Справа № 747/485/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/335/21
Категорія - ч.2 ст. 15 п. 1 ч.2 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Чернігівського апеляційного суду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 20 червня 2020 року за №0000128 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 лютого 2021 року, щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця смт. Талалаївка Чернігівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 лютого 2021 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України та призначено йому покарання:

- за ч. 1 ст. 125 КК України у виді 120 годин громадських робіт;

- за ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України у виді 7 років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України у виді 10 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України застосувавши принцип поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_8 до відбуття 10 років позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу залишено попередній - тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 зараховано з моменту його фактичного затримання з 20.06.2020 року.

Питання про долю речових доказів і документів було вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

При розгляді кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, що 20.06.2020 близько 08 години 30 хвилин ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, прийшов до будинку за адресою: АДРЕСА_3 , де на той час перебували мешканці вказаного будинку ОСОБА_2 та ОСОБА_10 , а також батько останнього ОСОБА_11 , з якими мав намір вживати алкогольні напої.

Отримавши відмову з приводу спільного вживання алкогольних напоїв, ОСОБА_8 одразу вчинив сварку з ОСОБА_10 .

У ході сварки ОСОБА_8 , 20.06.2020 близько 08 години 30 хвилин, знаходячись на подвір`ї господарства за адресою: АДРЕСА_3 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин умисно наніс один удар рукою в голову ОСОБА_10 , від чого останній впав, вдарившись потиличною ділянкою голови об землю. Одразу після цього ОСОБА_8 сів на лежачого на землі ОСОБА_10 та почав наносити йому удари руками в голову, а ОСОБА_10 у свою чергу намагався ухилитися від даних ударів.

Своїми умисними діями ОСОБА_8 спричинив ОСОБА_10 тілесне ушкодження у вигляді садна потиличної ділянки голови, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я.

ОСОБА_8 обвинувачується в умисному заподіянні легких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Під час сварки з ОСОБА_10 , ОСОБА_8 почав відчувати неприязнь до ОСОБА_11 та ОСОБА_2 , оскільки останні намагалися захистити ОСОБА_10 від протиправного посягання на його здоров`я з боку ОСОБА_8 , у результаті чого у нього виник злочинний намір, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_11 та ОСОБА_2 , дійсність якого підтвердив висловом до потерпілих: «я Вас повбиваю».

Так, ОСОБА_8 , 20.06.2020 близько 08 години 30 хвилин, знаходячись на подвір`ї господарства за адресою: АДРЕСА_3 , реалізуючи умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_11 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті ОСОБА_11 лезом коси умисно наніс не менше двох ударів, спрямованих в область голови ОСОБА_11 , але останній захищаючись встиг прикрити голову своїми руками. У цей час, ОСОБА_2 , перебуваючи на території подвір`я вказаного господарства, з метою припинення посягання ОСОБА_8 на життя ОСОБА_11 , нанесла один удар садовими граблями в область голови ОСОБА_8 , після чого останній припинив протиправне посягання на життя ОСОБА_11 .

У результаті умисних насильницьких дій ОСОБА_8 спричинив ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді двох різаних ран правого передпліччя, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

ОСОБА_8 не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_11 захищався від умисних ударів ОСОБА_8 , та у зв`язку з активними діями ОСОБА_12 , яка завадила ОСОБА_8 позбавити життя ОСОБА_11 .

ОСОБА_8 обвинувачується у незакінченому замаху на вбивство, тобто у незакінченому замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині ОСОБА_11 , тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Одразу після цього, ОСОБА_8 , 20.06.2020 близько 08 години 30 хвилин, знаходячись на подвір`ї господарства за адресою: АДРЕСА_3 , реалізуючи умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_11 та ОСОБА_2 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті ОСОБА_2 , лезом коси наніс один удар в область живота ОСОБА_2 , від чого остання впала на землю. Далі, ОСОБА_8 , з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті ОСОБА_2 , взявшись руками за нижній кінець руків`я коси, лезо якої знаходилося в животі потерпілої, умисно натиснувши, засунув лезо коси вглиб черевної порожнини лежачої на землі ОСОБА_2 .

