Справа № 631/2/21
Провадження № 1-кп/631/59/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2021 року селище міського типу Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю

з боку сторони обвинувачення:

прокурора ОСОБА_2

потерпілої ОСОБА_3

з боку сторони захисту:

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

а також:

секретаря судового засідання ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 приміщення суду в селищі міського типу Нова Водолага Харківської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 липня 2020 року під № 0000918, щодо обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дніпропетровськ, громадянина України,

із середньою освітою, одруженого,

який має на утриманні малолітню дитину сина
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

працює монтажником в ТОВАРИСТВІ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БРІЛІОН УКРАЇНА», раніше не судимого,

зареєстрованого та проживаючого за адресом:

АДРЕСА_1 ;

у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України, -

в с т а н о в и в:

22 липня 2020 року приблизно о 17 годині 00 хвилин ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по автодорозі «Харків-Красноград-Перещепіно» в Нововодолазькому районі Харківської області напрямком з міста Харкова у місто Дніпро, й в межах розташування позначки «47 км + 200 м», не врахував дорожню обстановку при виявленні небезпеки у вигляді транспортного засобу - автомобіля марки «Iveco Eurocargo 80Е15», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався попереду нього в попутному з ним напрямку, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості, а у разі потреби аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, чим порушив вимоги пункту 12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року (зі змінами та доповненнями), згідно з яким: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»,- та допустив зіткнення із автомобілем марки «Iveco Eurocargo 80Е15», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «Volkswagen Caddi», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який знаходився на передньому пасажирському сидінні, загинув на місці події, а причиною його смерті відповідно до висновку судово-медичної експертизи стала відкрита проникаюча черепно-мозкова травма з переламами кісток лицьового та мозкового черепу, розтрощенням речовини головного мозку. Такі дії ОСОБА_4 за висновком судової автотехнічної експертизи не відповідають вимогам пункту 12.3 Правил дорожнього руху України, та з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної події.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе визнав повністю й пояснив, що дійсно 22 липня 2020 року приблизно о 17 годині 00 хвилин вони із загиблим ОСОБА_9 , який знаходився на передньому пасажирському сидінні, їхали на автомобілі марки «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під його керуванням з роботи до дому по автодорозі «Харків-Красноград-Перещепіно» напрямком з міста Харкова у місто Дніпро. В районі позначки «47 км + 200 м» він відволокся, потягнувшись за рушником, та своєчасно не побачив автомобіль марки «Iveco Eurocargo 80Е15», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку попереду нього, а тому сталося зіткнення автомобілей. Отямившись, він побачив кров у ОСОБА_9 , вийшов з їх автомобіля, підійшов до нього з боку його дверей, та зрозумів, що той мертвий. Відтак, він одразу викликав поліцію та швидку допомогу. Дуже страждає від того, що сталося, так як внаслідок його необережності загинув колега по роботі та приятель. Вказав, що надає допомогу родині загиблого, просить у них вибачення. Зауважив, що інших правопорушень не вчиняв, у тому, що сталося, щиро розкаявся та звернув увагу суду на те, що його професійна діяльність пов`язана із керуванням автомобіля, а тому позбавлення його права керування транспортним засобом зведе на ненець можливість допомагати батькам ОСОБА_9 та утримувати своїх дружину і малолітню дитину, якій тільки-но виповнилось три рочки.

У зв`язку із безсумнівним та добровільним, тобто без будь-якого впливу із чиєї б то ні било сторони, визнанням у повному обсязі ОСОБА_4 своєї вини в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні (повідомленій підозрі), погодженні з кваліфікацією вчиненого ним діяння, підтвердженням ним його фактичних обставин, відсутності жодних заперечень щодо них з боку сторони обвинувачення, усвідомленням і правильним розумінням, роз`ясненого судом положення частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України про те, що у випадку визнання ними змісту даних фактичних обставин, сторони кримінального провадження будуть позбавлені права оскаржувати їх в апеляційному порядку, відсутністю їх заперечень проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оскаржуються, суд за згодою учасників судового провадження, а також визнавши покази обвинуваченого послідовними, логічними, а також такими, що не викликають сумнівів щодо правильності розуміння ним змісту обставин інкримінованого йому кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції у цьому, ухвалив дослідити докази, обмежившись показаннями обвинуваченого, потерпілої, а також документами, що підтверджують його право на керування транспортним засобом та характеризують особу ОСОБА_4 .

Так, потерпіла ОСОБА_3 у судовому засіданні показала, що загиблий ОСОБА_9 є її рідним сином, який мешкав із нею. 22.07.2020 року син разом із обвинуваченим ОСОБА_4 поїхали на роботу у місто Харків. Про те, що в цей день о 17 годині 00 хвилин сталася дорожньо-транспортна пригода та її син загинув, їй стало відомо від працівників поліції вже у вечорі, коли стало зрозуміло, що син вчасно не повернувся додому. Щодо обставин пригоди, то їй особисто усе відомо тільки з матеріалів провадження та зауважила, що обвинуваченого вона вибачає, прохає не позбавляти свободи та прав водія, так як він допомагає їх родині та утримує своїх дружину та маленького сина. Окрім того, вказала, що має намір отримувати страхове відшкодування зі страхової компанії.

Оскільки потерпіла ОСОБА_3 , безпосередньо допитана у судовому засіданні, надала логічні, послідовні та такі, що узгоджуються між собою та ґрунтуються на фактичних обставинах справи й матеріалах кримінального провадження показання, в тому числі щодо події кримінального правопорушення, а саме: часу, місця, способу вчинення та мотивів,- й доказів їх недостовірності не надано, тому суд вважає за можливе покласти їх в основу судового рішення, що ухвалюється.

Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (серії НОМЕР_3 ), виданого Дніпропетровським МРЕВ3 ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області, вбачається, що 04.09.2004 року за ОСОБА_10 , яка мешкає за адресом: АДРЕСА_2 , - зареєстровано транспортний засіб темно-синього кольору, 2004 року випуску, типу фургон, марки «Volkswagen Caddy», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (а. с. 98).

Відомостями, що містяться в Посвідченні водія (серії НОМЕР_4 ), виданого 12.07.2008 року Дніпропетровським ВРЕР-1 ДАІ при УМВС України в Дніпропетровській області на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , підтверджується факт належності законного права останнього на керуванням транспортними засобами категорії В, С1 та С (а. с. 97).

Із заяви, складеної ОСОБА_11 11.08.2020 року на нотаріальному бланку (серії НОР № 537281), підпис якого посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу ОСОБА_12 , убачається, що він не має жодних моральних та матеріальних претензій до обвинуваченого ОСОБА_13 та підтверджує факт отримання від того 33000,00 гривень в рахунок відшкодування шкоди, завданої 22.07.2020 року о 17 годині 00 хвилин внаслідок дорожньо-транспортної пригоди на автошляху місто Харків місто Дніпро (а. с. 101).

Розпискою, виданою потерпілою ОСОБА_3 , остання підтвердила факт отримання нею від захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 - 15000,00 гривень для встановлення пам`ятної плити на могилу загиблого 22.07.2020 року о 17 годині 00 хвилин внаслідок дорожньо-транспортної пригоди на автошляху місто Харків місто Дніпро її сина - ОСОБА_9 (а. с. 113).

Згідно з заявою, складеною ОСОБА_13 11.08.2020 року на нотаріальному бланку (серії НОР № 537279), підпис якого посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу ОСОБА_12 , він прийняв на себе зобов`язання та гарантував виплату ОСОБА_11 та потерпілій ОСОБА_3 150000,00 гривень в рахунок відшкодування шкоди, завданої 22.07.2020 року о 17 годині 00 хвилин внаслідок дорожньо-транспортної пригоди на автошляху місто Харків місто Дніпро (а. с. 102).

Таким чином, наведеними доказами доведено, що обвинувачений ОСОБА_13 в момент вчинення ним інкримінованого йому злочину керував відповідним транспортним засобом на достатній правовій підставі та відшкодовую потерпілій родині завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоду.

Приходячи до такого суд ураховує, що з огляду на зміст статті 85 Кримінального процесуального кодексу України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів

Окрім того, відповідно до положень, закріплених у статті 86 зазначеного вище кримінального процесуального кодифікованого закону України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Отже, наведеними доказами та їх процесуальними джерелами підтверджуються обставини, перелічені статтею 91 вказаного вище нормативно-правового акту України, а тому ураховуючи позицію сторін цього кримінального провадження щодо наявності підтвердження фактичних обставини справи відповідними доказами, зібраними під час досудового розслідування, та щодо відсутності процесуальної необхідності досліджувати їх в ході судового розгляду справи у повному обсязі, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, визнає такі фактичні обставини справи доведеними.

