 50000 грн., такою, що відповідає принципам добросовісності, розумності і справедливості, співмірною з глибиною душевних страждань і переживань потерпілого, вимушеними змінами у його житті, пов`язаними з неправомірними діями обвинуваченого, їх наслідками, та зусиль, направлених на його відновлення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів, вважає, що вирок міськрайонного суду щодо ОСОБА_7 є законним і обґрунтованим, а підстави, передбачені ст.409 КПК України, в тому числі з наведених в апеляційній скарзі обвинуваченого обставин, для його скасування чи зміни відсутні.

Керуючись ст.405, п.1 ч.1 ст.407, ст.ст.418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Вирок Маньківського районного суду Черкаської області від 12 квітня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців, в порядку, передбаченому ст.426 КПК України.

Головуючий

Судді