Білоцерківський міськрайонний суд Київської області
Справа № 357/4788/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, клопотання засудженого
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,
про умовно-дострокове звільнення від покарання призначеного вироком Деснянського районного суду м. Києва від 08.01.2019 року,
сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_4 ,
в режимі відеоконференції
представник «БВК №35» ОСОБА_5 ,
засуджений ОСОБА_6 ,

У С Т А Н О В И В:

До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_3 засуджений 01.03.2019 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України, із врахуванням ч. 4 ст. 70 КК України на 2 роки 10 місяців позбавлення волі. За час відбування покарання в ДУ «Білоцерківська виправна колонія (№35)» характеризувався позитивно, працевлаштований на виробництві установи, за сумлінну поведінку та ставленням до праці має 4 заохочення, стягнень не мав.

Засуджений вважає, що своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення , а тому підлягає умовно-достроковому звільненню.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_3 підтримав заявлене клопотання та просив задовольнити з підстав заявлених у клопотанні. Зазначив, що в тюрмі повірив у Бога. Коли звільниться піде до церки, а потім подивиться може і на роботу. Зазначив, що працював до затримання, однак не зміг повідомити де саме, оскільки з 1991 року, з часу досягнення повноліття, фактично постійно вчиняв злочини та перебував під вартою.

Представник колонії підтримав клопотання засудженого. Не заперечував, що комісією установи розглядалося питання умовно-дострокового звільнення ОСОБА_3 та 10.12.2020 року було відмовлено у внесенні подання, оскільки засуджений має недостатній ступінь виправлення. Вважає, що на даний час змінилися обставини, засуджений має 2 заохочення за додержання правил поведінки, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки. Однак, не зміг пояснити суду за що двічі було заохочено ОСОБА_3 , в період часу коли останній не працював.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання, зазначив, що ОСОБА_3 раніше неодноразово судимий, на разі не працевлаштований, згідно довідки про прибутки на місцях, за період відбування покарання працював лише 3 місяці, що не може свідчити про те, що останній своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення , а тому він не підлягає умовно-достроковому звільненню

Заслухавши думки учасників судового засідання, перевіривши матеріали особової справи засудженого та надані суду матеріали, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 81 КК України до осіб, які відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Системний аналіз чинного законодавства свідчить про те, що при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, під час судового розгляду справ даної категорії, судам слід ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених та інше.

ОСОБА_7 засуджений вироком Деснянського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України до покарання, призначеного ОСОБА_3 цим вироком, частково приєднано невідбуте покарання, призначене вироком Святошинського районного суду м. Києва від 08.01.2019 року та призначено остаточне покарання 2 роки 10 місяців позбавлення волі.

Початок строку покарання 08.01.2019 року, кінець строку 06.11.2021 року.

Утримуючись в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.

В Державній установі «Білоцерківська виправна колонія № 35» Міністерства юстиції України відбуває покарання з 08.05.2019 року.

Постановою начальника державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№35)» 16.10.2020 року ОСОБА_3 був переведений на дільницю соціальної реабілітації при колонії.

На даний час не працевлаштований, у зв`язку з відсутністю робочих місць на контрагентських об`єктах.

За час відбування покарання на дільниці соціальної реабілітації характеризується позитивно, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи. Стягнень не має, має 2 заохочення.

У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний.

Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи.

Своє спальне місце та приліжкову тумбочку утримує в чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд.

Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок.

До виконання робіт по благоустрою місць позбавлення волі, відноситься з розумною ініціативою. Відношення до праці добре.

Відповідно до ст. 123 КВК України приймає особисту участь у організації виховних заходів, брав участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу для засуджених «Підготовка до звільнення».

Відповідно до ст. 127 КВК України участь у роботі самодіяльних організацій на даний час не приймає.

Згідно з ст. 110 КВК України, підтримує зв`язки із рідними та близькими родичами шляхом побачень, отримання від них посилок, ІР телефонії.

Також з наданих матеріалів убачається, що відповідно до протоколу №2 від 15.01.2020 року, відмовлено комісією установи у зв`язку із тим, що мав недостатній ступінь виправлення, ст. 82 КК України, протоколу №19 від 01.07.2020 року, відмовлено за заявою засудженого, ст. 81 КК України, протоколу №15 від 10.12.2020 року, відмовлено комісією установи у зв`язку із тим, що мав недостатній ступінь виправлення.

Засуджений під час відбування покарання на профілактичному обліку не перебував.

Крім того, судом встановлено, що за період з 1990 по 2019 роки ОСОБА_3 11 разів засуджувався за умисні злочини. Неодноразово відбував покарання у місцях позбавлення волі. Звільнявся з місць позбавлення волі умовно-достроково. Однак, після звільнення з місць позбавлення волі, знову вчиняв нові умисні злочини.

