ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/1652/18 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/456/21 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.187, ч.3 ст.185, ч.1 ст.357 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
захисника - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 на вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25 березня 2020 року відносно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25 березня 2020 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лозова Харківської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працюючого, вдівця, має двох малолітніх дітей, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 23.11.1995 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ст. 229-6 ч. 1, 140 ч. 2, 42 КК України до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна. 11.06.1996 року звільнений на підставі Указу Президента про амністію;
- 08.09.1997 року Київським районним судом м. Харкова за ст. 140 ч. 2, ст. 17-140 ч. 2, ст. 141 ч. 2, 40 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. 14.08.2001 був звільнений за відбуттям строку покарання;
- 28.12.2001 року Краснокутським районним судом Харківської області за ст. 185 ч. 2 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі сі. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном 1 рік;
- 16.07.2002 року Охтирським міськрайонним судом Сумської області за ст. 185 ч. 3, 185 ч. 4. 70 ч. 1, 70 ч. 4 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі;
- 05.05.2003 року Богодухівським районним судом Харківської області за с. 185 ч. 3, 70 ч. 4 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 22.06.2009 року умовно-достроково на 3 місяці 5 днів;
- 06.12.2010 року Чугуївським районним судом Харківської області за ст. 185 ч. 3 КК України до 4 років позбавлення волі. 26.03.2013 року умовно- достроково звільнений з невідбутим строком покарання 1 рік 2 місяці 1 день;
- 28.08.2014 року Охтирським міським судом Сумської області за ч.3 ст. 185, ч.4 ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі. 21.10.2016 звільнений за відбуттям строку покарання;
- 30.11.2017 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі, звільнений від відбуття покарання на підставі Закону України «Про амністію»;,
визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, та призначено покарання:
за ч. 1 ст.357 КК України - у виді 2 років обмеження волі;
за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі;
за ч. 3 ст. 187 КК України у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, ОСОБА_7 визначено остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 10 років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з моменту затримання з 20.03.2018 року. В строк відбуття покарання зараховано попереднє ув`язнення, з 20.03.2018 року до дня набрання вироком законної сили, згідно ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону № 838-VІІІ, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою в ДУ «Харківській слідчий ізолятор (№ 27)».

Вказаним вироком встановлено, що 25.11.2016 року, у вечірній час доби, точний час не встановлено, ОСОБА_7 , знаходячись на 3-му поверсі приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднаний із проникненням до приміщення, з корисливих мотивів, діючи повторно, скориставшись тим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, за допомогою заздалегідь придбаних ключів, які мав при собі, шляхом підбору одного з ключів до замкової щілини, проник до кабінету № 318, де розташований офіс ТОВ «УСМ». Знаходячись у приміщенні вказаного кабінету, ОСОБА_7 , побачив на робочому столі монітор «Philips» 19TFT-LCD PHILIPS 190VW9FB, серійний № BZ5A, вартістю, 1200 грн. та монітор «Samsung» Р2250 LR22VS, серійний № LR22HLJS801934Х, вартістю - 1500 грн., які належать ТОВ «УСМ». ОСОБА_7 , відімкнувши монітори від системного блоку комп`ютера та помістивши їх до поліетиленового пакету, покинув кабінет № 318, що знаходиться в приміщенні буд. № 56 по просп. Ювілейному у м. Харкові, тим самим викравши та розпорядившись у подальшому викраденим майном на власний розсуд, спричинивши матеріальну шкоду ТОВ «УСМ» у розмірі 2700 грн..
Крім того, 25 листопада 2016 року, приблизно о 10:00 год., ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_4 , реалізуючи свій раптово виниклий злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливими мотивами та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно та повторно, з метою особистого збагачення, користуючись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом підбору ключа, який в нього був при собі, відчинив вхідні двері однокімнатної квартири АДРЕСА_5 та проник всередину приміщення, після чого заволодів майном ОСОБА_9 , а саме: фотоапаратом TM «NikonD3100», вартістю 4092 гривні.
Після цього, ОСОБА_7 , з місця вчинення кримінального правопорушення - злочину зник, в подальшому розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши тим самим потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 4092 гривні.
Крім того, 20.04.2017 приблизно о 15 годині, ОСОБА_7 перебував в будівлі Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради, що знаходиться за адресою: м.Харків, проспект Льва Ландау, буд.48, де побачив, що з кабінету № 12, розташованому на 2 поверсі, вийшла раніше незнайома йому ОСОБА_10 , яка зачинила двері кабінету на ключ.
В цей момент, у ОСОБА_7 виник злочинний намір спрямований на незаконне проникнення до приміщення кабінету з метою вчинення крадіжки. Реалізуючи свій злочинний намір спрямований на незаконне проникнення до приміщення з метою таємного викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , шляхом підбору ключа відчинив двері кабінету №12, після чого незаконно проник до приміщення кабінету. Перебуваючи в приміщенні кабінету № 12 Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради, ОСОБА_7 побачив на робочому столі, належні ОСОБА_10 речі, а саме: ноутбук Acer ТМР253- М-33114G та жіночий гаманець, якими вирішив таємно заволодіти.
