Справа № 201/86/21
Провадження № 1-кп/201/12/2021
ВИРОК
Іменем України
14 січня 2021 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження №0002476 по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасове місце перебування: ДУВП №4, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2

раніше судимого:

- 29.10.2014 року Малинівським районним судом м. Одеса за ч. 2 ст. 150, ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 186, ст. 70 КК України до чотирьох місяців арешту;

- 08.07.2015 року Малинівським районним судом м. Одеса з урахуванням ухвали апеляційного суду Одеської області від 22.10.2015 за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до одного року позбавлення волі. Звільнився 17.12.2015 за відбуттям покарання;

- 04.10.2018 року Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до чотирьох місяців арешту,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України,

В судовому засіданні приймали участь:
прокурор ОСОБА_4
обвинувачений ОСОБА_3
захисник адвокат ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

1.Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене і визнане судом доведеним
1.1 ОСОБА_3 03 жовтня 2018 року приблизно о 10 год. 12 хв., знаходячись у приміщенні Соборного відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, що розташований за адресою: місто Дніпро, вулиця Шевченко, будинок № 7, перебуваючи біля чергової частини, побачив у потерпілого ОСОБА_6 у внутрішній кишені вдягнутої на ньому куртки мобільний телефон TM «Lenovo» А-6000, котрий є власністю ОСОБА_6 та визначив його об`єктом свого злочинного посягання.
Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, вчиняючи злочин повторно, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, діючи з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, таємно, шляхом вільного доступу взяв із вищевказаного карману мобільний телефон ТМ «Lenovo» А- 6000, тим самим викрав вказане майно. Після чого ОСОБА_3 разом з викраденим майном покинув місце скоєння кримінального правопорушення та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, спричинивши матеріальну шкоду ОСОБА_6 на суму 1000 грн 00 коп.
Умисні дії ОСОБА_3 , які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинені повторно, досудовим слідством кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

2.Докази на підтвердження встановлених судом обставин:

2.1. Позиція обвинуваченого
Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою вину у вчиненні злочину повністю та підтвердив його вчинення при викладених вище обставинах.

2.2. Позиція потерпілого
Потерпілий ОСОБА_6 надав до суду заяву від 04.01.2021 року, в якій просив проводити підготовче судове засідання і судовий розгляд без його участі. До обвинуваченого ОСОБА_3 майнових претензій не має і просив призначити йому покарання на розсуд суду.

2.3. Докази та процесуальні документи, надані прокурором в обґрунтування висунутого обвинувачення, а також докази надані стороною захисту, які дослідженні в судовому засіданні
2.3.1. Крім повного визнання своєї вини, винуватість обвинуваченого у вчиненні вказаного злочину знайшла своє підтвердження у наданих прокурором та досліджених в судовому засіданні доказах, а саме:
- Витяг від 24.10.2018 року з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження № 0002476, внесеного в ЄРДР03.10.2018 року, згідно якого 03.10.2018 року до Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява від ОСОБА_6 про те, що 03.10.2018 року близько 10 год. 10 хв., перебуваючи за адресою: м.Дніпро, вул. Шевченко, 7, у приміщенні Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, ОСОБА_3 таємно, шляхом вільного доступу здійснив крадіжку мобільного телефону, а саме ТМ «Lenovo» А- 6000 білого кольору, чим спричинив ОСОБА_6 майнову шкоду у розмірі 1000 грн (а.с.1);
- Протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 03.10.2018 року, згідно якого ОСОБА_6 просить прийняти заходи до невідомого чоловіка, який 03.10.2018 року біля 10 го. 10 хв. в приміщенні Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, що розташований за адресою: місто Дніпро, вулиця Шевченко, будинок № 7, шляхом вільного доступу вкрав мобільний телефон ТМ «Lenovo» А- 6000 (а.с. 3);
- Протокол огляду місця події від 03.10.2018 року, за яким об`єктом огляду є мобільний телефон ТМ «Lenovo» А- 6000, який на момент огляду знаходиться на ділянці місцевості поблизу будівлі за адресою: м.Дніпро, площа Соборна, 14/1. Зазначений телефон для огляду та вилучення добровільно надав гр. ОСОБА_7 , пояснивши, що його він придбав у невідомого чоловіка неподалік від вищевказаної адреси 03.10.2018 року приблизно в 11-00 год. (а.с. 4-5);
- Протокол огляду від 05.10.2018 року, за яким об`єктом огляду є мобільний телефон ТМ «Lenovo» А- 6000. Після огляду вказаний телефон віддано потерпілому ОСОБА_6 (а.с. 15-16);
- Постанова при визнання речових доказів і передачу їх на зберігання від 03.10.2018 року, за якою мобільний телефон ТМ «Lenovo» А- 6000 визнано речовим доказом і передано на зберігання потерпілому ОСОБА_6 (а.с. 17);
- Зберігальна розписка ОСОБА_6 про отримання на відповідальне зберігання мобільного телефону ТМ «Lenovo» НОМЕР_1 (а.с. 18);
- Висновок експерта № 5383-18 від 16.10.2018 року, за яким станом на 03.10.2018 року ринкова вартість мобільного телефону ТМ «Lenovo» НОМЕР_1 становить 1000 грн (а.с. 24-27);
- Протокол пред`явлення особи до впізнання від 26.10.2018 року, за яким свідок ОСОБА_8 впізнав обвинуваченого ОСОБА_3 як особу, яка продала йому мобільний телефон ТМ «Lenovo» А- 6000 (а.с. 59-63).
2.3.2. Судом досліджені документи, які характеризують особу:
- Довідка КЗ «Дніпропетровський наркологічний диспансер» ДМР від 12.10.2018 року, згідно якої ОСОБА_3 на обліку в Дніпропетровському наркологічному диспансері не перебуває (а.с. 42).
- Довідка КЗ «Дніпропетровський спеціалізований психоневрологічний центр» ДОС від 04.10.2018 року, згідно якої ОСОБА_3 під наглядом лікаря-психіатра ДМП № 1 не знаходиться (а.с. 43);
- Характеристика на ОСОБА_3 від голови квартального комітету № 2 від 28.09.2018 року, згідно якої ОСОБА_3 проявив себе виключно з позитивного боку, скарг від сусідів на нього не надходило та він зарекомендував себе з задовільного боку (а.с. 44).

