ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/5423/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/162/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ухвала слідчого судді
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2021 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду

в складі: головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 березня 2021 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою частково задоволено клопотання старшого слідчого в ОВССУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_10 , про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою і застосовано до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, до 23 год. 59 хв. 09 травня 2021 року.

Також, відмовлено у задоволенні клопотання захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.

Як вбачається зі змісту оскарженої ухвали ОСОБА_7 пред`явлено підозру у тому, що на початку лютого 2021 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_7 за попередньою змовою із невстановленими досудовим розслідуванням особами, які перебували в м. Чернівці, діючи умисно 10 лютого 2021 року, близько 22.30 год., вчинив розбійний напад з метою заволодіння грошовими коштами, що належать ОСОБА_12 , в особливо великих розмірах, поєднаний з проникненням в автомобіль марки «Fiat Fiorino», д.н.з. НОМЕР_1 та із застосуванням насильства, небезпечним для життя та здоров`я особи та заволоділи грошовими коштами в сумі 140000,00 (сто сорок тисяч) Євро, які знаходилися в салоні вищезазначеного автомобіля та належать ОСОБА_12 , заподіявши йому матеріальну шкоду в сумі 4 681 684 грн.

Задовольняючи клопотання старшого слідчого слідчий суддя виходив з того, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, що підтверджується наданими стороною обвинувачення доказами; існують ризики зазначенні у клопотанні слідчого, а саме: що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків, потерпілих у цьому кримінальному провадженні; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, а тому застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе їм запобігти.

В апеляційній скарзі зі змінами захисник підозрюваного ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нову якою застосувати до його підзахисного запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання поклавши на останнього обов`язки, а саме: здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну. Вважає, що не можна вважати доказом на підтвердження обгрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину висновок судової дактилоскопічної експертизи від 28.03.2021 року №СЕ-19/120-21/3315-Д оскільки на вирішення перед експертом ставилось лише одне питання, а саме чи придатні для ідентифікації особи сліди папілярних узорів вилучені 26.03.2021 року, відтак жодним чином у висновку експертизи не згадано і не встановлено приналежність досліджуваних папілярних узорів підозрюваному. Також вважає помилковим посилання суду першої інстанції як на доказ і повідомлення про результати перевірки від 29.03.2021 року №19/120/3/6-3075-2021, оскільки в ході даної перевірки насправді не було підтверджено що два сліди пальців рук залишені безіменним та великим пальцями рук ОСОБА_7 . Стверджує, що з показів свідка ОСОБА_9 від 29.03.2021 року, взагалі не вбачається висвітлення обставин, які викладені в оголошеній підозрі ОСОБА_7 від 29.03.2021 року і взагалі не вбачається зв`язок показів цього свідка з посиланнями слідчого на них як на такі якими підтверджено обставини вчинення кримінального правопорушення. Вважає, що на глибоке відчуття невинуватості підозрюваного вказує той факт, що він добровільно надав свій рюкзак для проведення слідчих дій. Стверджує, що на підставі розумної оцінки наявних доказів в сукупності та їх взаємозв`язок слід прийти до висновку про непричетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, а відтак підстави для застосування до останнього запобіжного заходу у виді тримання під вартою відсутні. Вказує, що як доказ відсутності ризиків переховування від досудового слідства та суду є сумлінна поведінка ОСОБА_7 , який після оголошення йому підозри на другий день самостійно прибув у судове засідання до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області. Вказує, що його підзахисний тренується щоденно два рази на день в рамках підготовки до олімпіади. Вважає, що в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку, а оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, захисника, який підтримав свою скаргу з наведених у ній підстав, підозрюваного, який просив скасувати оскаржену ухвалу,

прокурора, який вважає її законною та обґрунтованою,

перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів з`ясувала наступне.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що задовольняючи клопотання слідчого про застосування цього запобіжного заходу слідчий суддя, з урахуванням мети та підстав застосування запобіжного заходу, передбачених ст.177 КПК України, обставин, передбачених ст.178 КПК України, мотивувавши своє рішення наявністю зазначених в клопотанні ризиків, обґрунтованої підозри у вчиненні особливо тяжкого злочину за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, та прийшов до обґрунтованого висновку, що обрання більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить запобігання відповідним ризикам.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, наведені в клопотанні слідчого підстави для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим суддею ретельно перевірені.

Так, слідчим суддею вірно враховано дані протоколу огляду місця події від 10.02.2021р., заяв ОСОБА_12 , ОСОБА_13 і ОСОБА_14 та їх показання про обставини викрадення у них грошових коштів та іншого майна, а також висновки судових медичних експертиз, якими підтверджується подія злочину та зафіксовано обставини вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, згідно доданого до клопотання слідчого протоколу огляду місця події від 11 лютого 2021 року було виявлено та вилучено речі потерпілих, викрадені у них під час розбійного нападу, в тому числі посвідчення водія на ім`я ОСОБА_14 , на якому згідно даних висновку судової дактилоскопічної експертизи від 28.03.2021 року і повідомлення про результати перевірки від 29.03.2021 року № 19/120/3/6-3075-2021, наявні два сліди пальців лівої руки підозрюваного ОСОБА_7 .