ОСОБА_7 , переконавшись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, з корисливих мотивів з метою незаконного збагачення, взяв зі столу ноутбук Acer ТМР253- М-33114G, вартістю 5 626 гривень та належний ОСОБА_10 жіночий гаманець, який матеріальної цінності не складає, після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
Так, своїми умисними протиправними діями, ОСОБА_7 спричинив матеріальну шкоду ОСОБА_10 на загальну суму 5626 гривень.
Крім того, 10.05.2017 року,близько о 11:00, ОСОБА_7 , знаходячись біля буд. АДРЕСА_6 , діючи з умислом направленим на таємне викрадення чужого майна, повторно, з корисливих мотивів, шляхом пошкодження серцевини замку заздалегідь заготовленими інструментами, проник до квартири АДРЕСА_7 за вищевказаною адресою, що належить гр. ОСОБА_11 , звідки таємно викрав ноутбук марки «НР 655 (H5L14EA), чим спричинив матеріальну шкоду на суму 1760 гривень.
Після чого, ОСОБА_7 покинув місце скоєння злочину із викраденим майном, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_11 матеріальний шкоду на суму 1760 гривні 00 копійок.
Крім того, 02.02.2018 близько о 11:00, ОСОБА_7 , знаходячись біля буд. АДРЕСА_8 , діючи з умислом направленим на таємне викрадення чужого майна, повторно, з корисливих мотивів, шляхом вибиття вхідних дверей, проник до квартири АДРЕСА_9 за вищевказаною адресою, що належить гр. ОСОБА_12 , звідки таємно викрав планшет фірми "Samsung Galaxe Tabe", марки SM-T561 NZKASEK, вартістю - 4500 гривні 00 копійок та грошові кошти в розмірі 30 гривень.
Після чого, ОСОБА_7 покинув місце скоєння злочину із викраденим майном, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_12 матеріальний шкоду на загальну суму 4530 гривні 00 копійок.
Крім того, 13.05.2017 у період часу з 13:30 до 15:15 годин, ОСОБА_7 , перебуваючи біля квартири АДРЕСА_10 , діючи з умислом направленим на таємне викрадення чужого майна, повторно, з корисливих мотивів, шляхом злому замка, проник до вищевказаної квартири, що належить ОСОБА_13 , звідки таємно викрав перстень із срібла проби 925, чистою вагою срібла 5,5г., вартістю 66 гривень 39 копійок, підвіску із срібла проби 925, чистою вагою срібла 5г., вартістю 60 гривень 35 копійок, перстень із срібла проби 925, чистою вагою срібла 4грами, вартістю 48 гривень 28 копійок, та грошові кошти у сумі 800 гривень.
Після чого, з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, тим самим спричинивши ОСОБА_13 матеріальну шкоду на загальну суму 975 гривень 02 копійки.
Крім цього, 14.08.2017 у період часу з 09:00 до 17:20 годин, точний час не встановлено, ОСОБА_7 , перебуваючи біля кімнати АДРЕСА_11 , діючи з умислом направленим на таємне викрадення чужого майна, повторно, з корисливих мотивів, шляхом підбору ключа, проник до вищевказаної кімнати, що належить ОСОБА_14 , звідки таємно викрав ноутбук «HP Pavilion DM-4151SR (В1U3ОЕа)», вартістю 3093 гривні.
Після чого, з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, тим самим спричинивши ОСОБА_14 матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Крім цього, 20.09.2017 у період часу з 06:00 до 18:15 годин, точний час не встановлено, ОСОБА_7 , перебуваючи біля квартири АДРЕСА_12 , діючи з умислом направленим на таємне викрадення чужого майна, повторно, з корисливих мотивів, шляхом вибиття вхідних дверей, проник до вищевказаної квартири, що належить ОСОБА_15 , звідки таємно викрав каблучку із золота 583 проби, чистою вагою золота 1,43 грамів, вартістю 898 гривень 84 копійки.
Після чого, з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, тим самим спричинивши ОСОБА_15 матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Крім цього, 27.11.2017 у період часу з 05:30 до 17:00 години, точний час не встановлено, ОСОБА_7 , перебуваючи біля квартири АДРЕСА_13 , діючи з умислом направленим на таємне викрадення чужого майна, повторно, з корисливих мотивів, шляхом підбору ключа, проник до вищевказаної квартири, що належить ОСОБА_16 , звідки таємно викрав електром`ясорубку «Zеlmer ZMM 0815W», вартістю 1793 гривні.
Після чого, з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, тим самим спричинивши ОСОБА_16 матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Крім цього, 27.11.2017 у період часу з 05:30 до 17:00 години, точний час не встановлено, ОСОБА_7 , перебуваючи в квартирі АДРЕСА_13 , діючи з умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, побачивши банківську картку АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 , на ім`я ОСОБА_16 , маючи мету протиправного збагачення, вирішив таємно заволодіти вказаною банківською карткою АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 . Розуміючи, що вказана банківська картка є важливим офіційним документом АТ «Ощадбанк», незаконно заволодів нею з метою зняття з рахунку грошових коштів, що належать ОСОБА_16 .. Після чого, заволодівши вищевказаною карткою ОСОБА_7 з місця скоєння злочину зник.
