Єдиний унікальний номер судової справи № 201/2749/21
Номер провадження № 1-кс/201/890/2021
ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2021 року слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро, клопотання слідчого СВ ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погодженого із прокурором правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 в рамках кримінального провадження № 0000155, внесеного 01 червня 2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 за погодженням із прокурором правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 в рамках кримінального провадження № 0000155.

З клопотання та доданих до нього матеріалів встановлено, що Соборним відділенням поліції Дніпропетровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області) розслідується кримінальне провадження, внесене 01 червня 2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000155 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_5 інкримінується незаконне позбавлення волі потерпілого ОСОБА_6 , вчинене з корисливих мотивів організованою групою, що супроводжувались заподіянням потерпілому фізичних страждань та здійснювалось протягом тривалого часу, а також вимагання передачі грошових коштів з погрозою вбивства, насильства над потерпілим та розголошення відомостей, які останній бажає зберегти в таємниці, вчинене організованою групою.

30 травня 2013 року складено повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України.

30 травня 2013 року підозрюваного ОСОБА_5 оголошено у розшук.

02 червня 2013 року досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000155 зупинене у зв`язку із не встановленням місця знаходження ОСОБА_5

25 червня 2013 року досудове розслідування по даному кримінальному провадженню відновлено.

08 липня 2013 року досудове розслідування знов зупинене у зв`язку із не встановленням місця знаходження ОСОБА_5 .

Прокурор та слідчий, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення судового засідання з розгляду вказаного клопотання, про що свідчить наявна в матеріалах клопотання телефонограма з викликом останніх у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили.

Ураховуючи неприбуття сторін у судове засідання для розгляду клопотання, відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування кримінального провадження за допомогою технічного засобу не здійснювалося.

Отже, за таких обставин, слідчий суддя, з урахуванням положень ст. 22, 26 КПК України, перейшов до розгляду клопотання у відсутність осіб, що не з`явилися, і дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, які, на думку сторони кримінального провадження, доводять обставини, викладені у клопотанні, та зіставивши доводи клопотання з вимогами кримінального процесуального закону, приходить до висновку, що клопотання є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 176 КПК України передбачений перелік запобіжних заходів, одним з яких є й такий запобіжний захід, як тримання під вартою.

Як регламентовано ст. ст. 131, 132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 5 статті 132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Як передбачено ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра, щодо вчинення кримінального правопорушення, такого ступеня тяжкості, що є підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового слідства виправдовують такий ступень втручання у права і свободи, про який ідеться у клопотанні та може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно зі ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Частинами 1 4 статті 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 КПК України розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений оголошений у міжнародний розшук.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

За таких обставин, з урахуванням наведеного та відповідно до вимог кримінального процесуального закону обов`язок доведення обставин, викладених у поданому клопотанні, покладений на прокурора, який у судове засідання не з`явився.

Отже, при вирішенні аналізованого питання Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ рекомендує слідчим суддям керуватись тим, що неявка слідчого або прокурора є фактично невиконанням цими суб`єктами обов`язку довести обставини, передбачені ч. 4 ст. 194 КПК. Це, у свою чергу, позбавляє слідчого суддю можливості повно та всебічно з`ясувати сукупність обставин, із якими закон пов`язує вирішення питання про надання дозволу на затримання певної особи з метою приводу, а отже, є підставою для відмови у задоволенні клопотання. У разі неявки прокурора в судове засідання слідчим суддям доцільно відмовляти у задоволенні такого клопотання ще й з огляду на те, що однією із загальних засад кримінального провадження визначено змагальність сторін (ст. 22 КПК), яка передбачає самостійне відстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, а суд лише створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Таким чином, саме сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити особисту явку та подання доказів.

Таким чином, слідчий суддя, враховуючи зазначені положення закону, виходячи з принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, зважаючи, що прокурор не з`явився в судове засідання, а отже, не підтримав подане клопотання та не довів обставин, визначених у ч. 1 ст. 194 КПК України, що, у свою чергу, є підставою для відмови в задоволенні такого клопотання.

Окрім того, подане слідчим за погодженням із прокурором клопотання про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не відповідає вимогам ч. 1 ст. 184 КПК України, оскільки у його змісті взагалі відсутні виклад обставин, що дають підстави підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини, посилання на наявність передбачених у статті 177 КПК України ризиків, та обґрунтування необхідності застосування найсуворішого запобіжного заходу і неможливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів.

При цьому, слідчий, що погоджено із прокурором, обмежився у клопотанні про застосування запобіжного заходу лише викладом обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 та посиланням на необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без наведення відповідних мотивів та обґрунтувань.

Більш того, органом досудового розслідування не дотримана передбачена кримінальним процесуальним законом процедура повідомлення про підозру.

Так, положеннями ч. 1 ст. 42 КПК України передбачено, що підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Відповідно до ч. 1 ст. 278 КПК України передбачено, що письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Згідно ч. 1 ст. 111 КПК України, повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.

Частиною 3 ст. 111 КПК України передбачено, що повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Згідно ч. 1 ст. 135 глави 11 КПК України особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

Згідно частини 2 цієї ж статті, у разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

Відповідно до ч. 1 ст. 136 КПК України, належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі, на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.

Отже, у доданих до клопотання матеріалах взагалі відсутні відомості та докази на підтвердження того, що ОСОБА_5 повідомлений про підозру в порядку, передбаченому статтею 278 КПК України, зокрема, відсутні жодні докази, які б свідчили про вручення такого повідомлення останньому, або направлення його поштою за адресою місця проживання та отримання останнім, а отже, у такому разі, ОСОБА_5 відповідно до вимог ст. 42 КПК України, не набув статусу підозрюваного.

До клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою надано постанову про оголошення ОСОБА_5 у розшук від 30 травня 2013 року, яка, сама по собі, не може бути достатнім доказом факту того, що останній переховується від органу досудового розслідування, адже матеріали клопотання не містять жодних підтверджень того, що органом досудового розслідування перш за все здійснювався виклик останнього та направлялися відповідні повістки за місцем його реєстрації та проживання.

У той же час, ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 березня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання про надання дозволу на затримання ОСОБА_5 з метою приводу для участі у розгляді клопотання про застосування до запобіжного заходу, у тому числі, з підстав недотримання прокурором передбаченої вимогами кримінального процесуального закону процедури, яка має передувати затриманню особи.

Таким чином, прокурором не доведено належними та достатніми доказами наявність обґрунтованої підозри та передбачених ст. 177 КПК України ризиків, які є підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , що в сукупності з недоведеністю факту набуття останнім процесуального статусу підозрюваного, є безумовною підставою для відмови у задоволенні вказаного клопотання.

Окремо, слідчий суддя не може залишити поза увагою і той факт, що клопотання про застосування ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою подано в рамках кримінального провадження № 0000155, досудове розслідування по якому зупинене ще 08 липня 2013 року, тобто майже 8 років тому, що підтверджується наявною в матеріалах клопотання постановою, що є суттєвим порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Отже, приймаючи до уваги вищенаведене, необґрунтованість поданого клопотання та недоведеність застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя не знаходить правових підстав для задоволення вказаного клопотання.

На підстави викладеного, керуючись ст. ст. 22, 176 - 178, 183, 187 - 190, 193 - 194, 309 КПК України, слідчий суддя
ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання клопотання слідчого СВ ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погодженого із прокурором правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 в рамках кримінального провадження № 0000155, внесеного 01 червня 2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1