ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінальних проваджень №0001778, №0001950, №0002270 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2021 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпропетровська, громадянки України, удови, яка має неповнолітню дитину, сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючої, що зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:
-04.07.2019 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч.1 ст. 309, 75 КК України до одного року позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком на один рік,

обвинуваченої у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Зоряне Розівського району Запорізької області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,
обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185 КК України,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, не одруженого, не працюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_4 , раніше судимого:
-18.02.2019 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 185, 75 КК України до одного року позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком на один рік;
-03.06.2019 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185, 71 КК України до одного року двох місяців позбавлення волі,

обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 126 КК України,

В с т а н о в и л а:

Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2021 року:
- ОСОБА_7 визнано винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, та призначено їй покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у вигляді 3 років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 71 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком Бабушкінського районного суду від 04.07.2019 року та остаточно призначено покарання за сукупністю вироків у вигляді 3 років 2 місяців позбавлення волі.
Строк покарання ухвалено рахувати з 22.04.2021 року, зарахувавши у строк відбуття покарання строк перебування ОСОБА_7 під вартою з 15.10.2019 року по 14.11.2019 року та з 03.12.2019 року по 22.04.2021 року включно.
Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили - залишено без змін.
- ОСОБА_10 визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у вигляді 1 року 7 місяців 19 днів позбавлення волі, у зв`язку з фактичним відбуттям покарання звільнено з-під варти з зали суду.
Строк покарання ухвалено рахувати з 02.09.2019 року.
Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_10 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, скасувати, звільнивши ОСОБА_10 з-під варти із зали суду;
- ОСОБА_8 визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 126 КК України та призначено йому покарання: за ч.2 ст. 185 КК України у вигляді 1 року 5 місяців позбавлення волі; за ч.1 ст. 126 КК України у вигляді 100 годин громадських робіт.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України з урахуванням положень ст. 72 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено покарання за сукупністю злочинів у вигляді 1 року 5 місяців позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 71 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком Бабушкінського районного суду від 03.06.2019 року та остаточно призначено покарання за сукупністю вироків у вигляді 1 року 8 місяців позбавлення волі.
Строк покарання ухвалено рахувати з 22.04.2021 року, зарахувавши в строк відбуття покарання знаходження обвинуваченого під вартою з 15.10.2019 року по 22.04.2021 року включно.
Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили - залишено без змін.
Судом також вирішено долю речових доказів та питання розподілу процесуальних витрат.

Вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2021 року в частині засудження ОСОБА_10 за ч.2 ст. 185 КК України та ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185 КК України, ч.1 ст. 126 КК України в апеляційному порядку не оскаржується.

Так, вироком суду ОСОБА_7 визнано винною у тому, що вона 15.10.2019 року близько 13.30 години, знаходячись в приміщенні кафе «Кафетерій», розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Б. Кротова 1-б, побачила потерпілого ОСОБА_11 та, визначивши його речі предметом вчинення злочину, діючи з корисливих мотивів, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, діючи умисно, переслідуючи корисливий мотив, підійшла до потерпілого ОСОБА_11 та почала наносити йому удари по тулубу, спричинивши останньому фізичний біль та хапати його за одяг з метою подавлення волі потерпілого до опору та заволодіння його майном, після чого ОСОБА_7 дістала з нагрудного карману сорочки потерпілого ОСОБА_11 його мобільний телефон Samsung моделі GT-E1200I вартістю 267 грн. , тим самим його відкрито викрала. Після чого, ОСОБА_7 з місця скоєння злочину зникла, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
Умисні дії ОСОБА_7 , які виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднанні з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, кваліфіковані за ч.2 ст. 186 КК України.

Вирок суду в частині засудження ОСОБА_10 за ч.2 ст. 185 КК України і ОСОБА_8 за ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 126 КК України в апеляційному порядку не оскаржується.

Обвинувачена ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає про свою незгоду з вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2021 року.