Крім того, 27.07.2017 року, в період часу з 08.00 год. до 14.00 год., точний час не встановлено, ОСОБА_7 , маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, переслідуючи корисливу мету наживи, прийшов до будинку АДРЕСА_14 , де зайшов у під`їзд, та впевнившись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, підійшов до дверей квартири АДРЕСА_15 , розташованій на першому поверсі вищевказаного будинку, та за допомогою заздалегідь заготовленого лому, шляхом пошкодження вхідної двері незаконно проник у дану квартиру. Після чого, ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків свого протиправного діяння, переконавшись, що в квартирі нікого не має та за його злочинними діяннями ніхто не спостерігає, діючи умисно, із корисливих мотивів, повторно, таємно викрав із кімнати вказаної квартири чуже майно, що належить ОСОБА_17 , а саме: сережки із сплаву золота 585 проби, вагою 4,2 грами, вартістю 3780 грн.; сережки із сплаву золота 585 проби, вагою 1,5 грами, вартістю 1350 грн.; браслет із сплаву золота 585 проби, вагою 5 грамів, вартістю 4500 грн.; підвіску із сплаву золота 585 проби, вагою 1 грам, вартістю - 900 грн.; ланцюжок із сплаву золота 585 проби, вагою 4 грами, вартістю 3600 грн.; каблучка-перстень із сплаву золота 585 проби, вагою 5,7 грамів, вартістю 5130 грн.; каблучку обручальну із сплаву золота 585 проби, вагою 4 грами, вартістю 3600 грн.; каблучку із сплаву золота 585 проби, вагою 1,2 грами, вартістю 1080 грн.; каблучку із сплаву золота 585 проби, вагою 3 грами, вартістю 2700 грн.; каблучку із сплаву золота 585 проби, вагою 2 грами, вартістю 1800 грн.; каблучку із сплаву золота 585 проби, вагою 2,5 грамів, вартістю 2250 грн.; ладанку із сплаву золота 900 проби, вагою 1 грам, вартістю 1385 грн.; кулон із сплаву срібла 925 проби, вагою 5 грамів, вартістю 200 грн.; хрест ажурний із сплаву срібла 925 проби, вагою 3 грами, вартістю 120 грн.; кулон із сплаву срібла 925 проби, вагою 7 грамів, вартістю 280 грн.; ланцюжок із сплаву срібла 925 проби, вагою 7 грамів, вартістю 280 грн., ланцюжок із сплаву срібла 925 проби, вагою 5 грамів, вартістю 200 грн., сережки із сплаву срібла 925 проби, вагою 4 грами, вартістю 160 грн.; сережки із сплаву срібла 925 проби, вагою 5 грамів, вартістю 200 грн., каблучку із сплаву срібла 925 проби, вагою 1,5 грами, вартістю 60 грн., каблучку із сплаву срібла 925 проби, вагою 3,5 грами, вартістю 140 грн., каблучку із сплаву срібла 925 проби, вагою 1,5 грамів, вартістю 60 грн., а всього на загальну суму 33775 грн. та грошові кошти у сумі 800грн.
Після цього, ОСОБА_7 з викраденим майном з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_17 матеріальну шкоду на загальну суму 34575 грн..
Крім того, 09.08.2017, у період часу з 14.00 до 16.00 годин, точний час не встановлений, ОСОБА_7 , перебуваючи біля квартири АДРЕСА_16 , діючи з умислом направленим на таємне викрадення чужого майна, повторно, з корисливих мотивів, шляхом підбору ключа, проник до вищевказаної квартири, що належить ОСОБА_18 , звідки таємно викрав планшет «СНUWI Vі8», вартістю 1832 гривні, та грошові кошти в сумі 900 гривень.
Після чого ОСОБА_7 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, тим самим спричинивши ОСОБА_18 матеріальну шкоду на загальну суму 2732 грн..
Крім того, 12.03.2018 року, приблизно о 09:00 ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку АДРЕСА_17 , діючи з умислом направленим на таємне викрадення чужого майна, повторно, з корисливих мотивів, шляхом підбору ключів відкрив дверний замок та проник до квартири АДРЕСА_18 , в якій мешкає родина ОСОБА_19 . Знаходячись в квартирі, ОСОБА_7 заволодів майном ОСОБА_20 , а саме: грошима в сумі 60 грн., 230 доларів США, що станом на 12.03.2018 за офіціальним курсом Національного банку України становить 6000 грн. 70 копійок, ноутбуком ACER ASPIRE 4745G- 5453G32Mnks (LX.PSMOC.055), із зарядним пристроєм, вартістю 3815,00 грн., комп`ютерною мишею USB Optical Mouse Trust, вартістю 50,00 гривень.
Після чого, ОСОБА_7 з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_20 матеріальну шкоду на загальну суму 9925 грн. 70 копійок.
Крім того, 20.03.2018 року, приблизно о 11.00 годині, ОСОБА_7 знаходився у під`їзді будинку АДРЕСА_19 , де в нього виник злочинний намір на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, за допомогою молотка, що мався у нього при собі, поєднаний з проникненням у житло. З метою реалізації свого злочинного наміру, ОСОБА_7 діючи умисно, з корисливих мотивів постукав у двері квартири АДРЕСА_20 будинку за вищевказаною адресою, де мешкає раніше незнайома йому ОСОБА_21 .
Після того, як потерпіла ОСОБА_21 відчинила двері квартири, ОСОБА_7 зайшов у коридор квартири, тим самим шляхом вільного доступу незаконно проник у житло, де реалізуючи свій злочинний, корисливий намір, за допомогою молотка, який знаходився у нього в правій руці, наніс один удар в область лівої частини голови потерпілої ОСОБА_21 , тим самим застосував насильство, небезпечне для життя і здоров`я потерпілої, та спричинив потерпілій: забійну рану на голові, яка згідно висновку експерта № 09/903-С/18 від 27.03.2018 відноситься до легкого тілесного ушкодження. При цьому ОСОБА_7 висунув вимогу потерпілій передати йому грошові кошти та коштовні метали, які знаходяться у вищевказаній квартирі.
В цей час сусідка ОСОБА_22 з квартири АДРЕСА_21 побачивши у камеру відео спостереження, яка встановлена на двері її квартири, що у сусідню квартиру проник раніше невідомий їй чоловік, з метою з`ясування, що коїться у сусідній квартирі прослідувала туди, де побачивши злочинні дії ОСОБА_7 та з метою їх припинення разом з потерпілою ОСОБА_21 виштовхнула його з квартири. Після цього, ОСОБА_7 з місця скоєного злочину зник.

Не погодившись з рішенням районного суду обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 подали на нього апеляційні скарги.

В своїх апеляційних скаргах:

- обвинувачений ОСОБА_7 просить змінити вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25 березня 2020 року, перекваліфікувати його дії з ч. 3 ст. 187 КК України та призначивши йому більш м`яке покарання.
Обґрунтовуючи свою вимогу обвинувачений вказує на те, що висновки суду, зазначені в оскаржуваному вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки умислу на вчинення розбою у нього не було; потерпіла ОСОБА_21 підтвердила під час її допиту в суді першої інстанції, що ОСОБА_7 не вимагав від неї гроші і цінності та висловлював погроз; показання потерпілої ОСОБА_21 та свідка ОСОБА_22 мають суттєві відмінності і суперечності, але судом, при ухваленні оскаржуваного обвинувального вироку, безпідставно взято до уваги лише показання останньої;

- захисник ОСОБА_8 просить змінити вирок Фрунзенського районного суду від 25.03.2020 р. відносно ОСОБА_7 , перекваліфікувавши його дії з ч.3 ст. 187 на ч.3 ст. 15, ч. 3 ст.185 КК України, тобто незакінчений замах на скоєння крадіжки з проникненням у житло.
В своїх апеляційних доводах захисник посилається на те, що ОСОБА_7 20.03.2018 року мав умисел на скоєння саме квартирної крадіжки і з цією метою він випадково вибрав квартиру АДРЕСА_20 ; показання свідка ОСОБА_22 слід сприймати критично, бо вони є необ`єктивними, емоційними, недостовірними, та таким, що не відповідають об`єктивним можливостям сприйняття події; потерпіла ОСОБА_21 надавала суду послідовні та чіткі показання; відповідно до висновку СМЕ № 09/903-С/2018 від 27.03.2018 у ОСОБА_21 мала місце забійна рана на голові, по ступені тяжкості це пошкодження викликало незначні скороминущі наслідки, тривалість якого не перевищує 6 діб та відноситься до легкого тілесного ушкодження; ОСОБА_7 носив з собою молоток-обценьки не з метою нанесення тілесних ушкоджень, а як інструмент з метою проникнення, та умислу використовувати його проти здоров`я особи він не мав; легкі тілесні ушкодження у потерпілої виникли від неумисних дій ОСОБА_7 та це не можливо кваліфікувати як насильство, що є небезпечним для життя та здоров`я; матеріалів справа не містять переконливих та безсумнівних доказів про умисел ОСОБА_7 на вчинення саме розбійного нападу.
Крім того, апелянт зазначає, що суд призначив ОСОБА_7 надмірно суворе покарання, не врахував належним чином те, що він по епізоду за ч. 3ст. 187 КК вину свою визнав частково, у скоєному щиро розкаявся, вибачився перед потерпілою, яка претензій до обвинуваченого не мала та не наполягала на суворому покаранні. У судових дебатах сторона обвинувачення наполягала на призначенні покарання у виді 8 років позбавлення воли. Також суд не надав належної уваги тому, що ОСОБА_7 є вдівцем, має на утриманні двох малолітніх дітей, відносно яких він не позбавлений батьківських прав. На обліках у нарколога та психіатра не перебуває. Згідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених , а також запобіганню вчинення нових злочинів.

