Справа №:755/8151/21
Провадження №: 1-кс/755/2231/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" травня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна у рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000022 від 11.02.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 4 ст. 190 КК України,

за участю учасників провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

третьої особи ОСОБА_4 ,

встановив:

До слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва звернувся прокурор Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 з клопотанням про арешт майна у рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000022 від 11.02.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 4 ст. 190 КК України, а саме про арешт квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Клопотання мотивовано тим, що надійшла заява від ОСОБА_4 , про те, що невстановлені особи шляхом обману заволоділи належною його покійній сестрі ОСОБА_5 квартирою, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , та яка є спадковим майном.

Так в ході проведення досудового слідства встановлено, що кватира за адресою АДРЕСА_1 належала ОСОБА_5 (1/2 частина на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 05.10.1994 виданого відділом приватизації житла Харківської райдержадміністрації, та 1/2 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.09.1998). ОСОБА_5 до дня свої смерті, тобто до 23.04.2020 року, проживала і у вказаній квартирі. 23.04.2020 року в квартирі за адресою АДРЕСА_1 було виявлено труп ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 без ознак насильницької смерті.

В подальшому, до правоохоронних органів звернувся ОСОБА_4 (який є двоюрідним братом покійної нині ОСОБА_5 ), який повідомив, що він звернувся з заявою про прийняття спадщини за померлою ОСОБА_5 , а також звернуся з заявою до Білоцерківського міськрайонного суду про встановлення факту родинних зв`язків з покійною нині ОСОБА_5 . Разом з тим, ОСОБА_6 стало відомо, що квартиру продають сторонні особи, які показують її потенційними покупцям.

В ході проведення досудового слідства встановлено, що 11.11.2020 року приватним нотаріусом ОСОБА_7 було проведено державну реєстрацію права власності на вказану квартиру за ОСОБА_8 , на підставі договору дарування від 06.10.2009 року, що був нібито виданий приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстрований в реєстрі за №517; довідки КВ-2020 №34723 виданої 04.11.2020 КМБТІ; технічного паспорту, виданого нібито 14.01.2013 року КМБТІ.

Згідно відповіді Київського обласного держаного нотаріального архіву, в результаті перевірки архівного фонду №63 (справи приватного нотаріуса ОСОБА_9 ) договору відчуження квартири за адресою АДРЕСА_2 , від 06.10.2009. реєстровий номер -517. серед справ не виявлено. Викладене свідчить про те. що вказаний договір, який був використаний невстановленими особами для реєстрації права власності на нерухоме майно за ОСОБА_8 є підробленим.

В подальшому, 17.11.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 було проведено державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, а саме на квартиру за адресою АДРЕСА_1 за ОСОБА_10 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000). Разом з тим, як підставу виникнення права власності приватним нотаріусом ОСОБА_7 зазначене договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_7 від 17.11.2020, зареєстрованому реєстрі за №432.

Згідно матеріалів, які містяться в КМБТІ встановлено, що 03.11.2020 року приватний нотаріус ОСОБА_7 самостійно звернувся до КМБТІ з заявою щодо отримання інформації, щодо реєстрації права власності на квартиру за адресою АДРЕСА_3 , та отримав відповідь 06.11.2020 року, про що свідчить власноручний підпис останнього на заяві №34723 (КВ-2020).

За наявним кодом перевірки БТІ, що міститься на примірнику заяви №34723 (КВ-2020), а саме 727 на сервісі перевірки документів БТІ було встановлено, що 04.11.2020 нотаріус ОСОБА_7 отримав довідку КВ-2020 №34723 від 04.11.2020 року, де зазначено, що право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_5 (1/2 частина на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 05.10.1994 виданого відділом приватизації житла Харківської райдержадміністрації, та 1/2 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.09.1998).

Сервіс перевірки документів - програмне забезпечення, призначене для пошуку, перевірки автентичності документів та перегляду їх електронних копій через офіційний веб-сайт комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації».

В подальшому ОСОБА_10 відчужив вказану квартиру за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_11 , на підставі договору купівлі- продажу квартири від 25.03.2021 року, посвідченому приватним нотаріусом Києво- Святошинського районного нотаріального округу ОСОБА_12 , зареєстрованому в реєстрі за №406.

26.03.2021 ОСОБА_11 відчужив вказану квартиру ОСОБА_13 , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_14 , зареєстрованому реєстрі за №429.