Так, вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 25.04.1190 року ОСОБА_3 засуджено за ч.2 ст. 206, ч. 2 ст. 141, ст. 46-1 КК України до 2 років позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 2 роки. Однак через нетривалий час знову вчинив умисний злочин.

17.06.1991 року вироком Шевченківського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 81, ст. 43 КК України засуджено до 2 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 24.11.1993 року по відбуттю строку покарання.

Однак, ОСОБА_3 , через нетривалий строк, знову вчинив умисний злочин та 12.12.1994 року був засуджений року вироком Ватутінського районного суду м. Києва за ч. 3 ст. 140 КК України до 5 років позбавлення волі. ОСОБА_8 07.09.1999 року звільнений від відбування покарання.

29.03.2000 року вироком Ватутінського районного суду м. Києва засуджений за ч. 1 ст. 196-1 КК України до 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 23.06.2000 року по відбуттю строку покарання. Однак через нетривалий час знову вчинив умисний злочин.

23.01.2001 року вироком Ватутінського районного суду м. Києва ОСОБА_8 засуджений ч. 2 ст. 141, ч. 2 ст. 142, ст. 191, ст. 42, ст. 26 КК України на 7 років позбавлення волі. 26.12.2001 року ухвалою Бердичівським районним судом Житомирської області вирок змінено ст. 191 КК України перекваліфікована на ст. 353 КК України. Звільнений 20.09.2007 року по відбуттю строку покарання.

29.01.2010 року вироком Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_3 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України на 1 рік позбавлення волі. Звільнений 28.01.2011 року по відбуттю строку покарання.

Однак через нетривалий час знову вчинив умисний злочин та 16.12.2011 року був засуджений вироком Деснянського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 19.03.2015 року умовно-достроково на 9 місяців 30 днів.

Незважаючи на проявлений до нього гуманізм, він в період умовно-дострокового звільнення знову вчинив умисний злочин та 11.12.2015 року ОСОБА_8 засуджений Деснянським районним судом м. Києва за ст. 15, ч. 2 ст. 185, із застосуванням ст. 71 КК України до 12 року 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 11.10.2016 року по відбуттю строку покарання. Однак через нетривалий час знову вчинив умисний злочин.

22.10.2018 року ОСОБА_8 засуджений вироком Деснянського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі.

08.01.2019 року засуджений Святошинським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до 2 років позбавлення волі.

Оцінюючи вищевказане у сукупності суд вважає, що ОСОБА_3 не заслуговує на умовно-дострокове звільнення, оскільки після звільнення, він вчиняв нові умисні злочини.

У суду відсутні законі підстави для умовно-дострокового звільнення, тобто підстави, які б беззаперечно вказували, що засуджений ОСОБА_3 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Зокрема, слід зазначити, що ОСОБА_3 , за останнім вироком, відбуває покарання у місцях позбавлення волі з 8 січня 2019 року. Станом на час розгляду клопотання, під вартою перебуває майже 2 роки та 6 місяців, за вказаний період працював лише 3 місяці, що, на думку суду, не може свідчити, що останній своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Що стосується заохочень, а саме 2 подяк за додержання правил поведінки, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки, то такі є сумнівними, оскільки незрозуміло яких саме правил трудового розпорядку та вимог безпеки дотримувався ОСОБА_3 , який не був працевлаштований та працював.

Посилання на відбуття частини покарання, яка дає підстави для умовно-дострокового звільнення, не є безумовною підставою для його застосування.

Відповідно до ст. 81 КК України зазначено, що до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, однак зазначена норма надає право суду, а не покладає на нього обов`язок, щодо умовно-дострокового звільнення особи від відбування покарання.

При прийняті такого рішення щодо особи, яка засуджена від імені держави за вироком суду до покарання у виді позбавлення волі, суд має обов`язково враховувати мету покарання: запобігання вчиненню нових злочинів, як цією особою так і іншими особами.

Також, слід зазначити, що ОСОБА_3 за період відбування покарання, а це майже 2 роки 6 міясців, останній працював лише 3 місяці, не може свідчити про його сумлінну поведінку та ставлення до праці.

Враховуючи викладене, суд не знаходить законних підстав для задоволення клопотання, оскільки не зважаючи на звільнення із місць позбавлення волі, в тому числі і умовно-достроково, ОСОБА_3 , знову вчиняв злочини. Вказане є свідченням тривалого злочинного спрямування його поведінки, впертого небажання стати на шлях виправлення, а тому в задоволенні клопотання засудженого слід відмовити.

Керуючись ст. 81 КК України, статтями 537, 539 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі відмовити.
Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим, який утримується під вартою в той же строк з дня отримання копії ухвали.

СуддяОСОБА_1