Заслухавши доповідь судді; доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 , які просили задовольнити апеляційні скарги сторони захисту; думку прокурора, який вважав оскаржуваний вирок суду першої інстанції законним і обґрунтованим; перевіривши матеріали кримінального провадження та оскаржуваний вирок, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Колегія суддів, дослідивши матеріали провадження і доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 , встановила, що суд першої інстанції з достатньою повнотою, в межах визначеного судом обсягу, дослідив обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 злочинів згідно пред`явленого обвинувачення , дав належну правову оцінку, правильно кваліфікував його дії та обґрунтовано прийшов до висновку про винуватість обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України.
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення злочину за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, що зазначені у вироку, та правова кваліфікація цих дій обвинуваченого в апеляційних скаргах не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини в апеляційному порядку не перевіряються.
Апеляційні доводи захисника та обвинуваченого щодо невірної правої кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.3 ст.187 КК України та недоведеності його вини в цій частині обвинувачення є безпідставними, оскільки в повному обсязі спростовуються доказами сторони обвинувачення, які суд безпосередньо дослідив в судовому засіданні за участю сторін та надав їм належну оцінку у вироку.
Згідно зі ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Як убачається з оскаржуваного судового рішення, висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, за викладених у вироку обставин ґрунтуються на доказах, досліджених та належно оцінених у судовому засіданні.
Суд зробив висновок про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину на підставі показань самого обвинуваченого, потерпілих ОСОБА_21 , свідка ОСОБА_22 , експерта ОСОБА_23 .
Крім того, судом першої інстанції співставлено, проаналізовано і покладено в основу обвинувального вироку дані, що містяться у: протоколі прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 20.03.2018 року від потерпілої ОСОБА_21 ; протоколі огляду місця події від 21.03.2018 року, з фототаблицями, проведеного за участю потерпілої ОСОБА_21 ; протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.03.2018 року за участю потерпілої ОСОБА_21 ; висновку експерта № 09/903-С/2018 від 27.03.2018 року потерпілої ОСОБА_21 ; протоколі огляду предметів від 22.03.2018 року; протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.03.2018 року за участю свідка ОСОБА_22 ; протоколі огляду місця події від 20.03.2018 року, з фототаблицями, проведеного за участю потерпілої ОСОБА_21 ; протоколі огляду місця події від 20.03.2018 року, з фототаблицями, проведеного за участю підозрюваного ОСОБА_7 ; висновку експерта № 15/№ 413-С/18 від 25.04.2018 року; а також дослідженими в судовому засіданні речовими доказами, а саме: металевим предметом схожим на молоток з однієї сторони та фомки з другої сторони, який вилучений 20.03.2018 року під час огляду місця події у ОСОБА_7 біля будинку № 9 по бул. Б. Хмельницького м. Харкові.
Зокрема, згідно відомостей протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 20.03.2018 року, ОСОБА_21 повідомила, що 20.03.2018 року о 10.00 годин невідома особа, під погрозою застосування насилля, намагався заволодіти грошовими коштами та ювелірними цінностями.
Відповідно до даних протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.03.2018 року, в ході проведення цієї слідчої дії потерпіла ОСОБА_21 в присутності понятих, впізнала чоловіка на фото № 2, яким виявився ОСОБА_7 , який 20.03.2018 року проник до її квартири АДРЕСА_22 , із застосуванням насилля, а саме нанесенням удару по голові предметом схожим на молоток, вимагав у неї гроші та цінності.
Згідно висновку експерта № 09/903-С/2018 від 27.03.2018 року, згідно якого у ОСОБА_21 мали місце наступні ушкодження: забійна рана на голові. Це пошкодження виникло від ударної дії тупого твердого предмету, характерні особливості якого на тілі потерпілої не відобразились, та могли бути отримані в строк за 4-6 днів до проведення експертизи. По ступеню тяжкості це пошкодження викликало незначні скороминущі наслідки, тривалість якого не перевищує 6 діб і за цією ознакою відноситься до легкого тілесного ушкодження. Пошкодження, виявлені у ОСОБА_21 могли утворитись при обставинах, на які вона посилається при своїх свідченнях.
В ході судового розгляду в суді першої інстанції експерт ОСОБА_23 пояснив, що наданий ним висновок судово-медичної експертизи підтримав та пояснив, що у потерпілої ОСОБА_21 була виявлена забійна рана голови зліва, від ударної целеспрямованої дії, нанесеної зверху-вниз, яка могла бути спричинена молотком або фомкою, відноситься до легкого тілесного ушкодження, без короткочасного розладу здоров`я. Потерпіла та нападник під час нанесення удару були розташовані обличчям до обличчя, на відстані витягнутою руки, пошкодження було не глибоким, даних про ковзання не має. Потерпіла пояснювала за яких обставин отримала ушкодження, а саме, що вона була вдома, в двері подзвонили, вона відкрила та отримала вдар по голові молотком.
Згідно відомостей протоколу огляду місця події від 20.03.2018 року, з фототаблицями, проведеного за участю підозрюваного ОСОБА_7 , місцем огляду була ділянка території, яка знаходиться біля вхідних дверей 2 під`їзду за адресою: АДРЕСА_19 , де у підозрюваного ОСОБА_7 було виявлено та вилучено металевий предмет схожий на молоток з однієї сторони та фомки з другої сторони.
Відповідно до даних протоколу огляду предметів від 22.03.2018 року, згідно якого були оглянуті металевий предмет схожий на молоток з однієї сторони та фомки з другої сторони, який загальною довжиною 25 см, шириною 1,8 см, має сліди забруднення іржі, сколи, хустка (жіночий платок) з тканини трикутної форми з тканини, максимальним розміром 60 см, на поверхні маються ВБЦ неправильної геометричної форми з нерівними краями.
Висновком експерта № 15/№ 413-С/18 від 25.04.2018 року встановлено, що в результаті проведення експертизи металевого молотка (об`єкти № 1-5), вилученого під час огляду місця події 20.03.2018 року за адресою: АДРЕСА_19 встановлено наступне: в об`єктах № 1,2 знайдені сліди крові людини, встановити групову приналежність яких не було можливості, у зв`язку з не виявленням антигенів А,В,Н; в об`єктах № 3-5 сліди крові не знайдені.

В ході пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.03.2018 року, свідок ОСОБА_22 в присутності понятих, впізнала чоловіка на фото № 2, яким виявився ОСОБА_7 , який 20.03.2018 року проник до квартири АДРЕСА_22 , де мешкає потерпіла ОСОБА_21 , із застосуванням насильства, із застосуванням молотка спричинив тілесні ушкодження, вимагав у неї гроші та цінності.
Свідок ОСОБА_22 під час її допиту в суді першої інстанції пояснила, що вона є сусідкою потерпілої ОСОБА_21 .. Над її дверима в під`їзді стоять камера. В березні 2018 року, точну дату вона не пам`ятає, вона побачила, як ОСОБА_7 (раніше їй незнайомий), підійшов до двері квартири АДРЕСА_20 її будинку та став виламувати двері, але не зламав, в цей момент її сусідка ОСОБА_21 відкрила двері. ОСОБА_7 зайшов до квартири потерпілої ОСОБА_21 .. Вона вийшла у під`їзд та через двері квартири потерпілої чула, як ОСОБА_7 казав потерпілій « ОСОБА_24 гроші або вб`ю», вдарив потерпілу по голові, вона бачила кров. Свідок штовхнула двері квартири потерпілої та побачила в квартирі ОСОБА_7 , який стояв з правої сторони, а потерпіла попереду, в руках ОСОБА_7 був металевий предмет, з одної сторони як молоток, з другої сторони фомка, який він став намагатися сховати. Свідок стала голосно кричати, ОСОБА_7 злякався та втік. Свідок зазначила, що ці події відбувались саме в квартирі потерпілої ОСОБА_21 .. Щодо викрадення цінностей у потерпілої ОСОБА_21 , свідку нічого не відомо, вважала, що він не встиг нічим заволодіти, потерпіла живе скрутно, не бачила, щоб ОСОБА_7 щось виносив з квартири потерпілої. Свідок викликала поліцію та швидку допомогу, так як на голові потерпілої була кров. Також свідок зазначила, що потерпіла ОСОБА_21 людина похилого віку, мешкає одна та у неї є проблеми із пам`яттю.
Свідок ОСОБА_22 була попереджена судом про кримінальну відповідальність за надання завідома неправдивих показань і стороною захисту не надано будь-яких об`єктивних доказів, що свідок має особисту зацікавленість щодо розгляду цього кримінального провадження чи вона має намір обмовити обвинуваченого.
Будь-яких доказів про те, що свідок не могла пам`ятати події, які вона сприймала особисто, обвинуваченим та його захисником суду апеляційної інстанції не надано.
Крім того, згідно ч.4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.

Допитана потерпіла ОСОБА_21 , 1936 року народження, в суді першої інстанції надала показання про те, що вона мешкає за адресою: АДРЕСА_23 . В двері її квартири подзвонили, вона відкрила двері, чоловік попросив води, вона дала йому води, а він вдарив її молотком по голові, в квартирі вона побачила кров на голові. Зазначила, що чоловік не вимагав гроші та цінності, в неї нічого не пропало. Вона викликала поліцію.
Колегією суддів враховується похилий вік потерпілої ОСОБА_21 , через який вона могла не пам`ятати в суді першої інстанції усіх події щодо скоєного стосовно неї злочину, але з урахуванням усіх досліджених судом першої інстанції письмових доказів наведених вище та показань свідка ОСОБА_22 , на переконання суду, вина ОСОБА_7 підтверджується в пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.187 КК України.

Колегія суддів не вбачає підстав для іншої кваліфікації, оскільки вона повністю підтверджується зібраними доказами, не вірити яким у суду апеляційної інстанції немає підстав. Надані докази об`єктивні і підтверджуються показаннями потерпілої, свідка ОСОБА_22 , висновками експертиз, протоколами прийняття заяви та проведених слідчих дій за участю потерпілої, обвинуваченої та свідка, а тому колегія суддів вважає, що доводи обвинуваченого та його захисника щодо перекваліфікації дій ОСОБА_7 з ч.3 ст.187 КК України на ч.3 ст.15 - ч.3 ст.185 КК України є суб`єктивними та безпідставними.
Так, відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009р. за №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», розбій як злочин проти власності це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства. Під нападом за статтею 187 КК України слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства, зазначеного в частині першій цієї статті. Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.
Згідно п.9 зазначеної вище Постанови небезпечне для життя чи здоров`я насильство це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, придушення за шию, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо.
Як встановлено судом першої інстанції, з висновками якого погоджується і колегія суддів, обвинувачений під час нападу, з метою заволодіння майном, мав при собі та використав металевий предмет, схожий на молоток з однієї сторони та фомку - з другої сторони, який використав та завдав потерпілій, яка є особою похилого віку, 1936 року народження, та в момент нападу їй було 82 роки, забійну рану голови, тобто наніс удар в життєво важливий орган, що враховуючи вік та стан здоров`я потерпілої був для неї насильством небезпечним для життя та здоров`я в момент спричинення. При цьому, згідно показань свідка ОСОБА_22 , наданих нею в суді першої інстанції, обвинувачений також висловлював ОСОБА_21 погрози застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я, а саме вбивством, та спричинив останній, наявним у нього металевим предметом, забійну рану на голові потерпілої, що вона особисто чула та бачила.
Апеляційні доводи про те, що обвинувачений випадково спричинив потерпілій ОСОБА_21 ушкодження спростовуються також показаннями потерпілої, свідка ОСОБА_22 та експерт ОСОБА_23 , у зв`язку з чим подані апеляційні скарги в цій частині є необґрунтованими.
Суд апеляційної інстанції розцінює не визнання обвинуваченим своєї провини у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, як обраний засіб захисту від пред`явленого обвинувачення і бажання уникнути відповідальності за скоєне.
За таких обставин, на думку колегії суддів, суд першої інстанції навів в оскаржуваному вироку ті докази, в тому числі показання свідків, які вважав необхідним та достатнім для підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.
У вироку суду в повній відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, які суд дослідив та оцінив із дотриманням положень ст. 94 КПК України. В основу обвинувального вироку покладено виключно ті докази, що не викликають сумнівів у їхній достовірності. Зі змісту вказаного вироку вбачається, що суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, встановив і зазначив місце, час, спосіб вчинення злочину, його наслідки. Місцевим судом повністю дотримані вимоги чинного законодавства, досліджено усі обставини кримінального провадження та оцінено надані докази з точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку, можуть бути покладені в основу обвинувального вироку, оскільки стороною захисту не доведено наявність підстав для виправдання обвинуваченого за пред`явленим обвинуваченням чи скасування оскаржуваного вироку, з урахуванням доводів, наведених в апеляційних скаргах.
Отже, версія і доводи обвинуваченого та його захисника про незгоду з оскаржуваним вироком суду першої інстанції, а також щодо суперечливості та відсутності достовірних доказів на підтвердження його вини у вчиненні злочину за ч.3 ст.187 КК України, мають суто суб`єктивний та безпідставний характер, пов`язаний з обраним способом захисту, що обумовлює необхідність відмови у задоволенні апеляційних скарг сторони захисту.

Що стосується призначеного покарання обвинуваченому, то воно, на думку колегії суддів, відповідає вимогам ст.65 КК України та роз`ясненням, що містяться в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».
Зокрема, суд першої інстанції, обираючи вид та міру покарання ОСОБА_7 , врахував конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого злочину, характер і ступінь його суспільної небезпеки, сукупність всіх даних, які характеризують їх особи, в тому числі й ті, на які є посилання сторони захисту у поданих апеляційних скаргах.
Так, ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, раніше неодноразово судимий, в тому числі за злочини проти власності, з місць позбавлення волі звільнився в 2016 році, та одразу продовжив злочинну діяльність, судимість в установленому законом порядку не знята та не погашена, не перебуває на обліку лікарів психіатра та нарколога, за місцем мешкання характеризується посередньо, як особа, що зловживає спиртними напоями та підтримує зв`язки із раніше судимими особами, які ведуть антигромадський спосіб життя, є вдівцем.
Згідно характеристики з місця відбування покарання ОСОБА_7 характеризувався посередньо, допускав порушення установленого порядку відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, за час відбування покарання не довів свого виправлення. Також судом враховано стан здоров`я обвинуваченого, який має закритий перелом виростків лівої плечової кістки, згідно повідомлення КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної допомоги ім. Проф. О.І. Мещанінова від 22.01.2020 року.
