Справа № 747/232/21
Провадження № 1-кп/747/38/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2021 року смт Талалаївка

Талалаївський районний суд Чернігівської області в складі

головуючої судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Талалаївка кримінальне провадження № 0000219 від 10 березня 2021 року по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Ромни Сумської області, мешканки АДРЕСА_1 , такої, що не працює, українки, громадянки України, раніше не судимої в силу ст 89 КК України, -

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , такого, що не працює, українця, громадянина України, раніше не судимого в силу ст 89 КК України , -

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_5

обвинувачених - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

представника потерпілої - ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

В ніч з 27 на 28 листопада 2020 року ОСОБА_3 за попередньою змовою з ОСОБА_4 , переслідуючи умисел на таємне викрадення чужого майна, прийшли до господарства по АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_7 . Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, з метою власного збагачення за рахунок чужого майна, ОСОБА_3 так ОСОБА_4 , упевнившись у тому, що за їх діями ніхто не спостерігає, перелізли через паркан, проникли на подвір`я, і діючи умисно, пошкодили металевий замок на вхідних дверях. Після цього ОСОБА_3 проникла до приміщення сараю, звідки викрала двох качок породи «Мулард» вагою біля 7 кг кожна. Вартість викраденого живою вагою за висновком судової товарознавчої експертизи № 1008 від 18.03.2021 року склала 980 грн. Після цього ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з викраденим зникли з місця злочину, розпорядившись ним на власний розсуд. Даною крадіжкою потерпілій ОСОБА_7 спричинено матеріальну шкоду на суму 980 грн. Таким чином, своїми діями, які виразились в таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій за попередньою змовою групою осіб, поєднаній з проникненням в приміщення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 скоїли кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч.3 ст. 185 КК України.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою вину у скоєному визнала і суду показала, що в кінці листопада 2020 року вона разом з ОСОБА_4 вирішили зайти на подвір`я в селі Степанівське, де на той час ніхто не жив, але було господарство, щоб взяти щось поїсти. Підійшли до двору, вона перелізла через штахетний заборчик збоку і пішла до сараю, почула там качок. Двері були замкнені на замок, який обвинувачена зламала ломом, зайшла всередину, в двох качок відкрутила голови і поклала в мішок, двері прикрила, а мішок передала через забор ОСОБА_4 , повернулась до сараю, закрила замок, забрала лом, мішок з качками залишили під трактором, що був неподалік, і пішли разом з ОСОБА_4 до будинку ОСОБА_8 , де вони тимчасово проживали. Наступного дня коли стемніло забрали мішок з качками, віднесли їх до нежилого будинку і вона разом з ОСОБА_9 обскубли качок, розібрали, потім на вогнищі біля будинку обсмалили їх і поскладали в банки. Через два дні спитали у Плюти, де качки, він сказав, що їх немає, сказав, що ніби-то вони попливли в річку. У скоєному розкаюється.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у вчиненому визнав в повному обсязі і суду показав, що в листопаді 2020 року він разом з ОСОБА_3 в с Степанівське у вечірній час пішли до господарства, де на той час ніхто не проживав, але було господарство, щоб викрасти щось. ОСОБА_3 перелізла через огорожу, пішла до сараю, але на дверях був замок. ОСОБА_10 принесла лом і ОСОБА_3 зламала його ломом, зайшла всередину. Потім винесла мішок з качками та віддала йому. Мішок віднесли під трактор, який стояв недалеко від двору, та сховали його. У скоєному розкаюється.

Крім повного визнання своєї вини в пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст. 185 КК України, вина ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в скоєнні даного злочину підтверджується показаннями свідків та наданими стороною обвинувачення і дослідженими в судовому засіданні доказами.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показала, що в листопаді 2020 року вона відносила лом ОСОБА_12 та Одарічу, який взяла в будинку ОСОБА_8 . Що там було далі, свідок не знає, так як пішла назад.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні показала, що вона є матір`ю потерпілої, будинок по АДРЕСА_2 належить її дочці, яка там тримає господарство та іноді приїжджає з Києва. Свідок проживає неподалік на вулиці та наглядає за господарством дочки. Вранці 28 листопада 2020 року вона прийшла в двір і побачила, що біля сараю було натоптано, замок на дверях сараю був зірваний, а самі двері прикриті. Коли зайшла всередину, то не дорахувалась двох качок-мулардів. Після цього свідок звернулась в поліцію.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні показав, що він проживає в с Степанівське і у нього тимчасово проживають ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_11 . Одного дня він бачив, як ОСОБА_3 щось принесла в мішку, який був у дворі. Пізніше побачив розібраних уток в банках. Через деякий час до нього прийшов працівник поліції і сказав, що пропала птиця у сусідів і вони її шукають. Свідок здогадався, звідки взялись птиця у банках, та викинув банки в канаву.