3.Оцінка Суду
Аналізуючи вище перелічені докази в їх сукупності, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку, а також в сукупності з показаннями обвинуваченого, суд приходить до висновку, що вказані докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.
Окрім цього, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Всі ці докази в своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють один одного і дають можливість суду прийти до однозначного висновку про те, що вина ОСОБА_3 у таємному викраденні майна потерпілого ОСОБА_6 доведена в повному обсязі і умисні дії ОСОБА_3 вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

4.Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд.

Під час вчинення кримінального правопорушення, за даним кримінальним провадженням, обвинувачений був осудний у розумінні ст. 19 КК України.
При вирішенні питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових злочинів, суд приймає до уваги роз`яснення, надані в пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року „Про практику призначення судами кримінального покарання", за якими суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.
Крім того, суд враховує положення ст. 9 Конституції України, ч. 2 ст. 8 КПК України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», згідно яких суди при розгляді справ зобов`язанні застосовувати положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практику ЄСПЛ, як джерела права.
Відповідно до положень ст. 6 Конвенції кожному гарантовано право на справедливий суд.
Вирішуючи питання, щодо призначення обвинуваченому покарання суд виходить з загальних засад призначення покарання, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченого та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».
Призначаючи покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, виходячи з положень ч. 4 ст. 12 КК України, віднесено законом до категорії нетяжкого злочину (у редакції законів України від 15.11.2011 р. № 4025-VI, від 22.11.2018 р. № 2617-VIII, враховуючи зміни, внесені Законом України від 03.12.2019 р. № 321-IX).
Обставинами, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які, відповідно до ст.67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченому при судовому розгляді справи не встановлено.
При обранні виду та міри покарання обвинуваченому, суд також враховує особу обвинуваченого, а також те, що він раніше судимий, за місцем мешкання характеризується задовільно, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, виходячи з загальних засад призначення покарання, з урахуванням ступені тяжкості вчиненого обвинуваченими злочину, конкретних обставин його вчинення, наслідків вчиненого, даних про особу обвинуваченого, необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів є покарання у вигляді позбавлення волі.
Таке покарання буде, на думку суду, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
При цьому підстав для застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання суд не вбачає.
Разом з цим, при призначенні покарання суд враховує наступне.
20.09.2018 року обвинувачений вчинив злочин, за який вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04.10.2018 року обвинуваченому призначено покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до чотирьох місяців арешту.
03.10.2018 року обвинувачений вчинив злочин у даному кримінальному провадженні.
03.01.2021 року обвинувачений був взятий під варту для відбуття покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04.10.2018 року.
Виходячи з приписів кримінального закону правила призначення покарання, передбачені ч. 4 ст. 70 КК України, застосовуються в разі, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що особа винна ще й в іншому злочині, вчиненому нею до постановлення попереднього вироку. У такому випадку суд може при призначенні покарання за другим вироком як поглинути покарання за першим вироком, так і приєднати його повністю або частково, однак таким чином, щоб обраний захід примусу не перевищував максимального покарання, встановленого статтею (частиною статті), за якою особу засуджено, і водночас не був меншим строку покарання, визначеного за перший злочин. При цьому суд зобов`язаний в остаточне, призначене за сукупністю злочинів, покарання зарахувати покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 цього Кодексу.
За таких обставин у цьому кримінальному провадженні суд спочатку призначає обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 185 КК України, потім остаточно призначає покарання за правилами ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом повного складання призначених покарань за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04.10.2018 року та цим вироком.

5.Вирішення питання щодо цивільного позову
У даному кримінальному провадженні потерпілим до обвинуваченого цивільного позову про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої злочином, пред`явлено не було.

6.Вирішення питання про долю речових доказів
Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку, передбаченому статтею 100 КПК України. Речовий доказ - мобільний телефон ТМ «Lenovo» А- 6000, який постановою слідчого від 03.10.2018 року (а.с. 17) визнаний речовим доказом, залишити потерпілому, як власнику.

7.Інші рішення щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку
Питання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу судом не вирішувалось.
З обвинуваченого підлягають стягненню судові витрати понесені на залучення експерта в сумі 286,00 грн.

Керуючись ст. ст. 369-376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, призначити ОСОБА_3 покарання шляхом повного складання призначених покарань за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04.10.2018 року та цим вироком, остаточно визначивши до відбуття покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 4 (чотири) місяці.
Строк відбуття покарання відраховувати з 03.01.2021 року.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався.

Цивільний позов заявлений не був.

Речовий доказ - мобільний телефон ТМ «Lenovo» А- 6000 залишити потерпілому ОСОБА_6 , як власнику.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експертів судово-товарознавчої експертизи в розмірі 286 гривень 00 копійок.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Решті учасників судового провадження роз`яснити їх право на отримання в суді копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду.

Суддя ОСОБА_1