справа № 991/1442/21
провадження №11-сс/991/275/21
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року м.Київ

Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 06 квітня 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного рішення і встановлені судом обставини.
Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 06 квітня 2021 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність посадових осіб Національного антикорупційного бюро України (далі НАБУ), яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР), в частині вчинення суддями Дніпровського районного суду м.Києва та Київського апеляційного суду кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК, в іншій частині провадження за скаргою закрито.

Рішення слідчого судді мотивовано тим, що у заяві не зазначено достатніх відомостей, які могли б свідчити про вчинення суддями корупційного злочину, визначеного ч. 2 ст. 364 КК України, зважаючи на закріплені законодавством України гарантії незалежності судової гілки влади, слідчий суддя дійшов висновку про необґрунтованість поданої скарга в частині вчинення суддями корупційного правопорушення.

В обґрунтування рішення щодо закриття в іншій частині провадження за скаргою, слідчий суддя зазначив про відсутність у нього повноважень здійснювати судовий контроль стосовно можливого вчинення суддями та іншими зазначеними у заяві суб`єктами злочинів, передбачених за ч.1 ст.172, ч.2 ст.366, ч.2 ст.382, ч.2 ст.396, КК в силу вимог ст.33-1 КПК, що визначають предметну підсудність Вищого антикорупційного суду.

Вимоги апеляційної скарги і доводи особи, яка її подала.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою слідчого судді, ОСОБА_5 звернувся з апеляційною скаргою, за якою просить суд скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, в якій задовольнити його скаргу на бездіяльність НАБУ в повному обсязі.

Посилаючись на судову практику та положення ст.214 КПК, ОСОБА_5 в апеляційній скарзі та доповненнях до неї вказує про імперативне положення про недопустимість відмови у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення до ЄРДР з любих підстав, а тому при поданні такої заяви, слідчий, прокурор зобов`язані внести ці відомості до ЄРДР та розпочати розслідування.

Також, в обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_5 зазначає про незаконність складу суду, що постановив оскаржувану ухвалу, оскільки слідчий суддя зобов`язаний був заявити самовідвід від розгляду скарги у зв`язку із його упередженістю через скасування 11 березня 2021 року Апеляційною палатою ВАКС його рішення від 02 березня 2021 року про повернення скарги у цій справі, в якому слідчий суддя також висловив свою думку стосовно певних дій скаржника.

Крім того ОСОБА_5 вважає ухвалу в частині закриття провадження такою, що не передбачена ст.307 КПК, а тому на його думку Вищий антикорупційний суд перевищив свої повноваження, що є безумовною підставою для її скасування.

Позиції учасників судового провадження.
ОСОБА_5 та прокурор у судове засідання не з`явились, про час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомили.
Відповідно до ч.4 ст.405 КПК неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття, у зв`язку з чим розгляд апеляційної скарги проведено без участі учасників судового провадження.

Мотиви суду.
Відповідно до п.18 ч.1 ст.3 КПК слідчий суддя наділений повноваженнями судового контролю у кримінальному провадженні.

Частиною 1 ст.9 КПК визначено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

На досудовому провадженні згідно з п.1 ч.1 ст.303 КПК можуть бути оскаржені, зокрема, бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

З матеріалів судового провадження вбачається, що ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Вищого антикорупційного суду зі скаргою на бездіяльність уповноважених осіб НАБУ, в обґрунтування якої вказав на порушення уповноваженою особою НАБУ вимог ст.214 КПК щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за його зверненням від 19 грудня 2020 року до Голови Комітету з питань правоохоронної діяльності Верховної Ради України щодо вчинення суддями та іншими зазначеними суб`єктами злочинів, передбачених ч.1 ст.172, ч.2 ст.364, ч.2 ст.366, ч.2 ст.382, ч.2 ст.396 КК.