Згідно копії витягу з ЄРДР №0000219 від 10.03.2021 року на підставі усної заяви про кримінальне правопорушення органом досудового розслідування Прилуцьким РВП ГУНП України в Чернігівській області - було внесено відомості про виявлене кримінальне правопорушення, зареєстроване в ЄО Талалаївського ВП 28.11.2020 року за зверненням ОСОБА_13 .

Заявою ОСОБА_13 до Талалаївського ВП від 28.11.2020 року про факт зникнення 2 качок білого кольору що сталося за період 27-28 листопада 2020 року.

Протоколом огляду місця події від 18.03.2021 року та фототаблицями до нього, на якому зафіксовано подвір`я по АДРЕСА_2 .

Протоколами проведення слідчого експерименту з обвинуваченими та свідком ОСОБА_11 .

В судовому засіданні було оглянуто відеозапис до протоколу слідчого експерименту від 29 квітня 2021 року, проведеного з участю обвинуваченої ОСОБА_3 під час якого вона показала, як саме вони з ОСОБА_4 здійснювали крадіжку уток з подвір`я по АДРЕСА_2 , куди сховали викрадене та що з ним далі зробили.

Представник потерпілої в судовому засіданні ОСОБА_6 матеріальних претензій до обвинувачених не пред`являла, зазначила, що обвинувачені не стали на шлях виправлення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що своїми діями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 скоїли таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднану з проникненням у приміщення та вважає доведеною вину обвинувачених у вчинені кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Зазначений висновок суду ґрунтується на положеннях матеріального права, а саме згідно пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище розуміється незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання, шляхом обману, з використанням підроблених документів, тощо або за допомогою інших засобів). Вирішуючи питання про наявність у діях винної особи названої кваліфікуючої ознаки, суди повинні з`ясовувати, з якою метою особа опинилась у житлі, іншому приміщенні чи сховищі, коли саме у неї виник умисел на заволодіння майном. У судовому засіданні було встановлено, що обвинувачена ОСОБА_15 проникла всередину сараю шляхом подолання перешкоди у вигляді закритих дверей та замка з метою крадіжки уток.

Призначаючи покарання суд, у відповідності до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особи винних та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також те, що покарання має бути необхідне і достатнє для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових злочинів і те, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. Тобто загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації призначення покарання, завданням якої є виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про призначення покарання.

Згідно ст. 12 КК України злочин, за яким кваліфіковано дії обвинувачених, відноситься до тяжкого злочину. По місцю проживання обвинувачена ОСОБА_3 характеризується негативно, обвинувачений ОСОБА_4 задовільно, обидва раніше судимі, але судимість погашена.

До обставин, що пом`якшують покарання обом обвинуваченим відповідно до ст. 66 КК України, суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують покарання обом обвинуваченим у відповідності до ст. 67 КК України, в ході судового розгляду не встановлено.

Тому, враховуючи обставини справи, тяжкість злочину та особи винних, та зважаючи на положення рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2004, у якому зазначено, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до ч.2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У справах «Бакланов проти Росії» та «Фрізан проти Росії» суд зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. Разом з тим, у справі «Ізмайлов проти Росії» суд встановив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи». Кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести та з іншої сторони такі заходи примусу мають та повинні бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку що виправлення та перевиховання обвинувачених можливо без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення за їх поведінкою постійного й обов`язкового контролю, а тому суд вбачає за можливе призначити їм покарання в межах санкції статті обвинувачення з встановленням іспитового строку. Саме таке покарання, на думку суду, дасть можливість обвинуваченим оцінити свої дії та стати на шлях виправлення, і буде необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень.

Запобіжний захід обвинуваченим до вступу вироку в законну силу не обирати, долю речових доказів вирішити у відповідності до ст 100 КПК України, судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст. 373, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, і призначити їй покарання за даною статтею у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців, якщо вона протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на неї, відповідно до ст. 76 КК України, обов`язки, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

-попросити публічно пробачення у потерпілої.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу не обирати.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання за даною статтею у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього, відповідно до ст. 76 КК України, обов`язки, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

-попросити публічно пробачення у потерпілої.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Вирок може бути оскаржений до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1