ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/578/21 Справа № 208/225/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
підозрюваного ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою прокурора Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 березня 2021 року про відмову в задоволенні клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні №0000038,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 березня 2021 року у задоволенні клопотання слідчого ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000038 від 05.01.2017 року було відмовлено.
Рішення суду обґрунтовано тим, що у судовому засіданні слідчим та прокурором не доведена необхідність застосування арешту майна, оскільки санкція ч.4 ст.191 КК України не передбачає конфіскації майна, цивільний позов потерпілим не заявлявся. У даному випадку, відсутнє обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти з дотриманням відповідних положень кримінального процесуального закону та принципів верховенства права.
Суд першої інстанції зазначив, що клопотання суперечить вимогам КПК України, не містить вказівки на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, не є обгрунтованим, тобто не відповідає тяжкості правопорушення і становить особистий і надмірний тягар для володільця майна, адже однозначно порушує «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

Прокурор не погодилась з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 26.03.2021 року скасувати та постановити нову ухвалу, наклавши арешт на майно, яке зареєстровано за ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме 1/1 частка гаражу загальною площею 22,6 м2, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вищевказана ухвала слідчого судді Заводського районного суду м.Дніпродзержинська є незаконною і не обгрунтованою та підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду,викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Зазначає, що з метою відшкодування матеріальних збитків, які були завдані колишнім заступником директора департаменту ЖКГБ КМР ОСОБА_8 охоронюваним законом інтересам територіальної громади м. Кам`янське, в особі Кам`янської міської ради на суму на суму 712 000,00 грн., а також для забезпечення виконання вироку в частині цивільного позову та накладення майнових стягнень, конфіскації майна за вироком суду є необхідність у накладені арешту на вищезазначене нерухоме майно, що належить ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь головуючого судді, думки прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, підозрюваного та його захисника, які заперечували проти задоволення даної апеляції, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому зазначеним Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально - протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Вирішуючи з урахуванням положень ст. 132 КПК України питання щодо обгрунтованості оскаржуваного рішення слідчого судді, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
12.03.2021 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у розтраті чужого майна у великих розмірах, яке перебувало в його віданні шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України.
Санкція ч. 4 ст. 191 КК України передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.
Таким чином, санкція ч.4 ст. 191 КК України не передбачає конфіскації майна, але слідчий як на одну з підстав накладення арешту посилається саме на цей вид додаткового покарання, що в даному випадку суперечить нормам КК України та не відповідає меті застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у зв`язку з чим відсутні й правові підстави для накладення арешту на вищевказане майно.
Апеляційний суд вважає, що в даному випадку відсутнє обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти з дотриманням відповідних положень кримінального процесуального закону та принципів верховенства права, а слідчим та прокурором не було в повному обсязі доведено наявності підстав як для арешту вищезазначеного майна, так і необхідності саме у такому заході забезпечення кримінального провадження.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого, цілком обґрунтовано дійшов висновку про відмову в його задоволенні, у зв`язку з чим вимоги апеляційної скарги прокурора не підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 березня 2021 року про відмову в задоволенні клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні №0000038 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _______________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4