У результаті умисних насильницьких дій ОСОБА_8 спричинив ОСОБА_12 тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення передньої черевної стінки з ушкодженням сліпої кишки, яке ускладнилось перитонітом, яке відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

Після цього ОСОБА_8 залишив місце події, вважаючи, що вчинив усі дії, необхідні для доведення злочину до кінця, однак суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті ОСОБА_2 не настали з причин, що не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_2 своєчасно надано медичну допомогу.

ОСОБА_8 обвинувачується у закінченому замаху на умисне вбивство двох осіб, тобто у закінченому замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншим особам ОСОБА_11 та ОСОБА_2 , тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

Оцінивши у сукупності докази по справі суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме:

- в умисному заподіянні легких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України;

- у незакінченому замаху на вбивство, тобто у незакінченому замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині ОСОБА_11 , тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України;

- у закінченому замаху на умисне вбивство двох осіб, тобто у закінченому замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншим особам ОСОБА_11 та ОСОБА_2 , тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

Не погодившись з прийнятим судом ріщенням, в поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду першої інстанції, а справу направити на нове досудове розслідування.

Автор скарги вказує, що не згоден з рішенням суду, оскільки поза увагою суду залишились докази, які не подавалися суду та не були дослідженні. Крім того, зазначає, що не розглянутими залишились клопотання захисника адресовані суду. При цьому завіряє суд, що діяв тільки з метою захистити себе від потерпілих та не мав умислу на вбивство, а тим паче двох осіб. стверджує, що ділити з потерпілими не було чого, а тому його дії мали лише характер самозахисту. Також звертає увагу, що відмовівся від дачі показань в порядку ст. 63 Конституції України, в той час як слідчий використав цю обставину та спонукав потерпілих до дачі неправдивих показань в судовому засіданні, що свідчить про упереджене ставлення слідчого та прокурора. При цьому така обставина як неповнота досудового розслідування залишилась поза увагою суду.

В окремо подані заяві обвинувачений ОСОБА_8 порушує питання про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Так, наполягає, що суд при постановленні вироку керувався лише тим, що було у кримінальній справі, показаннями потерпілих та положеннями статей даної кримінальної справи. При цьому звертає увагу апеляційного суду, що при призначенні покарання судом першої інстанції не враховано всіх обставин вчинення злочину, а саме: характеризуючих даних потерпілих, які зловживають алкоголем та позбавлені батьківських прав, а також показання потерпілих надані слідчому та в суді.

Адвокат ОСОБА_7 звертаючись з апеляційною скаргою в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання та призначити більш м`яке покарання. При цьому посилається на ту обставину, що свою вину у пред`явленому обвинуваченні ОСОБА_8 визнав частково, а саме в частині ч.1 ст. 125 КК України, у чому щиро розкаявся, в іншій частині пред`явленого обвинувачення вину не визнав.

На думку апелянта, при обранні виду та розміру покарання судом першої інстанції не було взято до уваги відсутність претензій з боку потерпілої сторони та їх небажання суворо карати обвинуваченого. Крім того, підкреслює, що ОСОБА_8 вчинив тяжкий злочин, за наслідком якого тяжкі наслідки не настали та з огляду на позицію потерпілих, дані обставини дають можливість призначити більш мяке покарання, з урахуванням положень статтей 50, 65 КК України.

Заслухавши доповідача, доводи захисника на підтримку вимог своєї апеляційної скарги та апеляційної скарги обвинуваченого, позицію прокурора, який просив залишити без задоволення апеляційні скарги сторони захисту, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, місцевим судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтвердженими під час судового розгляду та оціненими судом зроблено належний висновок щодо вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

Визнання ОСОБА_8 вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125КК України та така його позиція висловлена при розгляді справи районним судом, яка підтверджена показаннями самого обвинуваченого та не заперечується і в апеляційній скарзі, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджується сукупністю доказів, досліджених у судовому засіданні, аналіз яким суд дав у вироку.

Твердження ж апеляційної скарги обвинуваченого щодо самозахисту та відсутності умислу на вбивство двох осіб, є безпідставними і суперечать матеріалам кримінального провадження.

В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 вину у вчиненому визнав частково і пояснив, що 20.06.20 він приїхав до господарства ОСОБА_2 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та попросив ОСОБА_13 сходити за горілкою, ОСОБА_10 , почав грубити він йому також відповів, у результаті чого виникла словесна перепалка. ОСОБА_10 обізвав, а потім обвинувачений його штовхнув, а ОСОБА_10 кулаком у шию наніс удар. Показання ОСОБА_10 не вірні, тому що він зазначив, що обвинувачений його ударив правою рукою, але це не можливо, бо він лівша.

Обвинувачений придавив ОСОБА_10 палкою, щоб він заспокоївся, але не бив його. Його батько ОСОБА_11 наносив удари по голові. Потім обвинувачений зрозумів, що з голови тече кров. Потім прийшла ОСОБА_13 та почала бити граблями, він взяв що попалось під руку щоб захищатись, тільки потім зрозумів, що це була коса. ОСОБА_11 махав руками, можливо він і сам поранився косою.

ОСОБА_13 й далі махала граблями. Потім ОСОБА_13 ойкнула і упала, вона схватилась за футболку обвинуваченого і він упав разом з нею. Він хотів витягнути косу з живота ОСОБА_13 .

Раніше з цією сім`єю дружили, конфлікт був лише один раз 4 роки тому назад із-за непорозуміння.

До приїзду до ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , ОСОБА_10 алкоголь не вживав. Удари косою не наносив, тільки держав її перед собою. Вони нападали з різних сторін, захищався, наніс тільки один удар. Коли приїхав додому, то сказав дружині, що напевно вбив. Швидку допомогу не викликав.

Стосовно не визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні незакінченого замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині ОСОБА_11 та у закінченому замаху на умисне вбивство двох осіб, тобто у закінченому замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншим особам ОСОБА_11 та ОСОБА_2 , колегія суддів вважає таку позицію обвинуваченого, як спосіб уникнути відповідальності за вчинені злочини, оскільки вина останнього у вчиненні інкримінованих злочинів повністю підтверджується зібраними доказами.

Так, потерпіла ОСОБА_2 в судовому засіданні суду першої інстанції показала, що 20.06.20, зранку йшли сапати кукурудзу, потім приїхав ОСОБА_8 в стані алкогольного сп`яніння. Через 10 хв. почула крики, коли прийшла то побачила що ОСОБА_10 лежить на землі а ОСОБА_8 з косою стояв над ним. Тоді вона нанесла йому один удар граблями в лоба, а він натиснувши косою наніс удар у живіт у праву частину ОСОБА_10 , наносив 3 удари зверху вниз. Якщо б ОСОБА_10 не прикрився руками то попало б лезом по голові. В цей час кричав: «Я вас повбиваю!»

Допитаний в міськрайонному суді потерпілий ОСОБА_10 в судовому засіданні показав. що з ОСОБА_8 разом працювали, були друзями. Того дня вони йшли на город, потім прийшов ОСОБА_8 в стані алкогольного сп`яніння. Коли він ударив потерпілий упав, а він далі наніс двічі удари. Коли бив ОСОБА_13 , то сидів на ній і натиснувши лезо коси проштрикнув його глибше їй у живіт.

Потерпілий ОСОБА_11 в судовому засіданні суду першої інстанції показав, що зранку йшов на город і зустрів ОСОБА_8 в стані алкогольного сп`яніння, потім почув крик у дворі, коли прийшов у двір, то побачив як ОСОБА_8 б`є руками сина ОСОБА_10 , який лежав на землі. Схватив ОСОБА_8 , а він, схопивши косу, ударив нею тричі, металевою частиною бив у голову, від чого потерпілий закрився руками, а потім ОСОБА_2 ударила його граблями, а ОСОБА_14 вдарив її косою у живіт. Викликав швидку допомогу. ОСОБА_8 втік.

Співмешканка ОСОБА_15 , яка була допитана в судовому засіданні міськрайонного суду показала, що ОСОБА_8 не ночував дома, а потім прийшовши додому 20 червня близько 10 години сказав, що зарізав ОСОБА_13 , був дуже зляканий, та в стані алкогольного сп`яніння. Додатково повідомила, що проживає з ОСОБА_8 15 років, і той інколи буває агресивний, були конфлікти, зверталась до міліції про вчинення насильства у сім`ї.