Таким чином, наявними письмовими доказами та показаннями потерпілої підтверджується факт керування обвинуваченим ОСОБА_4 технічно справним транспортним засобом, порушення ним під час вчинення дорожньо-транспортної пригоди законодавчо встановлених правил безпеки дорожнього руху, що знаходились в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням суспільно-небезпечних наслідків у виді смерті ОСОБА_9 .

Обговорюючи питання кваліфікації дій обвинуваченого, суд ураховує правозастосовну практику, викладену Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України, який, з огляду на імперативну норму пункту 6 частини 2 статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року (із змінами та доповненнями), забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій (тобто сталість та єдність судової практики) у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом, а саме: постанову Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду, прийнятої 05.04.2018 року в межах справи з єдиним унікальним № 658/1658/16-к (провадження № 51-735 км 18),- щодо розуміння кваліфікації злочину як кримінально-правової оцінки поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (із змінами та доповненнями), відповідальність за статтею 286 Кримінального кодексу України настає незалежно від місця, де були допущені порушення правил безпеки дорожнього руху чи експлуатації транспорту, правил водіння або експлуатації машини (на магістралі, шосе, вулиці, залізничному переїзді, полі, території підприємства, у дворі, тощо).

Також, згідно з приписом примітки до статті 286 Кримінального кодексу України під транспортними засобами в цій статті слід розуміти всі види автомобілів, трактори та інші самохідні машини, трамваї і тролейбуси, а також мотоцикли та інші механічні транспортні засоби.

Окрім того, на підставі частин 2 і 3 статті 4 цього ж кодифікованого закону України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

З огляду на таке та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, розглядаючи кримінальне провадження відповідно до правил, обумовлених частиною 1 статті 337 Кримінального процесуального кодексу України лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд приходить до висновку щодо доведеності вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 22.07.2020 року злочину проти безпеки руху транспорту, оскільки він, керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого.

Отже, всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясувавши всі обставини, встановлені під час кримінального провадження, перевіривши їх доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості, дослідженими в судовому засіданні у їхні сукупності й оціненими з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, суд приходить до висновку про те, що вина ОСОБА_4 доведена повністю. Дії його відповідають складу злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України, і правильно кваліфіковані, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд керується нормою прямої дії, а саме приписом частини 2 статті 61 Конституції України щодо того, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, й ураховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, данні про його особу та обставини, що пом`якшують і обтяжують йому покарання.

Крім того, відповідно до вказівки пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (із змінами та доповненнями), суд ще й при призначенні покарання враховує наслідки, які настали від дій ОСОБА_4 , характер та мотиви допущених ним порушень правил безпеки дорожнього руху, його ставлення до цих порушень, поведінку після вчинення злочину, відсутність вини інших причетних до цього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, осіб/працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх тощо), зокрема, загиблого пасажира транспортного засобу під його керуванням.

Так, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину, суд виходить з класифікації злочинів, особливостей та обставин його вчинення, й приходить до висновку, що обвинуваченим вчинено злочин середньої тяжкості.

Вивчаючи особу винного шляхом з`ясування стану його здоров`я, поведінки до вчинення злочину, складу родини, а також матеріального стану, судом встановлено, що ОСОБА_4 на момент вчинення ним інкримінованого йому злочинного діяння не судимий (а. с. 103 зворот), працевлаштований, одружений (а. с. 99), має на утриманні неповнолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с 100), на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває (а. с. 104), має постійне місце реєстрації (а. с. 96), у вчиненому щиро розкаявся, відшкодовує спричинену шкоду (а. с. 101, 102, 113). При цьому дані, що характеризують ОСОБА_4 , як за місцем мешкання, так і за місцем роботи, сторонами кримінального провадження суду не надані.

З досудової доповіді, складеної представником персоналу органу пробації Новокодацького районного відділу філії ДЕРЖАВНОЇ УСТАНОВИ «ЦЕНТР ПРОБАЦІЇ» у Дніпропетровської області провідним інспектором ОСОБА_14 , вбачається, що орган пробації, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, а також низьку ймовірність вчинення повторного правопорушення, вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у тому числі окремих осіб). У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладання на правопорушника обов`язків, передбачених пунктами 1 і 2 частини 1 та пунктом 2 частини 3 статті 76 Кримінального кодексу України (а. с. 72 76).

