Справа № 297/2091/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2021 року м. Берегово

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Ужгород, зареєстрований в АДРЕСА_1 , мешканець АДРЕСА_2 , громадянин України, без освіти, неодружений, непрацюючий, раніше судимий.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець та мешканець АДРЕСА_3 , громадянин України, без освіти, неодружений, непрацюючий, раніше судимий

у вчиненні кримінальних правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,-

встановив:

ОСОБА_5 , будучи раніше судимим за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 389, ч. 2 ст. 186 КК України на шлях виправлення та перевиховання не став і знову вчинив нове умисне кримінальне правопорушення проти власності за наступних обставин.
Так, 09 вересня 2020 року близько 10 годин 25 хвилин ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_4 , умисно, повторно, з корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, перебуваючи на подвір`ї будинку АДРЕСА_4 , де в той час перебував мешканець цього будинку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у присутності останнього, усвідомлюючи протиправність своїх дій, їх караність, та суспільну небезпечність, ОСОБА_4 відкрив гаражне приміщення, звідки відкрито викрав належний ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 електродвигун вітчизняного виробництва марки «АВВ», вартість якого згідно висновку експерта від 10.09.2020 становить 1115 гривень 60 копійок, а покидаючи місце вчинення злочину ОСОБА_5 застосував до ОСОБА_7 фізичне насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, відштовхнувши останнього, після чого з викраденим майном зникли у невідомому напрямку, чим спричинили потерпілому матеріальну шкоду на суму 1115 гривень 60 копійок.

ОСОБА_4 , будучи раніше судимим 27.05.2019 Хустським районним судом за ч. 1 ст. 186 КК України до 120 годин громадських робіт, та притягнутим до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 389 КК України у кримінальному провадженн № 0000813, обвинувальний акт у якому скеровано 26.09.2019 до Хустського районного суду, на шлях виправлення та перевиховання не став і знову вчинив нове умисне кримінальне правопорушення проти власності за наступних обставин.
Так, 09 вересня 2020 року близько 10 годин 25 хвилин ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_5 , умисно, повторно, з корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, перебуваючи на подвір`ї будинку АДРЕСА_4 , де в той час перебував мешканець цього будинку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у присутності останнього, усвідомлюючи протиправність своїх дій, їх караність, та суспільну небезпечність, відкрив гаражне приміщення, звідки відкрито викрав належний ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , електродвигун вітчизняного виробництва марки «АВВ», вартість якого згідно висновку експерта від 10.09.2020 становить 1115 гривень 60 копійок, а покидаючи місце вчинення злочину ОСОБА_5 застосував до ОСОБА_7 фізичне насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, відштовхнувши останнього, після чого з викраденим майном зникли у невідомому напрямку, чим спричинили потерпілому матеріальну шкоду на суму 1115 гривень 60 копійок.

Таким чином, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 186 КК України, тобто у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України визнав повністю.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України не визнав, та пояснив, що він нічого не крав, просто допомагав ОСОБА_4 нести викрадені речі.

Потерпілий ОСОБА_8 , в судовому засіданні заявив, що його в той момент не було вдома, коли йому подзвонив син та повідомив, що невідомі люди залізли в будинок та подвір`я і шось вкрали.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні суду пояснив, що він будучи вдома почув який шум на подвір`ї, вийшовши на подвір`я він побачив як двоє чоловіків несуть шось. Він почав на них кричати на що вони не реагували, а розділилися. Після чого ОСОБА_5 зайшов в будинок. Побачивши це ОСОБА_7 зайшов за ним схопив телефон та почав його виганяти з будинку. Коли ОСОБА_7 вигнав ОСОБА_5 на вулицю то побачив як ОСОБА_4 тягне якийсь мішок на вулицю, він почав кричати і кликати на допомогу. ОСОБА_5 штовнув його і втік.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні суду пояснив, що обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 привезли йому викрадений мотол як металобрухт, про те що він викрадений він не знав.

Вина обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , у скоєнні кримінальному правопорушенні, крім показів свідка, підтверджується матеріалами кримінального провадження, які суд визнає правдивими, достовірними і ні одна сторона не поставила їх у сумнів під час судового розгляду, тому і у суду немає жодної підстави, ставити їх під сумнів.

Докази, покладені судом в обґрунтування вироку, отримані у відповідності до діючих процесуальних правил.

Відповідно до ст.ст. 22, 93 КПК України, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, обвинувачений, як сторона захисту не довів суду, що скоєно злочини в результаті складних життєвих обставин.

Не дивлячись на те, що обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 фактично не визнали своєї провину у скоєнні інкримінованого їм кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, суд вважає, що дії обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , в межах пред`явленого обвинувачення, правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 186 КК України, у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб.

При визначенні покарання обвинувачений ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, згідно із ст. 12 КК України, є тяжким злочином, обставини вчинення, мету та мотив вчинення злочинів, наслідки, які настали, дані, що характеризують особу обвинуваченого, стан здоров`я, умови життя та ставлення обвинуваченого до вчиненого ним діяння, а також пом`якшуючі та обтяжуючі, покарання обставини.

Обставини, що пом`якшують відповідальність обвинуваченого ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , не встановлено.

Обставин, що обтяжують відповідальність обвинуваченого ОСОБА_4 та ОСОБА_5 передбачені ст. 67 КК України є рецидив злочину.

Згідно ст. 165 Кримінально виконавчого кодексу України обчислення іспитового строку розпочинається з моменту проголошення вироку. Відповідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», іспитовий строк обчислюється з дня постановлення вироку, незалежно від того, судом якої інстанції застосовано ст. 75 КК України.

Згідно вимог ст. 65 КК України та п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику призначення судами кримінального покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 злочину, який згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином (ч. 2 ст. 186 КК України), дані про особу обвинувачених, які раніше судимі, на шлях виправлення не стали суд вважає, а навпаки стали на стійкий шлях незаконного заволодіння чужим майном, що представляє велику суспільну небезпеку.

Зважаючи на вимоги ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні права та свобод засудженого та у відповідності до ч. 2 ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень.

Зваживши у сукупності викладені обставини, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд приходить до висновку про те, що виправлення обвинувачених та попередження вчиненням ними нових кримінальних правопорушень не можливе без його ізоляції від суспільства, а тому суд вважає за необхідне призначити покарання обвинуваченим за ч. 2 ст. 186 КК України у межах санкції статті у виді позбавлення волі.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинувачених, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані.

Таким чином, призначаючи покарання обвинуваченим, суд дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засуджених є їх виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів. З огляду на характер, кількість та систематичність кримінальних правопорушень, вчинених обвинуваченими, суд приходить до переконання, що їх виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню ними нових злочинів є неможливими без ізоляції від суспільства.

Долю речових доказів вирішити в порядку передбаченому ст. 100 КПК України.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Захід забезпечення кримінального провадження, обраний відносно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

ухвалив:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Строк відбування покарання рахувати з моменту затримання, а саме з 19.02.2021 року, 11 год. 45 хвилин.

-Речові докази: DVD-R диск марки «PATRON», 4,7 GB, який 10.09.2020 надав сільський голова с. Бене Берегівського району, який знаходиться в матеріалах кримінального провадження залишити при матеріалах справи;

-автомобіль марки «ВАЗ-2101» реєстраційний номер НОМЕР_1 , синього кольору з саморобним причепом, який знаходиться на спеціальному майданчику Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області, що за адресою м. Берегово, вул. Сільвая, 4 конфіскувати в дохід держави.

-електродвигун синьо-сірого кольору вітчизняного виробника зверху якого наявний надпис «АВВ», який зберігається в кімнаті речових доказів Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області передати ОСОБА_8 як власнику.

Обраний захід забезпечення кримінального провадження тримання під вартою, відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Берегівський районний суд протягом тридцяти діб з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1