Доводи апеляційної скарги захисника про безпідставність урахування слідчим суддею даних повідомлення про результати перевірки від 29.03.2021р. з тих підстав, що відповідність слідів папілярних узорів може бути підтверджена лише висновком експерта, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони суперечать положенням ч.2 ст.84 КПК України, якою визначено, що процесуальними джерелами доказів крім висновки експертів, є також показання, речові докази і документи. Крім того, на даному етапі кримінального провадження стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку.

Також, слідчим суддею правильно враховано дані покази свідка ОСОБА_9 , що він позичав підозрюваному свій автомобіль, на якому згідно відповіді на доручення про проведення слідчих (розшукових) дій від 04.03.2021 року з м.Снятин у м.Львів пересувались особи, які вчинили розбійний напад 10 лютого 2021 року в м.Чернівці. Також, згідно показань свідка ОСОБА_15 і результатів проведеного з ним впізнання за фотознімками, останній впізнав підозрюваного, як особу, яку він зранку 11 лютого 2021 року перевозив з м.Чернівці в м.Снятин.

Доводи апеляційної скарги про неналежність показань свідка ОСОБА_9 спростовуються даними протоколу його допиту від 29 березня 2021 року, в ході якого він повідомив про події 10-11 лютого 2021 року, тобто в період коли було вчинено розбійний напад.

Доводи апеляційної скарги про недотримання процедури ідентифікації особи під час проведення впізнання за фотознімками є безпідставними, оскільки перевіркою матеріалів справи під час апеляційного розгляду встановлено, що пред`явлені 25 березня 2021 року свідку ОСОБА_15 фотознімки не мали різких відмінностей між собою за формою та іншими особливостями, що суттєво впливають на сприйняття зображення. Особи на цих фотознімках були однієї статі, зі схожими зачісками і не мали різких відмінностей у віці та зовнішності, в тому числі за формою вух.

При вирішенні питання щодо вагомості наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, слідчий суддя прийшов до правильного висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що надані стороною обвинувачення докази давали достатні підстави вважати, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити інкриміноване правопорушення.

Аналізуючи доводи сторони захисту про відсутність ризиків, визначених ст.177 КПК України, колегія суддів також приходить до переконання про необґрунтованість таких доводів.

Так, слідчий суддя, при постановленні ухвали прийшов до правильного висновку, що підозрюваний розуміючи наслідки, які спричинені його діями, і відповідно міру покарання, яку він може понести у зв`язку з цим, може вчинити дії, спрямовані на переховування від органів досудового розслідування та/або суду, зокрема, шляхом виїзду за межі України. Також, слідчий суддя обґрунтовано врахував доводи органу досудового розслідування про те, що на час розгляду клопотання не були проведені усі необхідні слідчі (розшукові) дії в даному кримінальному провадженні, яке розслідується за фактом вчинення особливо тяжкого злочину групою осіб, а тому перебуваючи на волі підозрюваний може, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, знищити, сховати або спотворити докази, з урахуванням також того, що місце знаходження викраденого майна не встановлено, а вчиненню особливо тяжкого злочину передувала ретельна підготовка.

Доводи сторони захисту про наявність позитивних характеристик підозрюваного за місцем роботи і навчання, наведених обставин і висновків слідчого судді не спростовують.

Враховуючи наведене колегія суддів приходить до переконання, що доводи захисту про відсутність в даному випадку ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є безпідставними, а слідчий суддя прийшов до правильного висновку, що застосування до підозрюваного тримання під вартою відповідає тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення та особі підозрюваного, і на даному етапі досудового розслідування запобіжний захід у вигляді тримання під вартою був необхідним для досягнення завдань кримінального провадження.

Таким чином, встановлені в ході судового розгляду обставини в сукупності свідчать про те, що застосування менш суворих запобіжних заходів, в тому числі визначення розміру застави в порядку ч.4 ст.183 КПК України, не буде достатнім для запобігання вказаним ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Також, на переконання колегії суддів безпідставними є і доводи про невідповідність оскарженого рішення практиці Європейського суду з прав людини, оскільки як зазначено, зокрема в рішенні вказаного суду в справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991р. «особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення, як виняткову міру запобіжного заходу протягом певного часу».

На переконання колегії суддів у цій справі слідчий суддя прийшов до правильного висновку, що застосування до підозрюваного тримання під вартою в даному випадку відповідає тяжкості інкримінованого злочину і на даному етапі досудового розслідування такий запобіжний захід є виправданим та необхідним для досягнення завдань кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 404-422 КПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 березня 2021 року без змін.

Ухвала апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді