Номер провадження: 11-кп/813/1001/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі: секретарів судового засідання ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 20.01.2021 року відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсон, громадянина України, який має вищу освіту, одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 1, 2 ст. 309 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Зазначеною ухвалою суду першої інстанції було задоволено клопотання прокурора та застосовано відносно обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням розміру застави у розмірі 900 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, у сумі 2043000 гривень, строком на 60 днів, до 20.03.2021 року включно. У разі внесення застави, покладено на обвинуваченого ОСОБА_9 строком на 60 днів обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції врахував дані щодо особи обвинуваченого, тяжкість злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_9 , за два з яких передбачено покарання до дванадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна, тому дійшов висновку доведеності наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Також, враховано, що на теперішній час на розгляді Голопристанського районного суду Херсонської області перебувають обвинувальні акти за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст. 146 КК України, та у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України, що доводить існування ризиків, передбачених п. 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто ОСОБА_9 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення, так як він офіційно не працевлаштований та засоби його існування не відомі.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка їх подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 зазначив, що вважає ухвалу суду незаконною, необґрунтованою, та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав:

- клопотання підписане неуповноваженою особою в розумінні п. 15 ч. 1 ст. 3 КПК України;

- прокурором до клопотання про обрання запобіжного заходу не надані додатки, передбачені ч. 3 ст. 184 КПК України;

- судом не були досліджені докази, на які посилається прокурор в клопотанні;

- підозра ОСОБА_9 необґрунтована, наявність ризиків, зазначених в ст. 177 КПК України, не доведена.

Посилаючись на наведені доводи, захисник ОСОБА_8 просить ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 20.01.2021 скасувати, у задоволенні клопотання прокурора про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

В судове засідання апеляційного суду захисник ОСОБА_8 не з`явився, подав до суду заяву №11кп-2693/21 від 11.02.2021, якою просив суд задовольнити його апеляційну скаргу та провести розгляд справи без участі його та обвинуваченого ОСОБА_9 .

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_7 заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , надав до суду копію клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та вимогу з довідкою, підтверджуючою характеризуючи дані обвинуваченого ОСОБА_9 .

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження в контексті доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з положеннями ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з матеріалів провадження, а також копії обвинувального акту, на розгляді в Приморському районному суді м. Одеси перебуває кримінальне провадження №0000103 від 04.08.2020 року, відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 1, 2 ст. 309 КК України.

Під час судового засідання з розгляду вказаного кримінального провадження ухвалою суду першої інстанції від 20.01.2021 застосовано запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 до 20.03.2021.

Відповідно до ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст. ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особам обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, клопотання, а також ухвалу суду щодо застосування або продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Зважаючи на що, апеляційний суд, проаналізувавши матеріли кримінального провадження, надані суду апеляційної інстанції, приходить до переконання, що судом першої інстанції в повній мірі досліджені обставини, які стали підставою для застосування відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вказані обставини знайшли своє відображення в мотивувальній частині ухвали, в тому числі судом взято до уваги преценденте право Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також практику ЄСПЛ, яка враховується при вирішенні питання щодо застосування відносно особи найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію обвинуваченого; 7) майновий стан обвинуваченого; 8) наявність судимостей у обвинуваченого; 9) дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених:

- ч. 3 ст. 305 КК України, за ознаками: контрабанда особливо небезпечної психотропної речовини в особливо великому розмірі, тобто її переміщення через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, за попередньою змовою групою осіб;

- ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України, за ознаками: закінчений замах на незаконне придбання з метою збуту особливо небезпечної психотропної речовини в особливо великому розмірі;

- ч. 3 ст. 305 КК України, за ознаками: контрабанда наркотичного засобу та психотропної речовини у великих розмірах та небезпечної психотропної речовини в особливо великому розмірі, тобто їх переміщення через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб;

- ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України, за ознаками: закінчений замах на незаконне придбання з метою збуту наркотичного засобу та психотропної речовини в особливо великому розмірі, вчинене повторно;

- ч. 2 ст. 307 КК України, за ознаками: незаконне придбання і зберігання з метою збуту наркотичного засобу у великому розмірі, вчинені повторно;

- ч. 2 ст. 309 КК України, за ознаками: незаконне придбання і зберігання без мети збуту наркотичного засобу та психотропної речовини у великому розмірі;

- ч. 1 ст. 309 КК України, за ознаками: незаконне придбання і зберігання наркотичних засобів без мети збуту.

Враховуючи в сукупності дані щодо особи обвинуваченого ОСОБА_9 , який є громадянином України, зареєстрований в м. Херсон, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , одружений, а також тяжкість злочинів, у вчиненні яких він обвинувачується, за два з яких передбачено покарання до дванадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна, існує ризик того, що обвинувачений, розуміючи наслідки покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим, може вдатися до спроб переховуватися від суду, з метою уникнення відповідальності, що доводить заявлений у клопотанні прокурором ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Всупереч доводів апеляційної скарги щодо недоведеності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, в судовому засіданні апеляційного суду було з`ясовано, що свідки в даному кримінальному провадженні ще не були допитані, що може свідчити про наявність ризику можливого незаконного впливу на свідків, з метою спотворення їх свідчень на свою користь, а тому наявність ризиків, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, існує.

Крім того, оглянувши копію клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та довідку, підтверджуючу характеризуючи дані обвинуваченого ОСОБА_9 , апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги, що клопотання підписане неуповноваженою особою в розумінні п. 15 ч. 1 ст. 3 КПК України, а також, що прокурором до клопотання про обрання запобіжного заходу не надані додатки, передбачені ч. 3 ст. 184 КПК України.

Крім того, встановлено, що на теперішній час на розгляді Голопристанського районного суду Херсонської області перебувають обвинувальні акти за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст. 146 КК України, та у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України, що також підтверджує існування ризиків, передбачених п. п. 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто ОСОБА_9 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення, так як він офіційно не працевлаштований та засоби його існування не відомі.

Таким чином, з урахуванням тяжкості злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_9 та наявності доведених прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд вважає, що прокурором доведено, а судом першої інстанції перевірено наявність обставин, які на даний час виключають можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

У п. 33 рішення у справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейського Суду з прав людини визначено вказує, що небезпека ухилення від правосуддя не може вимірюватися тільки в залежності від суворості можливого покарання; вона повинна визначатися з урахуванням ряду інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки ухилення від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що це не може служити виправданням утримання під вартою. При цьому, необхідно врахувати характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв`язку з державою, в якому він переслідувався за законом, і його міжнародні контакти.

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»). Ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою («Ноймайстер проти Австрії»).

Колегія суддів, зважаючи на рішення ЄСПЛ у вищевказаній справі, вважає, що наявність інших обвинувальних актів відносно ОСОБА_9 в свою чергу також може свідчити про об`єктивне існування ризику можливого вчинення ним інших кримінальних правопорушень, або продовження вчинення кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, обставин та характеру вчиненого злочину, а також особи обвинуваченого, судом першої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а відносно обвинуваченого ОСОБА_9 на даний час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно існують з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі, залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_9 залишенню без змін.

Керуючись статтями 2, 7, 9, 177, 183, 291, 314, 370, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,
ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 20.01.2021 року, якою відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. ч. 1, 2 ст. 309 КК Українизастосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави до 20.03.2021 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4