В силу пункту 1 та 2 частини 1 статті 66 Кримінального кодексу України суд визнає обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданого збитку.

В силу приписів частини 3 статті 67 Кримінального кодексу України обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Пленум Верховного суду України у пункті 1 своєї Постанови «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року (зі змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись вимог статті 65 Кримінального кодексу України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Також судом при призначенні покарання повинні враховуватись і вимоги статті 50 вказаного кодексу, тобто, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого й запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень, а тому особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Беручи до уваги викладене, ураховуючи санкцію кримінального правопорушення, що інкримінується ОСОБА_4 в провину, суд вважає, що його виправлення можливе без ізоляції засудженого від суспільства шляхом поміщенні на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу, тобто без відбування покарання, а тому йому необхідно призначити покарання в межах, встановлених санкцією частини 2 статті 286 Кримінального кодексу України, у виді позбавлення волі на певний строк, застосувавши до нього приписи статті 75 Кримінального кодексу України про звільнення від відбування покарання з випробуванням, так як саме це буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

На думку суду саме те покарання, до якого у своїх міркуваннях він дійшов, відповідатиме гуманності й справедливості, та не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між інтересами суспільства, які захищаються, та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечуватиме співрозмірність діяння та кари, відповідатиме таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Обговорюючи питання про призначення саме такого покарання, суд ураховує позицію сторони обвинувачення, яка вважала за можливе призначити обвинуваченому міру покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, звільнивши його від такого відбування з випробуванням на строк 2 роки, із застосуванням до нього додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 2 роки, а також позицію потерпілої, яка не має до нього жодних претензій, прохала суворо не карати і не позбавляти свободи та прав водія, й керується принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує особу винного, обставини та характер вчиненого ним кримінального правопорушення, ступінь його тяжкості, необережну форму вини обвинуваченого, факт вчинення кримінально-карного діяння ним вперше, наявність постійного місця мешкання та реєстрації, офіційної роботи та заробітку, перебування малолітньої дитини у віці трьох років на утриманні, зміст висновку органу з питань пробації, відповідно до якого ризик вчинення ним кримінального правопорушення повторно низький, відшкодування завданих збитків родині загиблого потерпілого, а також щире каяття винного та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а тому вважає, що саме така міра покарання сприятиме вихованню його в дусі додержання законів України, формуванню в нього звички законослухняної поведінки і не бажання в майбутньому повторювати діяння, які мають наслідком встановлення зазначених обмежень.

Також, призначаючи ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, та враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, фактичні обставини цієї справи й обставини, що пом`якшують і обтяжують йому покарання, а також доходячи висновку про можливість його виправлення без відбування покарання, тобто про можливість звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, суд вважає за необхідне і достатнє для його виправлення покласти на нього обов`язки, передбачені частиною 1 та пунктом 2 частини 3 статті 76 Кримінального кодексу України.

Натомість, санкція частини 2 статті 286 Кримінального кодексу України, окрім основного покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років, передбачає й додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Зміст статті 77 цього кримінального кодифікованого закону України мовить про те, що у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.

Проте й пункт 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (із змінами та доповненнями) зобов`язує суд у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 статті 286 і 287 Кримінального кодексу України обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Відтак, обговорюючи питання щодо доцільності застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк, суд, перш за все, бере до відома припис частини 1 статті 1 Кримінального процесуального кодексу України, яким обумовлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Окрім того, положення частин 1 і 2 статті 22 кримінального процесуального кодифікованого закону України визначають, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Також, зміст частин 1 та 3 статті 26 цього ж нормативно-правового акту мовить про те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом

Отже, беручи до уваги, що стороною обвинувачення повною мірою не доведена необхідність застосування альтернативного додаткового покарання, зважаючи на прохання потерпілої ОСОБА_3 не позбавляти обвинуваченого права керувати транспортними засобами, ураховуючи характер вчиненого злочину, необережну форму вини ОСОБА_4 , його особу та усі інші обставини справи, зокрема, й те, що він працює з таким укладом робочого дня, який потребує керування транспортним засобом, і саме таким чином він заробляє собі на життя, утримуючи свою родину та допомагаючи родині загиблого потерпілого, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що застосування до нього додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк позбавить засудженого основаного джерела існування, що призведе до суттєвого обмеження його прав, передбачених законодавством України, і не буде відповідати вимогам кримінального закону щодо мети покарання за вчинене.

Ухвалюючи вирок ОСОБА_4 , суд не знаходить підстав для застосування положень статті 69 чи 69-1 Кримінального кодексу України, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких ці норми права мають бути застосовані.

Цивільний позов в рамках цього кримінального провадження поданий не був, речових доказів не має.

Частина 1 статті 126 Кримінального процесуального кодексу України покладає на суд обов`язки вирішити питання щодо процесуальних витрат у вироку або ухвалі суду.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 118 Кримінального процесуального кодексу України к процесуальним витратам відносяться витрати, пов`язані із залученням експертів, які в силу приписів частини 1 та 2 статті 122 цього ж кодифікованого процесуального закону України несе сторона кримінального провадження, яка залучила експерта. При цьому у разі залучення експертів спеціалізованих державних установ стороною обвинувачення, це здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Частина 2 статті 124 Кримінального процесуального кодексу України зобов`язує суд у разі ухвалення обвинувального вироку стягнути з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Оскільки в рамках цього кримінального провадження були проведені експертні дослідження саме такими установами, зі ОСОБА_4 на користь держави слід стягнути витрати на залучення експертів при проведенні судових експертиз № 14108/15929 в сумі 8989,20 гривень, № 14107/17662 в сумі 9806,40 гривень, № 14109/17635 в сумі 11440,80 гривень, а також судової автотехнічної експертизи № 7/1578/1579СЕ-20 від 26.10.2020 року в сумі 1961,40 гривень, а всього 32197,80 гривень (а. с. 105 108).

Застосований на стадії досудового розслідування захід забезпечення, а саме: на підставі ухвали, постановленої 24.07.2020 року в межах справи з єдиним унікальним № 953/11714/20 (провадження № 1-кс/953/5864/20) слідчим суддею Київського районного суду міста Харкова ОСОБА_15 , арешт транспортного засобу, марки «Iveco Eurocargo 80Е15», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_16 , що зареєстрована за адресом: АДРЕСА_3 ,- шляхом заборони його ремонтування, користування, розпорядження та відчуження до скасування арешту у встановленому нормами Кримінального процесуального кодексу України порядку, із місцем зберігання на території Нововодолазького ВП Первомайського ВП ГУ НП в Харківській області, розташованого за адресом: Харківська область, селище міського типу Нова Водолага, вулиця Воскресінська, будинок № 1 (а. с. 109 - 110),- необхідно скасувати, оскільки в його подальшому застосуванні відпала потреба.

Застосований на стадії досудового розслідування захід забезпечення, а саме: на підставі ухвали, постановленої 24.07.2020 року в межах справи з єдиним унікальним № 953/11714/20 (провадження № 1-кс/953/5863/20) слідчим суддею Київського районного суду міста Харкова ОСОБА_15 , арешт транспортного засобу, марки «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_10 , що зареєстрована за адресом: АДРЕСА_2 ,- шляхом заборони його ремонтування, користування, розпорядження та відчуження до скасування арешту у встановленому нормами Кримінального процесуального кодексу України порядку із місцем зберігання на території Нововодолазького ВП Первомайського ВП ГУ НП в Харківській області, розташованого за адресом: Харківська область, селище міського типу Нова Водолага, вулиця Воскресінська, будинок № 1 (а. с. 111 - 112),- необхідно скасувати, оскільки в його подальшому застосуванні відпала потреба.

Ухвалюючи вирок, суд також вважає за необхідне зазначити, що пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій Водолазі та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області.

За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

Окрім того, Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів», що набрала чинності 19.07.2020 року, змінений адміністративно-територіальний устрій нашої Держави.

Зокрема, відповідно до підпункту 20 пункту 3 та абзаців 3 і 6 підпункту 20 пункту 1 цієї Постанови ліквідований Нововодолазький район Харківської області та утворені Красноградській район Харківської області (з адміністративним центром у місті Красноград) у складі території Старовірівської сільської територіальної громади та Харківський район Харківської області (з адміністративним центром у місті Харків) у складі території Нововодолазької селищної територіальної громади, що затверджені Кабінетом Міністрів України, тощо.

При цьому, як чітко визначив законотворець у пункті 6 своєї Постанови, у продовж тримісячного строку з дня набрання нею чинності Кабінет Міністрів України повинен привести свої нормативно-правові акти у відповідність із нею та забезпечити таке приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів.