При перегляді оскаржуваної ухвали колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду, дослідивши надані матеріали, погоджується з мотивами та висновками слідчого судді, викладеними в оскаржуваній ухвалі від 06 квітня 2021 року щодо відмови у задоволенні скарги на бездіяльність уповноважених осіб НАБУ, при цьому, оцінюючи обґрунтованість доводів апеляційної скарги, суд враховує таке.

Чинним КПК закріплено процедуру початку досудового розслідування (без проведення дослідчої перевірки). Так, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань (частина 1 статті 214 КПК). Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (частина 2 статті 214 КПК).

Проте така процедура не означає, що взагалі відсутні критерії для внесення чи невнесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Її спрощеність виражається у тому, що для перевірки наявності зазначених вище критеріїв не потрібно проводити попередню перевірку викладених у заяві відомостей, а необхідно лише перевірити зміст самої заяви.

Так, до Єдиного реєстру досудових розслідувань, серед іншого, вносяться відомості про: (1) короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; (2) попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність (пункти 4, 5 частини 5 статті 214 КПК).

Таким чином, для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань заявник у повідомленні про кримінальне правопорушення має зазначити конкретні, відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення (яке саме кримінальне правопорушення відбулось, де, коли, в чому полягало, які особи, причетні до його скоєння тощо). Такі обставини можуть бути неповними (в силу недостатньої обізнаності заявника, неочевидності вчинення кримінального правопорушення, з огляду на початкову стадію сприйняття та дослідження цих подій чи з інших причин), але в той же час достатніми для попередньої кваліфікації реєстраторами Єдиного реєстру досудових розслідувань такого діяння саме як кримінального правопорушення (кваліфікації за статтею, частиною статті Кримінального кодексу України). Вказане узгоджується з позицією, викладеною у згаданому Узагальненні ВССУ № 9-49/0/4-17 від 12.01.2017, за якою КПК дійсно передбачає внесення до ЄРДР інформації на підставі заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення, а не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень.

Якщо ж зі змісту повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що (1) обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу або (2) в силу його занадто абстрактного характеру неможливо встановити ні попередню кваліфікацію кримінального правопорушення, ні предмет, межі та напрямок досудового розслідування, яке ініціюється заявником, то такі повідомлення не мають вноситися до ЄРДР.

Внесення відомостей до ЄРДР врегульовано Положенням про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань (затверджене наказом Генеральної прокуратури України від 06 квітня 2016 року № 139). Згідно з п.1 глави 2 розділу I цього Положення, до реєстру вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що узгоджується з вимогами п.п.4, 5 ч.5 ст.214 КПК.

Згідно з ч.1 ст.2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого Кримінальним кодексом України.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою в постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 16 травня 2019 року (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18), за якою "...положеннями ст.3 КПК визначено, що кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. Досудове розслідування - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується, серед іншого, закриттям кримінального провадження. Якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин....."

Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про кримінальне правопорушення.

В аспекті викладеного такий висновок відповідає Рішенню Конституційного Суду України у справі за конституційною скаргою ОСОБА_6 від 17 червня 2020 року, згідно з п.5 мотивувальної частини якого зазначено, що «встановлений законодавцем обсяг судового захисту стосовно оцінки бездіяльності уповноважених державних органів має забезпечити ефективність судового контролю, який має бути забезпечено під час розгляду відповідних питань хоча б у двох судових інстанціях: законодавець має запровадити такий обсяг судового контролю за бездіяльністю слідчого чи прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Реєстру після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, що дозволяв би здійснити ефективний судовий контроль щодо відповідних питань та за наявності підстав надати особі можливість ініціювати початок кримінального провадження, а отже, надати їй реальний доступ до судового захисту».

Також, колегія суддів ураховує те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2019 року в справі № 818/15/18 зауважила, що у межах процедури за правилами п.1 ч.1 ст.303 КПК слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР, а тому, у розрізі такої думки Великої Палати Верховного Суду, слідчий суддя повинен з`ясувати наведені обставини судом касаційної інстанції, як такі, що підлягають установленню, у обсязі наявних та поданих до суду доказів, на час розгляду скарги.

Перевіривши доводи апеляційної скарги щодо порушення вимог положень ст.214 КПК, колегія суддів вважає, що слідчим суддею правомірно зазначено, що доводи скаржника ґрунтуються виключно на незгоді із прийнятим суддями рішеннями, мотивами, що у них наведені. У заяві скаржник зазначає про певні особливості розгляду справи, наводить правові висновки, зроблені суддями, які на його думку, свідчать про порушення вимог чинного законодавства при розгляді справи в судах першої та апеляційної інстанції. Оцінка ж судових рішень може бути надана виключно у межах встановленого законодавством процесуального перегляду. Крім того, закон передбачає перегляд рішень за наявності нововиявлених чи виключних обставин.

Як обґрунтовано встановлено слідчим суддею, в поданому 19 грудня 2020 року зверненні ОСОБА_5 не зазначено достатніх відомостей, які могли б свідчити про вчинення суддями корупційного злочину, визначеного ч.2 ст.364 КК, з чим закон безпосередньо пов`язує внесення відомостей до ЄРДР, зокрема уповноважених осіб НАБУ, тому прийняте слідчим суддею рішення є правильним по суті.

Таким чином, відомості за зверненням ОСОБА_5 до Голови Комітету з питань правоохоронної діяльності Верховної Ради України від 19 грудня 2020 року в частині вчинення суддями Дніпровського районного суду м. Києва та Київського апеляційного суду кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК не підлягають внесенню до ЄРДР уповноваженими особами НАБУ.

Надаючи оцінку доводам ОСОБА_5 щодо ухвалення слідчим суддею рішення в частині закриття провадження, що не передбачено ст.307 КПК, колегія суддів враховує таке.

За ч.1 ст.33-1 КПК Вищому антикорупційному суду підсудні кримінальні провадження стосовно корупційних злочинів, передбачених в примітці статті 45 КК України, статтями 206-2, 209, 211, 366-1 КК України, якщо наявна хоча б одна з умов, передбачених пунктами 1-3 частини п`ятої статті 216 Кримінального процесуального кодексу України.

У примітці до ст.45 КК зазначено, що корупційними злочинами відповідно до цього Кодексу вважаються злочини, передбачені статтями 191, 262, 308, 312, 313, 320, 357, 410, у випадку їх вчинення шляхом зловживання службовим становищем, а також злочини, передбачені статтями 210, 354, 364, 364-1, 365-2, 366-1, 368, 368-3-369, 369-2, 369-3 цього Кодексу.

Відповідно до абзацу 2 п.20-2 Розділу XІ «Перехідні положення» КПК, у разі об`єднання в одному провадженні матеріалів досудових розслідувань щодо декількох осіб, підозрюваних у вчиненні одного кримінального правопорушення, або щодо однієї особи, підозрюваної у вчиненні кількох кримінальних правопорушень, серед яких є кримінальні провадження, підсудні Вищому антикорупційному суду, судове провадження здійснює Вищий антикорупційний суд, якщо виділення в окреме провадження матеріалів кримінального провадження, які не віднесені до підсудності цього суду, може негативно вплинути на повноту судового розгляду.

Як зазначено в оскаржуваній ухвалі, слідчий суддя не уповноважений здійснювати судовий контроль стосовно можливого вчинення суддями та іншими зазначеними суб`єктами злочинів, передбачених за ч.1 ст.172, ч.2 ст.366, ч.2 ст.382, ч.2 ст.396 КК України в силу вимог ст.33-1 КПК, що визначають предметну підсудність Вищого антикорупційного суду.

Колегія суддів погоджується з вищевказаним висновком, оскільки при розгляді скарги слідчий суддя встановив відсутність достатніх відомостей, які могли б свідчити про вчинення суддями корупційного злочину, визначеного ч.2 ст.364 КК, з чим закон безпосередньо пов`язує внесення відомостей до ЄРДР.

Також колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя зобов`язаний розглянути наявність достатніх підстав для внесення до ЄРДР відомостей про кримінальні правопорушення, які не передбачені ст.33-1 КПК, лише у разі встановлення достатніх підстав для внесення до ЄРДР відомостей про кримінальні правопорушення, передбачені ст.33-1 КПК та їх пов`язаності з відомостями про інші кримінальні правопорушення, які предметно не підсудні Вищому антикорупційному суду.

У разі ж коли відсутня бездіяльність, яка полягає у невнесення відомостей до ЄРДР про кримінальні правопорушення, які відповідають вимогам ст.33-1 КПК та відповідно предметно підсудні Вищому антикорупційному суду, то слідчі судді не мають повноважень розглянути по суті скаргу в частині бездіяльності щодо невнесення таких відомостей до ЄРДР, які не відповідають критеріям статті 33-1 КПК.

У зв`язку з чим скарга на бездіяльність уповноважених осіб НАБУ в цій частині не відповідає процесуальним вимогам щодо її підсудності Вищому антикорупційному суду, а тому не підлягає розгляду слідчим суддею Вищого антикорупційного суду, про що правомірно зазначено та належним чином обґрунтовано слідчим суддею в оскаржуваному рішенні.

За вимогами п.2 ч.2 ст.304 КПК слідчий суддя повертає скаргу, якщо скарга не підлягає розгляду в цьому суді.

Отже, рішення слідчого судді про повернення скарги може бути ухвалено на стадії вирішення питання про відкриття провадження за скаргою.

Проте у випадку відкриття слідчим суддею провадження за скаргою та виявлення підстав для повернення скарги під час розгляду скарги по суті, він повинен закрити провадження по вказаній справі.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в ухвалі Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 19 лютого 2019 у справі №569/17036/18.

За наведених обставин, колегія суддів не вбачає невідповідності ухвали слідчого судді про закриття провадження в іншій частині за скаргою процесуальним нормам КПК.

Оцінюючи обґрунтованість доводів апеляційної скарги щодо постановлення оскаржуваної ухвали незаконним складом суду колегія суддів враховує наступне.

Перелік обставин, що виключають участь судді в кримінальному провадженні, наводиться у статті 75 КПК України. Так, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні, зокрема, якщо він особисто, заінтересований в результатах провадження чи за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, питання можливості слідчого судді брати участь у розгляді скарги ОСОБА_5 , в том числі з підстав його заінтересованості в результатах провадження чи за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості розглядалось у цьому провадженні, та за наслідками розгляду заяви ОСОБА_5 про відвід слідчого судді ухвалою суду від 31 березня 2021 року у задоволенні вказаної заяви відмовлено.

Варто зазначити, що рішення суду про відмову у задоволенні заяви про відвід не підлягає апеляційному оскарженню, а викладені ОСОБА_5 в апеляційній скарзі обставини та їх обґрунтування на думку колегії суддів не є належною підставою для сумніву в неупередженості слідчого судді при розгляді скарги.

Тому колегія суддів відхиляє зазначені доводи ОСОБА_7 як безпідставні.

В апеляційній скарзі містяться також інші аргументи ОСОБА_5 , які не потребують детального аналізу колегії суддів та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини стаття 6§1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод зобов`язує суди надавати підстави для винесення рішень, однак не передбачає детальної відповіді на кожний аргумент (VandeHurk v. theNetherlands, 19 April 1994, §61), проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені у даній справі, були вивчені (Boldea v. Romania, 15 February 2007§30). При цьому міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі RuizTorija v. Spain від 09.12.1994, № 303-A, § 29; рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява № 4909/04, § 58).

Відтак, під час постановлення оскаржуваної ухвали слідчим суддею повністю дотримано вимоги процесуального законодавства, порушень інших норм КПК, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, в тому числі за вимогами та обставинами, викладеними в апеляційній скарзі, колегією суддів не встановлено, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає залишенню без змін, а відтак вимоги апеляційної скарги ОСОБА_5 підлягають залишенню без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 214, 376, 395, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 06 квітня 2021 року залишити без змін.

Ухвала є остаточною, набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

______________ ______________ ______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3