Справа № 502/1271/21
УХВАЛА

20 серпня 2021 року м. Кілія

Слідчий суддя Кілійського районного суду Одеської області ОСОБА_1
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

дізнавача ОСОБА_4

власника майна ОСОБА_5

розглянувши в судовому засіданні в залі суду

клопотання

дізнавача СД ВП № 1 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4
погоджене з прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_6
про арешт тимчасово вилученого майна
В С Т А Н О В И В :

З клопотання дізнавача СД ВП № 1 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , його пояснень в судовому засіданні та пояснень прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 вбачається, що сектором дізнання ВП № 1 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області здійснюється дізнання у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000075 від 02.07.2021 за ознаками кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

17.08.2021 року на підставі ухвали слідчого судді Кілійського районного суду в рамках кримінального провадження № 0000075 від 02.07.2021 р. був проведений обшук за адресою: АДРЕСА_1 за місцем мешкання ОСОБА_5 під час якого було виявлено та вилучено: в гаражному приміщені 61 картонну коробку, в яких перебували по 4 пластикові пляшки об`ємом 5 літрів в кожній коробці, з прозорою рідиною зі специфічним запахом спирту; 2 коробки, в яких знаходились по 2 пластикові пляшки, об`ємом 5 літрів з прозорою рідиною зі специфічним запахом спирту; 6 коробок в котрих знаходились по 2 пластикові пляшки об`ємом 10 літрів з прозорою рідиною зі специфічним запахом спирту, що були скріплені биркою та нанесено відповідні записи.

Далі, в приміщенні кухні виявлено та вилучено: 2 пластикові пляшки по 10 літрів кожна, з яких: 1 пляшка - заповнена повністю, 2 пляшка - напівзаповнена з рідиною бурого кольору зі специфічним запахом самогону, що упаковано до пакету та скріплено пояснювальною запискою; 2 пластикові пляшки по 10 літрів кожна повністю наповнені рідиною бурого кольору зі специфічним запахом самогону, що упаковано до пакету та скріплений пояснювальною запискою; 1 пластикова пляшка об`ємом 10 літрів на донці котрої мається рідина бурого кольору зі специфічним запахом самогону, що упаковано до пакету та скріплений пояснювальною запискою; 6 блоків сигарет без акцизної марки з надписом «Jing Ling» по 10 сигарет в кожному блоці, що упаковано до пакету та скріплений пояснювальною запискою; картонну коробку в котрих знаходиться 4 порожні пластикові пляшки на донці котрих мається залишки прозорої рідини зі специфічним запахом спирту та скріплена пояснювальною запискою; 3 блокноти із розрахунковими записами поміщені до сейф-пакету № 7075774.

В коридорі на підлозі в коробці виявлено та вилучено 63 пачки сигарет без акцизної марки з різними написами, що упаковано до пакету та скріплені пояснювальною запискою; 13 блоків сигарет без акцизної марки з різними написами, що упаковано до пакету та скріплені пояснювальною запискою; 3 блока сигарет без акцизної марки не цілі, що упаковано до пакету та скріплені пояснювальною запискою.

В ванній кімнаті на підлозі було виявлено та вилучено: картонну коробку в якій знаходилось 5 упаковок в кожній по 20 пляшечок харчового ароматизатора «Мигдаль» та скріплено пояснювальною запискою; картонну коробку в якій знаходилось 8 упаковок в кожній по 20 пляшечок харчового ароматизатора «Мигдаль» та скріплено пояснювальною запискою; картонну коробку в якій знаходилось 6 упаковок в кожній по 20 пляшечок харчового ароматизатора «Ром» та скріплено пояснювальною запискою.

Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги, що завданням кримінального судочинства є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального правопорушення, а також зважаючи на те, що зазначене у клопотанні майно зберегло на собі його сліди та вони визнані постановою дізнавача, як речові докази у кримінальному провадженні, і без них неможливо буде в подальшому прийняти об`єктивне рішення по кримінальному провадженню, дізнавач СД ВП № 1 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області та прокурор в судовому засіданні просили слідчого суддю накласти арешт на тимчасово вилучене майно, заборонити користуватись та розпоряджатись майном, на яке накладено арешт.