Одночасно із цим, приписами статті 125 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями), а також статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», закріплено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності, спеціалізації, інстанційності і визначається законом.

Натомість, закон, який змінює існуючу систему судоустрою та приводить її у відповідність до нового адміністративно-територіального устрою, не прийнятий, Валківський окружний суд на цей час свою діяльність не розпочав, а тому кримінальне провадження перебувало на розгляді належного суду.

На підставі викладеного, керуючись статтями 58, 59, 61 та 125 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями); статтею 17, пунктом 6 частини 2 статті 36 і пунктом 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року (із змінами та доповненнями); Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів»; пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року; статтями 4, 5, 12, 50, 61, 65 - 68, 75 - 77, частиною 2 та приміткою статті 286 Кримінального кодексу України № 2341-ІІІ від 05.04.2001 року (із змінами та доповненнями); Постановою Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року (зі змінами та доповненнями); постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (із змінами та доповненнями); постановою Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду, прийнятої 05.04.2018 року в межах справи з єдиним унікальним № 658/1658/16-к (провадження № 51-735 км 18); а також статтями 31, 35 - 37, 84 86, 91, пунктом 5 частини 9 статті 100, статтями 118, 122, 124, 126, 131 132, 349, 368 371, 373 376, 392, 393, 395, 532 535 Кримінального процесуального кодексу України № 4651-VІ від 13.04.2012 року (із змінами та доповненнями),-

з а с у д и в:

ОСОБА_4 визнати винним у пред`явленому йому обвинуваченні, передбаченому частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України, і призначити йому по даній нормі закону покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк.

На підставі частини 1 статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням із встановленням іспитового строку на 2 (два) роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених частиною 1 та пунктом 2 частини 3 статті 76 Кримінального кодексу України, а саме:

?періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

?повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

?не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Початок перебігу іспитового строку ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку.

Стягнути зі ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта при проведенні судових експертиз в загальній сумі 32197,80 гривень (тридцять дві тисячі сто дев`яносто сім гривень 80 копійок).

Скасувати застосований на стадії досудового розслідування захід забезпечення, а саме: на підставі ухвали, постановленої 24.07.2020 року в межах справи з єдиним унікальним № 953/11714/20 (провадження № 1-кс/953/5864/20) слідчим суддею Київського районного суду міста Харкова ОСОБА_15 , арешт транспортного засобу, марки «Iveco Eurocargo 80Е15», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_16 , що зареєстрована за адресом: АДРЕСА_3 ,- шляхом заборони його ремонтування, користування, розпорядження та відчуження до скасування арешту у встановленому нормами Кримінального процесуального кодексу України порядку, із місцем зберігання на території Нововодолазького ВП Первомайського ВП ГУ НП в Харківській області, розташованого за адресом: Харківська область, селище міського типу Нова Водолага, вулиця Воскресінська, будинок № 1 (а. с. 109 - 110),- оскільки відпала потреба в його подальшому застосуванні.

Скасувати застосований на стадії досудового розслідування захід забезпечення, а саме: на підставі ухвали, постановленої 24.07.2020 року в межах справи з єдиним унікальним № 953/11714/20 (провадження № 1-кс/953/5863/20) слідчим суддею Київського районного суду міста Харкова ОСОБА_15 , арешт транспортного засобу, марки «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_10 , що зареєстрована за адресом: АДРЕСА_2 ,- шляхом заборони його ремонтування, користування, розпорядження та відчуження до скасування арешту у встановленому нормами Кримінального процесуального кодексу України порядку із місцем зберігання на території Нововодолазького ВП Первомайського ВП ГУ НП в Харківській області, розташованого за адресом: Харківська область, селище міського типу Нова Водолага, вулиця Воскресінська, будинок № 1 (а. с. 111 - 112),- оскільки відпала потреба в його подальшому застосуванні.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, его захиснику, потерпілій та прокурору.

Копію цього судового рішення не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні при його проголошенні.

Роз`яснити учасникам судового провадження, що вони мають право отримати в суді копію вироку.

На вирок може бути подана апеляція в Харківській апеляційний суд через Нововодолазький районний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі її подання - вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, що набрав законної сили, є обов`язковим для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, підлягає виконанню на всій території України й звертається до виконання не пізніш як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції із суду апеляційної чи касаційної інстанції.

Вирок постановлено, виготовлено шляхом комп`ютерного набору та підписано суддею в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя: ОСОБА_1