Під час апеляційного розгляду обвинувачена ОСОБА_7 уточнила свою апеляційну скаргу та просила призначити їй більш м`яке покарання у зв`язку з наявністю тяжкого захворювання, на підтвердження чого надала копію медичної довідки, яка була долучена судом до матеріалів провадження, а також зазначила, що має неповнолітню дитину та мати похилого віку, щиро кається у скоєному, що й просила врахувати та задовольнити її апеляцію.
Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 , а також заявив клопотання про звільнення його з-під варти, оскільки він вже фактично відбув призначене йому покарання.
Прокурор заперечувала проти задоволення даної апеляції, просила вирок суду залишити без змін. Підтримала клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 .
В судових дебатах сторони підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддю доповідача, думки учасників судового провадження, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Виходячи із вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів перевіряє судове рішення в межах поданих апеляційних скарг.
Доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, кваліфікація її дій та фактичні обставини кримінального провадження в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому апеляційним судом не перевіряються.
Так, апеляційним переглядом встановлено, що суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Судом чітко дотримано ст. 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суду застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Як вбачається з вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно вимог ст. ст.50,65 КК України та положень п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а також з урахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Конституційний суд України у рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути співмірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».
Як убачається з вироку, журналів судових засідань та технічних носіїв інформації, на яких зафіксовано судове провадження, при обранні обвинуваченій ОСОБА_7 виду та міри покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченої, яка раніше судима та скоїла злочин у період іспитового строку, не відбувши покарання за попереднім вироком суду, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, задовільно характеризується за місцем проживання, має на утриманні неповнолітню дитину, перебуває на обліку з причини наявності тяжких захворювань, щире каяття, як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, та рецидив злочинів у якості обтяжуючої покарання обставини.
В даному випадку апеляційний суд зауважує, що наявність в обвинуваченої низки тяжких захворювань, на підтвердження чого остання під час апеляційного розгляду надала копію медичної довідки, як і наявність в неї неповнолітньої дитини, і щире каяття були враховані й судом першої інстанції під час призначення ОСОБА_7 покарання, у зв`язку з чим судом було призначено покарання на підставі ст.69 КК України, більш м`якого, ніж передбачено законом, а саме у вигляді 3 років позбавлення волі, а санкцією ч.2 ст. 186 КК України встановлено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 4 до 6 років.
Тож, в даному випадку колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про призначення обвинуваченій ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 186 КК України з урахуванням вимог ст. 69 КК України, та остаточного покарання у відповідності до ч.1 ст. 71 КК України, з урахуванням вчинення кримінального правопорушення в період іспитового строку та обтяжуючої покарання обставини у вигляді рецидиву кримінальних правопорушень, у виді позбавлення волі строком на 3 роки 2 місяці з реальним його відбуттям, за відсутності підстав для застосування ст. 75 КК України.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що наведені судом обставини ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та даних судового розгляду справи, та вважає, що при призначенні обвинуваченій покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані по особу ОСОБА_7 , та призначив покарання, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_7 про наявність підстав для призначення їй більш м`якого покарання, колегія вважає безпідставними, оскільки судом оцінено всі докази по справі у їх сукупності та у вироку обґрунтовано зазначено всі мотиви прийнятого ним рішення.
Що ж стосується заявленого обвинуваченим ОСОБА_8 клопотання, апеляційний суд вважає його слушним з огляду на наступне.
Так, вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2021 року ОСОБА_8 визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 126 КК України та призначено йому покарання: за ч.2 ст. 185 КК України у вигляді 1 року 5 місяців позбавлення волі; за ч.1 ст. 126 КК України у вигляді 100 годин громадських робіт.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України з урахуванням положень ст. 72 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено покарання за сукупністю злочинів у вигляді 1 року 5 місяців позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 71 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком Бабушкінського районного суду від 03.06.2019 року та остаточно призначено покарання за сукупністю вироків у вигляді 1 року 8 місяців позбавлення волі.
Строк покарання ухвалено рахувати з 22.04.2021 року, зарахувавши в строк відбуття покарання знаходження обвинуваченого під вартою з 15.10.2019 року по 22.04.2021 року включно.
Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили - залишено без змін.
Таким чином, під час апеляційного розгляду було встановлено, що на даний час обвинувачений ОСОБА_8 фактично відбув призначене йому покарання, а тому він підлягає звільненню від його відбування на підставі ч. 5 ст. 72 КК України.
Виходячи з наведеного, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни вироку суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не вбачає.
На підставі вищевикладеного, керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2021 року щодо ОСОБА_10 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185 КК України, ОСОБА_8 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 126 КК України, ОСОБА_7 , обвинуваченої у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України - залишити без змін.
Звільнити на підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_8 від відбування покарання у зв`язку з його фактичним відбуттям.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4