Аналізуючи показання обвинуваченого, вказаних потерпілих та свідка колегія суддів апеляційного суду переконана, що судом першої інстанції їм була дана вірна оцінка як у взаємозв`язку між самими показаннями так і при співставленні з іншими доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що умислу на вбивство потерпілих у обвинуваченого не було, дане правопорушення він вчинив у зв`язку з активними діями потерпілих повністю спростовуються вищевикладеним, а саме: показаннями потерпілих, висновками експертиз, протоколами слідчих дій тощо.

Всі дії обвинуваченого під час вчинення кримінальних правопорушень свідчать про наявність умислу направленого на позбавлення життя потерпілих. Всі дії обвинуваченого були об`єднані єдиним умислом, носили усвідомлений цілеспрямований послідовний характер і були спрямовані саме на умисне позбавлення життя потерпілих.

Вирішуючи питання про наявність умислу ОСОБА_8 , колегія суддів виходить з сукупності всіх обставин вчиненого злочину, враховуючи засоби і знаряддя останнього, причини припинення злочинних дій, стосунки потерпілих і підсудного та їх поведінку, яка передувала злочину. Апеляційний суд не враховує твердження обвинуваченого про те, що його словесно спровокував потерпілий ОСОБА_10 , оскільки від нього будь-якої загрози для життя та здоров`я обвинуваченого не було. За вказаних обставин ОСОБА_8 мав можливість уникнути сварки та залишити місце події.

Свідчення обвинуваченого в частині відсутністі у нього умислу на умисне протиправне заподіяння смерті потерпілим, суд визнає такими, що не відповідають дійсності і направленні на уникнення відповідальності за скоєне та вважає ці покази такими, що не узгоджуються з іншими матеріалами справи і є способом захисту підсудного.

Так, потерпілі вказали, що саме обвинувачений прийшов до них додому, що не заперечує і сам ОСОБА_8 , і саме він був ініціатором подальшого розвитку подій зазначивши, що після словесної перепалки штовхнув потерпілого ОСОБА_10 . Крім того, показання потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_2 щодо розвитку конфлікту, кількості нанесення ударів кожному із потерпілих, їх локалізації цілком узгоджуються між собою та вказують про наявність умислу в діях обвинуваченого. Показання обвинуваченого з приводу самозахисту є безпідставними, оскільки саме він прийшов до чужого житла та ініціював конфлікт з потерпілими. Більше того, злагодженість дій потерпілих та їх направленість проти дій ОСОБА_8 вказують на самозахист від дій обвинуваченого, а не навпаки. Колегія суддів звертає увагу на показання співмешканки ОСОБА_8 , яка вказала, що ОСОБА_14 повернувся додому дуже зляканий і вказав, що зарізав ОСОБА_2 . Тобто, жодної перешкоди покинути територію чужого домоволодіння у обвинуваченого не було, а тому і не було підстав до самозахисту. Стверджуючи про закінчений замах на умисне вбивство двох осіб апеляційний суд виходить і з того, що жодних дій по наданню медичної допомоги обвинуваченим вчинено не було, в тому числі і щодо виклику швидкої допомоги. Більше того, повідомивши співмешканці ОСОБА_16 , що зарізав потерпілу ОСОБА_13 , обвинувачений усвідомлював невідворотність суспільно небезпечних наслідків у вигляді смерті, оскільки при використанні такого знаряддя злочину, як коса, та локалізації колото-різаного поранення передньої черевної стінки у потерпілої, при залишенні обвинуваченим місця події, свідчать про суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Щодо незакінченого замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині ОСОБА_11 , то апеляційний суд виходить із предмету вчинення злочину, яким є коса, кількості ударів та їх локалізації, а також дій самого потерпілого ОСОБА_11 , направлених на самозахист та активної поведки потерпілої ОСОБА_2 спрямованої на відвернення умисних дій обвинуваченого по відношенню до потерпілого ОСОБА_11 , а саме нанесення удару граблями, що у своїй сукупності перешкодили ОСОБА_14 довести свій умисел на протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Крім цього, вина обвинуваченого підтверджується і іншими матеріалами справи, а саме:

- протоколом огляду місця події від 20.06.2020 з доданими фототаблицями господарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , згідно якого на території, будівлі, речах та косі ручній знайдено плями речовини бурого кольору (а.с.79-85);

- протоколом огляду предметів з фото таблицями від 20.06.2020 згідно якого на футболці чоловічій виявлено плями бурого кольору (а.с.93-97);

- висновком №72 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакцій від 20.06.2020, відповідно до якого ОСОБА_8 20.06.2020 о 20 год. 20 хв. перебував у стані алкогольного сп`яніння (а.с.101);

- протоколом слідчого експерименту від 23.09.2020, в якому потерпілою ОСОБА_2 вказано на обставини за яких 20.06.2020 вона отримала тілесні ушкодження, вказано на механізм нанесення їй тілесних ушкоджень з боку гр. ОСОБА_8 (а.с.117-119);

- протоколом слідчого експерименту від 23.09.2020, в якому потерпілим ОСОБА_11 вказано на обставини за яких 20.06.2020 він отримав тілесні ушкодження, вказано на механізм нанесення йому тілесних ушкоджень з боку гр. ОСОБА_8 (а.с.120-122);

- протоколом слідчого експерименту від 23.09.2020, в якому потерпілим ОСОБА_10 вказано на обставини за яких 20.06.2020 він отримав тілесні ушкодження, вказано на механізм нанесення йому тілесних ушкоджень з боку гр. ОСОБА_8 (а.с.123-125);

- висновком експерта №205, що у ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження, що утворилося в результаті однієї травматичної дії тупого предмету, по давності може відповідати 20.06.2020, відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень (а.с.132-134);

- висновком експерта №213, що у ОСОБА_11 виявлені дві різані рани правого передпліччя, які утворилося в результаті двох травмуючи дій гострих предметів, по давності можуть відповідати 20.06.2020, відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень (а.с.136-138);

- висновком експерта №214, що у ОСОБА_2 виявлені проникаюче колото-різане поранення передньої черевної стінки з ушкодженням сліпої кишки, яке ускладнилось перитонітом, які утворилося в результаті однієї травматичної дії колюче-ріжучого предмету, по давності може відповідати 20.06.2020, відноситься до категорії тяжких ушкоджень (а.с.140-144);

- висновком експерта №531, що кров ОСОБА_2 відносить до групи А(II) (а.с.146);

- висновком експерта №532, що кров ОСОБА_11 відносить до групи 0(I) (а.с.148);

- висновком експерта №533, згідно якого на футболці, штанах та правому черевику, які належать ОСОБА_8 , знайдена кров людини, кров могла походити від особи з групою А(II), в тому числі і від ОСОБА_2 (а.с.150-152);

- висновком експерта №111-ц, згідно якого на поверхні леза від ручної коси знайдена кров людини, кров могла походити від особи з групою А(II), в тому числі і від ОСОБА_2 , також може мати місце змішання слідів крові осіб з групами А(II) та 0(I), що не виключає присутність слідів крові ОСОБА_11 лише в якості домішку (а.с.154-156);

- висновком судово-психіатричного експерта №480, відповідно до якого у ОСОБА_8 ознак психічного захворювання не виявлено, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, заходи медичного характеру йому не показані (а.с.158-161);

- висновком судово-психіатричного експерта №481, відповідно до якого у ОСОБА_8 не виявлено психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю з синдромом залежності, протиалкогольне лікування йому не показане (а.с.163-165).

Проаналізувавши вказані докази та обставини вчинення злочинів, колегія суддів дійшла висновку, що ці докази в сукупності беззаперечно вказують на доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

Заперечення обвинуваченого з приводу відсутності алкогольного сп`яніння на момент вчинення злочину спростовуються матеріалами кримінального провадження, а саме висновком результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння (а.с.101), тому висновки суду щодо наявності обтяжуючих покарання обставин є очевидними та обґрунтованими.