Таким чином, відчуження квартири за адресою АДРЕСА_1 відбулось після смерті ОСОБА_5 , незважаючи на те, що остання свою квартиру нікому не продавала, не відчужувала, та до дня смерті проживала у вказаній квартирі, відповідно у органу досудового розслідування є всі підстави вважати, що відчуження вказаної квартири відбулось з використанням підроблених документів.

Встановлено, що на даний час група осіб , заволоділа правом власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належала покійній нині ОСОБА_5 , на даний час право власності на вказану квартиру належить ОСОБА_13 та перейшло до нього внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Разом з тим не виключена можливість співучасті останньої у вчиненні шахрайських дій з нерухомим майном, оскільки остання набула права власності на наступний день після набуття права власності попереднім власником, що ставить під сумнів дійсність вказаної угоди, та може бути виключно способом легалізації майна, набутого злочинним шляхом.

Таким чином квартира за адресою: АДРЕСА_1 стала об`єктом злочинного посягання, відповідно є речовим доказом у кримінальному провадженні №0000022 від 11.02.2021 року. Так згідно постанови про визнання речових доказів від 13.05.2021 року, що винесена на підставі ст. 98 КПК України, квартира за адресою: АДРЕСА_1 визнана речовим доказом.

Вказав, що право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 на даний час перейшло до інших осіб, а саме до ОСОБА_13 , та остання самостійно, або за співучасті з іншими особами може здійснити спробу повторного відчуження, відповідно квартира може бути реалізована останньою з урахуванням того що у разі незастосування даного заходу забезпечення, майно може бути втрачене.

Прокурор підтримав подане клопотання та просив його задовольнити.

Третя особа ОСОБА_4 також просив задовольнити клопотання прокурора.

Слідчий суддя, перевіривши клопотання прокурора на дотримання вимог Кримінального процесуального Кодексу України, приходить до наступного.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ч. 2 ст. 1 КПК України).

Відповідно ж до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт на майно накладається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Речовими доказами згідно ч. 1 ст. 98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, в судовому засіданні слідчим суддею встановлено, що клопотання про арешт майна подано, у відповідності до ст. 170 КПК України, оскільки останнє містить в собі критерії визначені ч. 2 цієї статті Кодексу, а саме майно відповідає критеріям речового доказу, постановою від 13.05.2021 року визнана речовим доказом, а також з метою забезпечення її збереження як речового доказу та недопущення подальшого відчуження.

При цьому, слідчим суддею шляхом дослідженні матеріалів провадження у порядку ст. 94 КПК України встановлено, що таке майно дійсно відповідає критеріям ст. 98 вказаного Кодексу, тобто існує дійсна сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Саме клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України.

Зазначене у клопотанні майно відноситься до видів передбачених Главою 17 Розділу ІІ КПК України, на які може бути накладено арешт.

При цьому, в судовому засіданні слідчим суддею не встановлено, що клопотання суперечить вищезазначеним вимогам КПК України, тобто не містить правових підстав для арешту майна, достатності доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, вказівки на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження або не є пропорційним, тобто не відповідає тяжкості правопорушення і становитиме особистий і надмірний тягар для володільця майна.

Тож, слідчий суддя погоджується з доводами викладеними у клопотанні про те, що необхідно накласти арешт на майно на підставі ст. 170 КПК України, оскільки є достатні підстави вважати, що це майно відповідає критеріям, зазначеним у пункті першому частині другій статті 170 цього Кодексу.

За таких обставин, слідчий суддя враховуючи правову підставу для арешту майна; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню в частині накладенні арешту та, вважає за необхідне застосувати найменш обтяжливий спосіб арешту майна, тобто такий спосіб арешту майна, який не призведе до наслідків, які суттєво позначаються на інтересах осіб та накласти арешт саме на підставі ч. 2 ст. 170 КПК України, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-29, 131-132, 170-173, 309, 369-372, 376, 534 КПК України, слідчий суддя,

постановив:

Клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна у рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000022 від 11.02.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 4 ст. 190 КК України - задовольнити.

Накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер нерухомого майна 000, номер запису про право власності 41198704), що на даний час на праві власності зареєстрована за ОСОБА_13 із забороною розпорядження вказаним майном.

В силу ст.175 КПК України, негайне виконання ухвали про арешт майна покласти на прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Копію ухвали негайно після її постановлення вручити учасникам процесу, третім особам, власнику майна, які присутні під час оголошення ухвали. У разі відсутності таких осіб під час оголошення ухвали копія ухвали надіслати їм не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за їх клопотанням, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя: