ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Полтави, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, неодруженого, студента ІІ курсу Полтавської державної аграрної академії, працюючого менеджером зі збуту ФОП ОСОБА_10 , раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,
04.10.2019 близько 03 год. 35 хв. ОСОБА_9 , керуючи автомобілем марки «Daewoo Lanos», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по вул.Небесної Сотні з боку вул.Стрітенська у напрямку пров.Рибальського у м.Полтаві, та в подальшому на перехресті вулиць Небесної Сотні Анатолія Кукоби, повернув на вул.Анатолія Кукоби, рухаючись у напрямку вул.Панянки.
Пересуваючись за вказаним маршрутом на автомобілі марки «Daewoo Lanos», державний номерний знак НОМЕР_1 , зі швидкістю 57.2 -59.9 км/год, тобто з перевищенням дозволеної швидкості у населених пунктах, порушуючи вимоги п.п.12.4, 12.9 б) ПДР України, в районі буд. АДРЕСА_2 , ОСОБА_9 , в порушення вимог п.12.3 ПДР України, при виникненні небезпеки для руху, яку він об`єктивно спроможний був виявити у вигляді пішоходів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , котрі перетинали проїзну частину вул.Анатолія Кукоби зліва направо по напрямку руху автомобіля, у недозволеному для переходу місці, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та допустив наїзд на пішоходів.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді: черепно-мозкової травми забою головного мозку легкого ступеню, лінійного перелому лобної кістки зліва з переходом на лобну пазуху, скалкового імпресійного перелому передньої і задньої стінки лобної пазухи зліва, перелому верхньої і медіальної стінки лівої орбіти, перелому сот гратчастого лабіринту зліва з розвитком лівостороннього гемосинусу лобної пазухи, забоїв, гематоми м`яких тканин обличчя справа, забійно-рваних ран м`яких тканин лобної ділянки та виличної ділянки зліва; закритого перелому верхньої третини великогомілкової кістки лівої гомілки, саден шкіри голови, верхніх та нижніх кінцівок, які за висновком судово-медичної експертизи кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження по ознаці небезпеки для життя.
У результаті наїзду пішохід ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді: черепно-мозкової травми забою головного мозку тяжкого ступеню з вогнищами забою обох лобних долей, пластинчатої субдуральної гематоми лобно-скронево-тім`яної ділянок справа, післятравматичного субарахноїдального крововиливу, перелому скроневої кістки праворуч з переходом на основу черепа, рани м`яких тканин та підшкірної гематоми тім`яно-потиличної ділянки зліва, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження по ознаці небезпеки для життя.
За вказаних обставин, причиною дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків стало порушення водієм автомобіля марки «Daewoo Lanos», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_9 вимог п.п.12.3, 12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху України, згідно з якими:
п.12.3 - у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;
п.12.4 - у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год;
п.12.9 б) водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.
Порушення вказаних вимог Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_9 з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням вказаної дорожньо-транспортної пригоди та ОСОБА_9 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішоходів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 шляхом виконання вимог п.п.12.3, 12.4, 12.9б) ПДР України, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру.
Таким чином ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 винним себе визнав повністю та пояснив, що за викладених у вироці обставин здійснив наїзд на потерпілих. У вчиненому щиро розкаявся, не оспорював фактичних обставин та доказів по справі за фактом наїзду на потерпілих. Пояснив, що одразу після дорожньо-транспортної пригоди поїхав на навчальну практику за кордон, а повернувшись самостійно звернувся до поліції, спілкувався з потерпілими, вибачився перед ними, повністю відшкодував потерпілому ОСОБА_6 заподіяну шкоду, пред`явлений до нього потерпілим ОСОБА_7 цивільний позов визнав повністю.
Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що 04.10.2019 близько 03 год. коли він разом із потерпілім ОСОБА_7 переходили проїзну частину на них здійснив наїзд автомобіль, після чого він втратив свідомість і прийшов до тями в метрі від бордюру, коли на місці пригоди вже були лікарі. Претензій до обвинуваченого не має, останній вибачився перед ним, повністю відшкодував заподіяну шкоду, тому він прохає суворо його не карати.
Потерпілий ОСОБА_7 в суді показав, що близько 03 год. 04.10.2019 він переходив проїзну частину вул.Небесної Сотні, у місці повороту на вул.Анатолія Кукоби, де і відбувався наїзд, після якого він прийшов до тями в лікарні через тривалий час. Обвинувачений вибачився перед ним, відшкодував завдані матеріальні збитки і на суворому покаранні для обвинуваченого він не наполягає.
Потерпілим ОСОБА_7 до обвинуваченого пред`явлено цивільний позов про відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням моральної шкоди в розмірі 100000 грн, який обвинувачений визнав у повному обсязі.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, враховуючи повне визнання вини обвинуваченим ОСОБА_9 , думку прокурора, обвинуваченого, який пояснив, що бажає закінчити судовий розгляд без дослідження доказів, що маються в матеріалах справи в частині підтвердження фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, потерпілих та представника потерпілого, судом визнано недоцільним дослідження вказаних доказів.
З урахуванням викладеного та наданих в суді обвинуваченим показань, суд вважає доведеною вину ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушенення. Дії ОСОБА_9 суд кваліфікує за ч.2 ст.286 КК України, оскільки він, будучи особою, яка керує транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що заподіяло потерпілим тяжкі тілесні ушкодження.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд, відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, всі обставини по справі в їх сукупності, а також особу обвинуваченого, його вік і стан здоров`я, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання.
Разом із цим, суд зазначає, що згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, тому особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Обвинувачений ОСОБА_9 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вперше вчинив кримінальне правопорушення з необережності, працевлаштований, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, під спостереженням лікаря нарколога та психіатра не перебуває, неодружений, є студентом Полтавської державної аграрної академії.