Крім того, ОСОБА_7 має двох малолітніх дітей ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Проте згідно інформації Департаменту служби у справах дітей по Індустріальному району м. Харкова вбачається, що Департаментом подано позовну заяву про позбавлення батьківських прав ОСОБА_7 відносно його малолітніх дітей. Згідно інформації відділу обліку та моніторингу місця проживання ОСОБА_7 має місце реєстрації разом із дітьми у власному житлі, яке довів до непридатного для проживання стану. Діти фактично мешкали разом із матір`ю до її смерті, мати дітей померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . Протягом 2017 року після смерті дружини ОСОБА_7 разом із дітьми постійно змінював місце мешкання, винаймав житло. З літа 2017 року до служби у справах дітей надходила інформація про зловживання ОСОБА_7 спиртними напоями, наркотичними речовинами та неналежного виконання батьківських обов`язків. Діти не відвідували школу та дошкільний заклад. Була отримана службою інформація про жорстоке поводження з дітьми. Після потрапляння у житло, виявилось, що умови для проживання дітей жахливі, відсутні продукти харчування, діти нічого не їли декілька днів, в житлі антисанітарні умови, відсутнє світло, на обличчях дітей були синці. Дітей було вилучено від батька ОСОБА_7 та поміщено до Комунального закладу охорони здоров`я «Обласна дитяча лікарня № 2», а в подальшому до Обласного центру соціально-психологічної реабілітації «Гармонія».
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, судом, відповідно до вимог ст.66 КК України, обґрунтовано віднесено часткове відшкодування шкоди та щире розкаяння за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України..
Злочин скоєний щодо особи похилого віку, що є обставиною, яка в силу положень ст.67 КК України, обтяжує покарання обвинуваченому. Крім того, у діях обвинуваченого ОСОБА_7 наявний і рецидив злочинів за ч. 3 ст. 187 та ч. 3 ст. 185 КК України.
Врахувавши всі зазначені обставини в сукупності, місцевий суд обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 можливе виключно в умовах ізоляції його від суспільства.
Конституційний Суд України у своєму рішенні за № 15-рп/2004 зазначив про те, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».
Тобто, покарання повинно перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 покарання призначене в межах санкції ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України і, на думку колегії суддів, за своїм видом і розміром є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 не надав суду апеляційної інстанції жодного медичного документу, який би підтверджував його неможливість відбування покарання у виді позбавлення волі за станом здоров`я.
Переконливих доводів, які б ставили під сумнів законність рішення місцевого суду, вмотивованість його висновків при призначенні обвинуваченому покарання в апеляційних скаргах не наведено.
Окрім цього, питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.
Разом із тим, дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені змістом статей 409, 414 КПК України, які передбачають повноваження суду апеляційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість (див., наприклад, постанову Верховного Суду від 12 липня 2018 року у справі № 745/398/16-к).
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Доводи обвинуваченого та його захисника про необхідність призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання, з урахуванням даних про його особу, який неодноразово засуджувався, та фактичних обставин за цим кримінальним провадженням, наведених в оскаржуваному вироку, на думку колегії суддів, - є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_7 своєю поведінкою не доводить свого виправлення та перевиховання, а тому є суспільно-небезпечною особою.
Крім того, колегія суддів позбавлена процесуальної можливості об`єднувати різні кримінальні провадження в одне, у зв`язку з чим клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 , яке надано суду апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення не підлягає задоволенню.
Разом з цим, оскаржуваним вироком обвинувачений ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, який було вчинено 27.11.2017 року. Останній епізод злочину за цим кримінальним провадження у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_7 було вчинено 20.03.2018 року.
Санкцією ч.1 ст. 357 КК України передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеження волі на строк до трьох років.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Враховуючи, що вирок суду не набрав законної сили, а строки, передбачені ст. 49 КК України, для обвинуваченого за ч.1 ст. 357 КК України вже минули, наявні підстави для звільнення останнього від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 357 КК України.
Передумовою для закриття кримінального провадження у справі є наявність згоди особи на звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав, що роз`яснено обвинуваченому колегією суддів під час апеляційного розгляду. Обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував проти його звільнення від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 357 КК України та відповідно надав свою згоду.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку щодо необхідності звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 357 КК України на підставі п. 2 ч. 1ст. 49 КК України, та закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 357 КК України.
За таких обставин, ОСОБА_7 належить вважати засудженим за ч.3 ст.185 КК України та ч.3 ст.187 КК України до покарання, призначеного вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25.03.2020 року. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, ОСОБА_7 належить визначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015 року), обвинуваченому ОСОБА_7 належить зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 20.03.2018 року по 30.03.2021 року включно, із співвідношення один день тримання під вартою відповідає двом дням позбавлення волі.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення, не встановлено.
Керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25 березня 2020 року відносно ОСОБА_7 в частині засудження ОСОБА_7 за ч.1 ст.357 КК України скасувати.
Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.1 ст.357 КК України закрити, звільнивши ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч..1 ст.49 КК України в зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Вважати ОСОБА_7 засудженим:
- за ч.3 ст.185 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі;
- за ч.3 ст.187 КК України до 10 (десяти) років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне визначити ОСОБА_7 покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року), зарахувати ОСОБА_7 в строк відбуття покарання, призначеного вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25 березня 2020 року, строк попереднього ув`язнення з 20 березня 2018 року по 30 березня 2021 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.
В решті вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25 березня 2020 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін..
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді