Ухвала
12 березня 2021 року

м. Київ
справа № 754/15457/16-к
провадження № 51 1217 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Деснянського районного суду міста Києва від 3 серпня 2018 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 3 грудня 2020 року стосовно ОСОБА_5 і ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0007913,
встановив:
У касаційній скарзі захисник порушив питання про перегляд вказаних судових рішень у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що її подано без додержання приписів пунктів 4, 5 ч. 2 зазначеної статті.
Так, у касаційній скарзі, зокрема, зазначаються вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції, а також обґрунтування цих вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Проте, захисник подав касаційну скаргу без додержання зазначених приписів кримінального процесуального закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є:
1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК);
2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК);
3) невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Отже, посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені у ст. 438 КПК, що є підставою для зміни чи скасування таких рішень, а також належним чином обґрунтувати свої доводи.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому уповноважений лише перевіряти правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Тобто суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, а тому не має повноважень перевіряти відповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, перевіряти твердження щодо однобічності судового розгляду.
При цьому, за змістом касаційної скарги захисник зазначає про однобічність розгляду провадження, а також про невідповідність висновків суду, фактичним обставинам, оскільки за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, суд не врахував докази, які, на думку захисника, свідчать про невинуватість ОСОБА_5 і ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК.
Одночасно, посилаючись на недотримання судом ст. 373 КПК, яка визначає види вироків, як на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, захисник у касаційній скарзі не обґрунтовує в чому полягає істотність таких порушень, допущених при розгляді кримінального провадження судом у взаємозв`язку з ст. 412 КПК, що було би підставою для скасування оскаржених судових рішень відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 цього Кодексу.
Також, порушуючи питання про скасування судових рішень щодо ОСОБА_5 і ОСОБА_6 у частині їх засудження за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК і закриття провадження в цій частині з підстав не встановлення достатніх доказів для доведеності їх винуватості і вичерпанням можливості їх отримання, захисник не вказує яке рішення має ухвалити суд касаційної інстанції у частині засудження ОСОБА_5 і ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК та в частині закриття щодо них кримінального провадження за ч. 2 ст. 289 КК.
Відсутність у скарзі належного обґрунтування, зважаючи на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Окрім того, стверджуючи про незаконність судових рішень щодо ОСОБА_5 і ОСОБА_6 захисник не надав документів, які б підтверджували його повноваження на захист ОСОБА_6 .
Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПКу разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається без руху.

Враховуючи наведене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд

постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Деснянського районного суду міста Києва від 03 серпня 2018 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 3 грудня 2020 року стосовно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3