Що стосується тверджень обвинуваченого про залишення поза увагою суду клопотань його захисника, то воно є голослівним. В своєму рішенні суд вказав про необґрунтованість клопотання адвоката щодо перекваліфікації дій обвинуваченого, мотивувавши при цьому свої висновки. Більше того, апеляційний суд звертає увагу, що при зверненні з апеляційною скаргою захисник повторно не порушував дане питання перед судом вищестоящої інстанції, що свідчить про його згоду з такими висновками місцевого суду.

Доводи апелянта з приводу того, що поза увагою суду залишились докази, які не подавалися суду та не були дослідженні відкидаються колегією суддів з огляду на наступне.

Захищене ст. 6 Конвенції право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Провідною ідеєю цього принципу у кримінальному провадженні є паритетність сторін обвинувачення і захисту, які самостійно відстоюють їхні правові позиції у формі судового спору шляхом реалізації наданих законом процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

У національному законодавстві наведене знаходить своє відображення у статті 7 КПК України, відповідно до якої, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, серед яких - змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З цих підстав, суд не може давати оцінку тим доказам, які не були надані сторонами для їх дослідження, а тим паче не може вимагати їх надання, якщо жодна з сторін не порушує про це питання.

Аргументи обвинуваченого про те, що ряд експертиз не були проведені, оскільки зразки крові у нього не відбиралися є необґрунтованими, оскільки подання доказів щодо доведення вини є прерогативою сторони обвинувачення, як і визначення обсягу проведення необхідних експертиз.

Вищевказані докази зібрані, досліджені та оцінені органами досудового розслідування і судом першої інстанції з дотриманням вимог, передбачених ст. 84-94 КПК України, є належними, допустимими, об`єктивними, логічними, взаємоузгодженими між собою та не викликають сумнівів щодо їх достовірності у колегії суддів.

Досліджуючи подану обвинуваченим заяву, яку він іменує «Заява щодо перегляду судового рішення», з посиланням на положення ст.ст. 460, 463 КПК України, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 460 КПК України учасники судового провадження мають право подати заяву про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили, а тому таке звернення є передчасним і апеляційний суд позбавлений можливості на даній стадії кримінального провадження дати будь-яку оцінку як змісту цієї заяви так і наявності підстав для перегляду рішення за нововиявленими обставинами.

Посилання апелянта на неправдиві показання потерпілих є необґрунтованими, так як колегія суддів визнає такі показання достовірними, що є логічними та узгоджуються між собою та фактичними обставинами справи і іншими доказами по справі у їх сукупності. Також, в суді першої інстанції потерпілі попереджалися про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих свідчень.

Твердження обвинуваченого про те, що суд не прийняв до уваги спосіб життя потерпілих не можуть слугувати підставами для спростування вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину.

Дослідивши апеляційну скаргу захисника та співставивши її з дослідженими матеріалами кримінального провадження, а також проаналізувавши висновки суду, якими обґрунтоване судове рішення, колегія суддів апеляційного суду переконана, що призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції, у відповідності до ст. 65 КК України, у повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу виннного, який не працює, зловживає алкоголем, що стверджується характеристикою сільської ради за місцем проживання (а.с.180), в силу ст. 89 КК України не судимий (а.с.184-187), притягувався до адміністративної відповідальності (а.с. 190), на обліку в психоневрологічному та наркологічному кабінеті не перебуває (а.с.182), перебуває на військовому обліку (а.с.183), проживає зі співмешканкою та донькою, ІНФОРМАЦІЯ_2 , (а.с.179-180,188), відсутність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого та навність обставин, що обтяжують покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння і вчинення злочину щодо особи похилого віку, а тому, на думку колегії суддів, обґрунтовано зробив висновок про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства та з призначенням саме такого виду і розміру покарання.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження, колегія суддів прийшла до висновку, що істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку або перешкоджали чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок, не встановлено. Також не встановленого упередженого ставлення суду, слідчого чи прокурора до обвинуваченого під час розгляду справи.

Приймаючи до уваги викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що процесуальні права обвинуваченого та їх реалізація в ході судового розгляду справи були забезпечені та дотримані, і їх істотних порушень, не встановлено.

За вказаних обставин, колегія суддів не знайшла жодної підстави для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 лютого 2021 року, щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4