Вирішуючи питання про вид та міру покарання, суд також враховує досудову доповідь «Центру пробації», відповідно до якої ОСОБА_9 не становить високої небезпеки для суспільства та ймовірність вчинення ним повторного правопорушення є середньою. За висновком органу пробації виправлення обвинуваченого можливе без реального обмеження чи позбавлення волі.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд враховує щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та повне добровільне відшкодування завданого збитку потерпілому ОСОБА_6 .
Вирішуючи питання щодо врахування такої обставини, яка пом`якшує покарання, як щире каяття, суд наголошує на тому, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.
Обвинувачений в судовому засіданні щиро розкаявся у вчиненому, осудив свою поведінку та вибачився перед потерпілими, повністю відшкодував заподіяну шкоду потерпілому ОСОБА_6 та матеріальні збитки потерпілому ОСОБА_7 , цивільний позов останнього про відшкодування моральної шкоди визнав повністю.
За таких обставин, зважаючи на обставини справи та ставлення обвинуваченого до вчиненого, суд вважає за необхідне врахувати при призначенні покарання таку пом`якшуючу обставину, як щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання судом на встановлено.
Виходячи із загальних засад призначення покарання, враховуючи наведені вище характеризуючи дані обвинуваченого, думку потерпілих, які прохали суворо обвинуваченого не карати, суд вважає, що для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень необхідним і достатнім є покарання в межах санкції ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
В судовому засіданні обвинувачений пояснив, що офіційно працевлаштований і його робота, яка є джерелом його доходу, безпосередньо пов`язана із керуванням транспортним засобом.
З огляду на встановлені судом дані, що характеризують обвинуваченого, обставини вчинення кримінального правопорушення, беручи до уваги позицію прокурора, який вважав можливим не призначати обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення спеціального права, думку потерпілих, суд вважає за можливе не позбавляти обвинуваченого права керування транспортними засобами.
Підстав для застосування положень статей 69, 69-1 КК України суд не знаходить.
Тільки таке покарання, з урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення та принципу індивідуалізації покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Вирішуючи питання щодо можливості звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд звертає увагу на положення, закріплені в ч.1 ст.75 КК України, і зазначає, що тільки комплексне з`ясування підстав застосування цього виду звільнення від відбування покарання може забезпечити обґрунтований висновок суду про можливість виправлення засудженої особи без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за її поведінкою та виконанням покладених на неї судом обов`язків.
Враховуючи наведені вище обставини, які характеризують особу обвинуваченого, який вперше вчинив кримінальне правопорушення з необережності, відсутність у нього негативних характеристик, і ставлення до вчиненого, відверте визнання ним своєї провини та осуд поведінки, наявність постійного місця проживання, роботи та навчання, беручи до уваги позицію прокурора, який вважав можливим призначити обвинуваченому покарання з випробуванням, та висновок органу пробації щодо можливості виправлення обвинуваченого без відбування покарання у виді позбавлення волі, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбуття покарання, тому знаходить можливим звільнити його від призначеного покарання з випробуванням в порядку, визначеному ст.ст.75,76 КК України. При цьому строк випробування, на думку суду, не може бути мінімальним.
Процесуальні витрати у справі підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави в порядку ст.124 КПК України. Згідно із долученими до справи матеріалами, витрати на залучення експертів у даному кримінальному провадженні складають 2942,10 грн.
Речові докази у справі відсутні, запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався і з урахуванням процесуальної поведінки обвинуваченого, суд не вбачає підстав для його застосування до набрання вироком законної сили.
Потерпілим ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_9 було пред`явлено цивільний позов про відшкодування заподіяної моральної шкоди, яка оцінена потерпілим у 100000 грн.
Вимоги за цивільним позовом вмотивовані потерпілим глибиною та тривалістю душевних страждань, вимушеністю змін у житті, обмеженням у рухливості, відчуттям фізичного болю, який існує й дотепер та необхідністю у подальшому відновленні.
Обвинувачений цивільний позов потерпілого визнав повністю.
Вирішуючи заявлений позов, суд зазначає, що згідно із ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України суд, зокрема, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадів, встановлених частиною другою цієї статті.
За змістом п.2 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Водночас, згідно з положеннями ч.3 ст. 23 Цивільного кодексу України саме судом визначається розмір грошового відшкодування моральної шкоди. При цьому законодавець встановлює лише загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні цього питання, а саме залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення; з урахуванням вимог розумності і справедливості.
Щодо обґрунтованості позову, суд виходить з того, що факт заподіяння такої шкоди є доведеним і очевидним, оскільки являється наслідком протиправних дій з боку обвинуваченого та при визначенні розміру відшкодування враховує характер кримінального правопорушення, тривалість лікування, глибину фізичних та моральних страждань потерпілого та те, що у зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень потерпілий зазнав фізичного болю і його звичний уклад життя змінився, тому вважає за необхідне задовольнити цивільний позов у повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись положеннями ст.ст. 373, 374 КПК України, суд
Визнати ОСОБА_9 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 03 (три) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Звільнити ОСОБА_9 від відбування цього покарання, на підставі ст.ст.75,76 КК України з випробуванням на два роки, якщо він протягом зазначеного строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки:
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання.
Стягнути з ОСОБА_9 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів в розмірі 2942,10 грн.
Цивільний позов потерпілого задовольнити повністю.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_7 відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням моральної шкоди в розмірі 100000 грн.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Ленінський районний суд м.Полтави.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, ознайомитись із журналом судового засідання та подавати на них зауваження.

Суддя
Ленінського районного суду м.Полтави ОСОБА_11 Високих