Відповідаючи на питання слідчого судді в судовому засіданні дізнавач пояснив, що вилучене майно не має відношення до кримінального провадження за ч. 1 ст. 309 КК України, проте, оскільки він вбачає в діях ОСОБА_5 ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України і ним було подано відповідний рапорт на ім`я начальника ВП № 1 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області про надання дозволу на реєстрацію відповідного кримінального провадження, але на даний час рішення про внесення відповідних відомостей до ЄРДР не прийнято, він з метою збереження відповідних предметів вважає за необхідне накласти на них арешт у даному кримінальному провадженні.

Прокурор в судовому засіданні на питання слідчого судді пояснив, що на даний час йому невідома інформація, яка б свідчила про внесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення за ч.1 ст. 204 КК України на підставі відомостей, отриманих за наслідком проведення обшуку у ОСОБА_5 та відповідного рапорту дізнавача.

Власник тимчасово вилученого майна ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання з огляду на те, що вилучені предмети не мають відношення до кримінального провадження за ч. 1 ст. 309 КК України.

Заслухавши пояснення учасників розгляду, дослідивши додані до клопотання матеріали та проаналізувавши відповідні положення законодавства, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Як зазначено в ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тимчасово вилученим, серед іншого, згідно п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України може бути майно у вигляді речей щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.

Як зазначено в ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 КПК України обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Згідно з ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

А згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Відповідно до п. 1 ч. 2 даної статті арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

В своєму клопотанні дізнавач зазначає в якості підстави накладення арешту на вилучене в ході обшуку майно те, що воно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегло на собі його сліди. Про це свідчить також постанова дізнавача від 18.08.2021 р., якою вилучені в ході обшуку та зазначені у клопотанні про арешт майна предмети, визнані речовими доказами у кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 309 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, серед іншого, повинен врахувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З доданих до клопотання доказів встановлено, що згідно витягу з ЄРДР СД ВП № 1 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

При цьому в ході проведеного 17.08.2021 р. на підставі ухвали слідчого судді Кілійського районного суду Одеської області у вказаному кримінальному проваджені обшуку,було виявлено та вилучено відповідні речі, зазначені у клопотанні, які постановою від 18.08.2021 р. визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Разом з тим, з клопотання та додатків до нього вбачається, що речі, стосовно яких подано клопотання про арешт, не відповідають вимогам, зазначеним у ст. 98 КПК України, оскільки не мають відношення до кримінального провадження за ч. 1 ст. 309 КК України, отже не можуть бути використані як докази у відповідному кримінальному провадженні.

Вказаний висновок узгоджується також з поясненнями дізнавача щодо того, що він вбачає ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України про що склав відповідний рапорт, але враховуючи, що рішення про внесення відповідних відомостей до ЄРДР на даний час не прийнято та закінчується строк тимчасового вилучення майна, він звернувся з клопотанням про накладення арешту у кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 309 КК України.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Встановлені в ході розгляду клопотання обставини свідчать про те, що особа, яка подала клопотання про арешт майна, не довела необхідність арешту майна саме у кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 309 КК України, оскільки вилучені предмети не мають до нього жодного відношення і не можуть бути доказами, для забезпечення збереження яких існує необхідність у накладенні арешту у відповідному кримінальному провадженні.

Доказів щодо реєстрації кримінального провадження за ч. 1 ст. 204 КК України ні на момент звернення з клопотанням про арешт майна, ні на момент його розгляду слідчому судді не надано.

Таким чином, враховуючи відповідні обставини, приймаючи до уваги закріплений у ст. 16 КПК України принцип недоторканості права власності, беручи до уваги, що в ході розгляду клопотання слідчому судді не надано доказів, що вилучені предмети відносяться до тих, які вилучені законом з обігу, виконуючи повноваження слідчого судді зі здійснення у порядку, передбаченому КПК України, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, приходжу до висновку, що у даному кримінальному провадженні не доведено достатніх підстав для накладення арешту на вилучене в ході обшуку майно, у зв`язку з чим клопотання є необґрунтованим і задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 2,7-9, 16, 170-173 КПК України, слідчий суддя
УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання відмовити.

Згідно з ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі всього тимчасово вилученого майна.

Копія ухвали негайно після її постановлення вручити дізнавачу, прокурору, а також присутній під час оголошення ухвали фізичній особі, щодо майна якої вирішувалося питання про арешт.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Кілійського районного суду ОСОБА_1