ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/714/21 Справа № 207/3881/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001407 від 25 жовтня 2019 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 грудня 2020 року, ухвалений щодо
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпродзержинськ, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України,
за участю:
секретаря ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_5
захисника ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 грудня 2020 року ОСОБА_5 визнанно винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України та призначено покарання у виді арешту строком на 1 місяць. На підставі ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано покарання за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 червня 2019 року та призначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді арешту строком на 1 місяць 5 днів.
ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, за таких обставин.
Так, ОСОБА_5 згідно вироку Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 червня 2019 року засуджено за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України 2001 року, та призначено покарання у вигляді 200 годин громадських робіт .
Начальником Південного РВ філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області 27 вересня 2019 року ОСОБА_5 надано направлення на відбування покарання у виді 200 годин громадських робіт до Карнаухівської селищної ради у м. Кам`янське .
Згідно з розпорядженням селищного голови Карнаухівської селищної ради у м. Кам`янське № 38-р від 01 жовтня 2019 року встановлено ОСОБА_5 відбування покарання у вигляді 200 годин громадських робіт, а саме: прибирання та санітарне очищення дитячих майданчиків, прилеглих територій до комунальних закладів селищної ради, паркової зони селища, інших об`єктів благоустрою селища від випадкового сміття, гілля дерев, листя, при необхідності з навантаженням на спеціалізований транспорт, складено та затверджено графік виходу на громадські роботи на жовтень місяць 2019 року, з якими ОСОБА_5 ознайомлений під підпис .
Згідно з графіком виходу засудженого до громадських робіт на жовтень 2019 року ОСОБА_5 з 01 жовтня 2019 року по 31 жовтня 2019 року повинен був відбути покарання в обсязі 88 годин. ОСОБА_5 01 жовтня 2019 року приступив до відбування покарання у вигляді громадських робіт згідно графіку виходу засудженого до громадських робіт на жовтень 2019 року, та відбув згідно табелю виходу на роботу з 01 жовтня 2019 року по 04 жовтня 2019 року включно покарання у вигляді громадських робіт в обсязі 16 годин. До Південного РВ філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області надійшла довідка з Карнаухівської селищної ради у м. Кам`янське № 284 від 23 жовтня 2019 року, в якій повідомлено, що ОСОБА_5 з 07 жовтня 2019 року по 23 жовтня 2019 року до громадських робіт не приступив. 24 жовтня 2019 року складено акт перевірки виконання судового рішення щодо особи засудженої до покарання у виді громадських робіт, згідно якого ОСОБА_5 до виконавчого комітету Карнаухівської селищної ради м. Кам`янського Дніпропетровської області не прибув, на роботу для відпрацювання громадських робіт не приступив, вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 червня 2019 року не виконує .
Згідно з табелем виходу на роботу засудженого до якого застосовано покарання у вигляді громадських робіт від 01 жовтня 2019 року, ОСОБА_5 не виходив на громадські роботи з 07 жовтня 2019 року по 23 жовтня 2019 року включно без поважних причин, тобто навмисно ухилився від відбуття покарання у вигляді громадських робіт, встановлених йому за вироком суду. Всього ОСОБА_5 відбув покарання у вигляді громадських робіт в обсязі 16 годин замість 88 годин.
ОСОБА_5 27 вересня 2019 року був попереджений про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування громадських робіт передбаченою ч. 2 ст. 389 КК України 2001 року.
Станом на 24 жовтня 2019 року невідбутий строк громадських робіт складає 184 години .

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок змінити та призначити покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік й звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, обвинувачений посилається на передчасність такого рішення суду. На думку обвинуваченого, суд, при призначенні йому покарання, не надав належної оцінки тим обставинам, що він не чинив жодних дій на уникнення судового розгляду та не перешкоджав кримінальному провадженню, щиро розкаявся, просив суворо не карати, та вважає можливим призначити йому покарання у виді обмеження волі із застосуванням ст. 75 КК України.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали, прокурора, яка заперечувала проти задоволення скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам, а також вказані обставини не оспорюються і в апеляційній скарзі, тому перегляду в апеляційному порядку не підлягають.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на таке.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
На переконання колегії суддів, судом першої інстанції вказаних вимог закону було дотримано в повній мірі.
Матеріалами провадження підтверджено, що призначене обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 389 КК України, із застосуванням положень ч. 1 ст. 71 КК України, в повному обсязі відповідає наведеним вище нормам закону.
Так, призначаючи покарання ОСОБА_5 , суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше судимий, працює, має малолітню дитину, а також відсутність тяжких наслідків у провадженні.
В якості обставини, що у відповідності до ст. 66 КК України, пом`якшує покарання суд визнав щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлено.
Вказаним обставинам, суд надав у сукупності належну і обґрунтовану оцінку й дійшов законного і справедливого висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченому у виді арешту в межах санкції інкримінованого злочину, з його реальним відбуванням.
Окрім того, суд правильно визначив обвинуваченому остаточне покарання за правилами ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, з урахуванням покарання за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 червня 2019 року, з огляду на положення ст. 72 КК України.
Згідно ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
В силу ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Колегія суддів погоджується з встановленими судом обставинами, що впливають на вид і розмір покарання, й вважає, що покарання ОСОБА_5 призначене у виді арешту, в межах санкції інкримінованого кримінального правопорушення, з визначенням остаточного покарання, із застосуванням положень ч. 1 ст. 71 КК України, за своїм видом та розміром, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, й підстав вважати призначене покарання явно несправедливим у наслідок суворості у суду не має.
Доводи скарги обвинуваченого про те, що суд не в повній мірі врахував тих обставин, що він не чинив жодних дій на уникнення від судового розгляду та не перешкоджав кримінальному провадженню, щиро розкаявся, просив суворо не карати, є необґрунтованими, оскільки ці обставини судом взято до уваги при призначенні покарання у сукупності з іншими обставинами, а щире каяття визнано судом як обставину, що пом`якшує покарання.
Отже, призначене судом покарання ОСОБА_5 в повній мірі відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, й підстав вважати його занадто суворим, як і підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, не убачається.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає вирок законним, обґрунтованим, вмотивованим і справедливим, у зв`язку з чим апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 грудня 2020 року, ухвалений щодо ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4