ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2021 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого: ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5
обвинувачених ОСОБА_6
ОСОБА_7
захисників ОСОБА_8
ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000526 від 08 березня 2018 року відносно:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Чернівці, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , із середньою освітою, одруженого, неодноразово судимого, а саме:
-12 вересня 2002 року Ленінським районним судом м. Чернівці за ч. 3 ст. 189 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на 3 роки 6 місяців із звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання із випробуванням на 3 роки;
-23 вересня 2004 року Ленінським районним судом м. Чернівці за ч. 2 ст. 189 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на 4 роки;

КП №11-кп/822/72/21 р. Головуючий у І інстанції: ОСОБА_10
Категорія: ст. 125 КК України Доповідач: ОСОБА_1
-19 грудня 2012 року Першотравневим районним судом м. Чернівці за ч. 2 ст. 190 КК України о покарання у вигляді позбавлення волі на 2 роки із звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з вирубанням на 2 роки;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українця, громадянина України, уродженця м. Чернівці, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, а саме:
-вироком Луцького міського суду Волинської області від 02 березня 2010 року за ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у вигляді 9-ти років позбавлення волі,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345-1 КК України КК України, за апеляційними скаргами прокурора Чернівецької місцевої прокуратури ОСОБА_5 , захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 грудня 2020 року у кримінальному провадженні №0000526 від 08 березня 2018 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 грудня 2020 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та звільнено ОСОБА_6 від покарання за ч. 1 ст. 125 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.
ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено йому покарання за даною статтею КК України у вигляді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00 (одну тисячу сімсот) гривень в дохід держави.
До вступу вироку в законну силу міру запобіжного заходу ОСОБА_6 залишено обрану - домашній арешт.
Мільничука ОСОБА_11 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та звільнено ОСОБА_7 від покарання за ч. 1 ст. 125 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.
До вступу вироку в законну силу міру запобіжного заходу ОСОБА_7 залишено обрану - домашній арешт.
Стягнуто з засудженого ОСОБА_6 кошти в сумі 14 860 (чотирнадцять тисяч вісімсот шістдесят) гривень 57 (п`ятдесят сім) копійок на користь держави, в рахунок відшкодування витрат на проведення в ході досудового розслідування судових експертиз.
Стягнуто з засудженого ОСОБА_7 кошти в сумі 15064 (п`ятнадцять тисяч шістдесят чотири) гривні 45 (сорок п`ять) копійок на користь держави, в рахунок відшкодування витрат на проведення в ході досудового розслідування судових експертиз.
Вирішено долю речових доказів.
Вироком суду першої інстанції встановлено, що 07 березня 2018 року, приблизно о 20 годині, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 діючи за попередньою змовою з невстановленими слідством особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, перебуваючи біля під`їзду №1, будинку АДРЕСА_3 , підійшли до громадянина ОСОБА_12 та маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, умисно, протиправно, нанесли ОСОБА_12 значну кількість ударів руками та твердими предметами, схожими на відрізок сталевої арматури, в область голови, тулуба та ніг, в результаті чого ОСОБА_12 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді:
- синців: в ділянці нижнього повіка лівого ока; в ділянці нижнього повіка правого ока;
- синця з садном в правій лобно-скроневій ділянці;
- саден: по передній поверхні лівого колінного згину; у верхній третині правої гомілки по передній поверхні.
Згідно висновку судово-медичного експерта №243д від 06 квітня 2018 року тілесні ушкодження у вигляді саден та синців, як кожне зокрема, так і в сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Крім того, продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_6 09 березня 2018 року, приблизно о 21 годині, діючи за попередньою змовою з невстановленою слідством особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, перебуваючи біля продуктового магазину, що по АДРЕСА_4 , підійшли до ОСОБА_13 та маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, умисно, протиправно, нанесли ОСОБА_13 значну кількість ударів твердими предметами схожими на молотки в область голови, тулуба, рук та ніг, в результаті чого ОСОБА_13 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді:
- саден по передній поверхні правого колінного згину, у нижній третині правого стегна по передній поверхні; по передньо-внутрішній поверхні правого стегна в нижній третині; на правій здухвинній ділянці; на передній черевній стінці по середині на 3,5 см. нижче мечеподібного паростка грудини;
- синців в лівій навколо орбітальній ділянці з переходом на ліву лобно-скроневу ділянку; по передньо-внутрішній поверхні правої гомілки в середній та верхній третинах з переходом на передньо-внутрішню поверхню правого колінного згину; в біля пупковій ділянці справа; в середній третині правого стегна по передньо-внутрішній поверхні;
- ран забійних по передньо-внутрішній поверхні правої гомілки у верхній третині; в кількості 2-х по передній поверхні правої гомілки у верхній третині.
Згідно висновку судово-медичного експерта №278д від 06 квітня 2018 року тілесні ушкодження у виглядів саден та синців, як кожне зокрема, так і в сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень; рани як кожна зокрема, так і в сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я.
Суд першої інстанції перекваліфікував дії ОСОБА_6 з ч. 2 ст. 345-1 КК України на ч. 1 та ч. 2 ст. 125 КК України, а ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 345-1 КК України на ч. 1 ст. 125 КК України.
На вказаний вирок суду прокурор ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 грудня 2020 року та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345-1 КК України та призначити їм покарання у виді 3 років позбавлення волі.
В своїй апеляційній скарзі вказує на те, що дії ОСОБА_6 та ОСОБА_7 слід кваліфікувати за ст. 345-1 КК України? оскільки напади були скоєні останніми саме на журналістів.

Зазначає, що судом не взято до уваги те, що тілесні ушкодження були нанесені ОСОБА_12 07 березня 2018 року, а ОСОБА_13 09 березня 2018 року, тобто через два дні, що вказує на те, що злочини були заздалегідь підготовленими, спланованими, були підібрані співвиконавці, підготовлені відповідні знаряддя, відслідковано місце проживання потерпілих та час їх повернення додому.

Зазначив, що під час допиту обвинуваченого ОСОБА_7 останній повідомив, що він знайомий з ОСОБА_12 та йому було відомо, чим він займається в соцмережах, бачив, як потерпілий писав якісь пости в якості активіста.

Вважає, що протиправні діяння проти ОСОБА_12 та ОСОБА_13 пов`язані між собою, а тому повинні розглядатись в єдиному контексті через спільну журналістську діяльність потерпілих, а тому їх дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 345-1 КК України.

Крім того, на вказаний вирок суду першої інстанції адвокатом ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , також було подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 грудня 2020 року та закрити кримінальне провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 за невстановленням достатності доказів для доведення його вини і вичерпанням можливості їх отримати.
Апеляційні доводи обґрунтовує тим, що судом першої інстанції була допущена неповнота судового розгляду, невідповідність висновків, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального закону.
Вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що під час пред`явлення особи до впізнання, потерпілий ОСОБА_12 не впізнав ОСОБА_6 , як особу, яка спричинила йому тілесні ушкодження.
Зауважує, що на відрізку арматури, вилученої під час обшуку житла ОСОБА_6 , відповідно до висновку експертизи № 450, виявлені клітини з ядрами, походження яких від ОСОБА_12 виключається, а тому вказаний висновок експерта спростовує факт нанесення тілесних ушкоджень останньому саме ОСОБА_6 .
Апелянт зазначає і те, що суд першої інстанції залишив без оцінки питання про те, що на шапці синього кольору виявили зразки як одного, так і іншого обвинуваченого, хоча раніше обвинувачені знайомі не були та не користувались однією шапкою.
Зазначає, що свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які надавали показання в суді першої інстанції по епізоду нанесення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень ОСОБА_13 , не вказали точно на те, що такі тілесні ушкодження наносились саме ОСОБА_6 , оскільки нападники були в масках і їх було важко розпізнати.
Звертає увагу на те, що під час пред`явлення особи для впізнання 12 травня 2018 року потерпілий ОСОБА_13 впізнав ОСОБА_6 , як одного із нападників, однак судом першої інстанції було проігноровані, доводи викладені стороною захисту в клопотанні про визнання даного доказу недопустимим, зокрема допис слів про впізнання «особи під номером 2» вже після складення протоколу та вручення його копії стороні захисту.
Вказує, що в протоколі пред`явлення особи для впізнання від 12 травня 2018 року зазначено, що під час проведення впізнання застосовувались технічні засоби фіксації, а саме відеозйомка на мобільний телефон, однак відеозапис в матеріалах справи відсутній, а рапорт про несправність телефону датований 14 березня 2018 року, тобто за два місяці до проведення слідчої дії.
Стверджує, що малюнок із зображенням татуювання на кисті правої руки є недопустими доказом по справі, оскільки був здійснений 07 червня 2018 року та складений після пред`явлення особи для впізнання.
Вважає, що висновок експерта № 450 від 18 вересня 2018 року, яким встановлено, що на відрізку арматури, вилученої під час обшуку у ОСОБА_6 виявлені генетичні ознаки клітин з ядрами, походження яких від ОСОБА_13 виключаються, а тому вказаний висновок експертизи не може свідчити про те, що саме ОСОБА_6 були спричинені тілесні ушкодженні ОСОБА_13 .
Свої доводи обґрунтовує і тим, що суд першої інстанції помилково послався на висновок експерта № 185 від 27 червня 2018 року, згідно якого зразок запаху відібраного з кисті правої та лівої рук у ОСОБА_6 співпадає з запахом вилученого під час огляду місця події з поверхні важеля коробки передач автомобіля ВАЗ-2107, оскільки суд першої інстанції не встановив хто є власником вказаного транспортного засобу та яке відношення до нього має ОСОБА_6 .
Зазначає, що однією з підстав скасування вироку є і те, що судовий розгляд кримінального провадження відбувався без участі потерпілих.
Апеляційну скаргу на вирок суду першої інстанції також подав захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 , який просив вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 грудня 2020 року скасувати та закрити кримінальне провадження на підстав п. 1 ч. 3 ст. 284 КПК України, оскільки не встановлено достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України.
Апеляційні доводи обґрунтовує тим, що протокол пред`явлення для впізнання фотознімків від 20 листопада 2018 року не може бути допустимим доказом, у зв`язку з тим, що ОСОБА_12 та ОСОБА_7 раніше були знайомі та згодом в них стали неприязні стосунки. Крім того, судом першої інстанції не взято до уваги те, що процедура впізнання ОСОБА_18 проводилась через 9 місяців після вчинення злочину.
Зауважує, що, відповідно до висновків експертиз № 450 та № 145, на шапці синього кольору виявлено генетичні ознаки клітин ОСОБА_6 і запах ОСОБА_7 , у зв`язку з чим такі висновки експертиз є недостовірними.
Вказує, що під час вчинення злочину ОСОБА_7 не перебував в районі вчинення злочину, що підтверджується трафіком сім карти за номером, яким користується ОСОБА_7 .
Вважає, що в діях ОСОБА_7 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а тому його слід виправдати у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, а провадження закрити.
Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку, доводи, викладені в апеляційних скаргах, заслухавши думку:

- обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали свою апеляційну скаргу та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора;

- обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали свою апеляційну скаргу, а апеляційну скаргу прокурора просили залишити без задоволення;

- думку прокурора, який просив свою апеляційну скаргу задовільнити, а апеляційні скарги адвоката ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, провівши судові дебати, надавши останнє слово обвинуваченим, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Перевіривши в апеляційному порядку вирок суду першої інстанції та інші матеріали кримінального провадження, колегія суддів доходить висновку про те, що вказані вимоги судом першої інстанції в цілому виконані.

Обвинувачений ОСОБА_6 в суді першої та апеляційної інстанції вину у вчиненні злочинів відносно потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 не визнав та вказував про непричетність до вчинення епізодів злочинної діяльності, які йому інкримінуються. Вказував, що в день нападу перебував у себе вдома, проте не знає хто з сусідів може це підтвердити. До початку судового процесу йому не було відомо, чим займаються потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_13 та хто вони такі, а з обвинуваченим ОСОБА_7 познайомився лише в суді. Стосовно вилученої шапки ОСОБА_6 пояснив, що вказана шапка йому не належала, проте не зміг прокоментувати висновки експертизи стосовно наявності його епітелію на ній.

Обвинувачений ОСОБА_7 під час судового засідання в суді першої та апеляційної інстанції свою вину не визнав та вказав, що був знайомим з ОСОБА_12 , оскільки разом відпочивали у 2007 році, однак не знав про те, що ОСОБА_12 займається журналістською діяльністю. Пояснив, що з обвинуваченим ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_13 до моменту розгляду кримінального провадженні в суді знайомим не був. Вказав, що на момент вказаних подій він перебував у м. Чернівці, однак не був на вул. Воробкевича. У соцмережах бачив, як ОСОБА_12 виступав в якості активіста та викладав різні записи. Зауважив, що ОСОБА_12 його обмовив на слідстві. Разом з тим, не заперечував проти того, що у вузьких колах він дійсно має кличку «Жук». Шапку, яка є речовим доказом по справі, він не бачив та не зміг пояснити результати експертизи.
Незважаючи на невизнання обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вини у вчиненні інкримінованих їм злочинів, їхня вина в повному обсязі доведена сукупністю інших зібраних у справі та перевірених судом доказів.

Вина ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по епізоду нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_12 підтверджується наступними доказами:
- протоколом прийняття заяви від ОСОБА_12 про вчинене кримінальне правопорушення від 07 березня 2018 року, в якому останній вказав про те, що 07 березня 2018 року близько 20 год. 10 хв. біля під`їзду № 1 по АДРЕСА_3 його безпідставно побили невідомі особи. Вказав, що зможе їх впізнати (т. 1 а.п. 10);
- протоколом огляду місця події від 07 березня 2018 року з доданими фототаблицями, згідно з яким під час огляду було виявлено та вилучено: головний убір шапку синього кольору, яка лежала на поверхні шару снігу біля під`їзду будинку АДРЕСА_3 ; запаховий слід з шапки синього кольору; сліди взуття на поверхні шару снігу біля під`їзду будинку АДРЕСА_3 ; серветки із нашаруванням речовини бурого кольору між будинком АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 (т. 1 а.п. 13-20);
- протоколом слідчого експерименту від 12 березня 2018 року з доданим до нього відеозаписом за участі ОСОБА_12 , під час проведення якого останній відтворив події в день вчинення відносно нього злочину та вказав, що напад був здійснений трьома особами чоловічої статі. Пояснив, що один з нападників наносив удари по голові предметом, схожим на металеву палицю, довжиною близько 50 см., інший тримав за ноги. Потім нападники почали наносити удари по голові та по тілу. Потерпілий захищався та виривався від них. Одного з нападників потерпілий вдарив відром, яке потрапило під руку, внаслідок чого з нападника злетіла шапка і потерпілий встиг розгледіти його обличчя (т. 1 а.п. 34-37);
- висновком експерта № 145 від 18 травня 2018 року, з якого вбачається, що при порівнянні зразка запаху, вилученого під час огляду місця події від 07 березня 2018 року, з шапки синього кольору співпадає зі зразком запаху відібраного шляхом втирання фланелевої серветки в шкіряний покрив кисті правої та лівої рук у ОСОБА_7 (т. 4 а.п. 66-82);
- листом ОКУ «Лікарня швидкої медичної допомоги» від 11 квітня 2018 року, відповідно до якого 07 березня 2018 року ОСОБА_12 звертався в приймальне відділення ЛШМД з діагнозом забій м`яких тканин, осаднення обличчя (т. 1 а.п. 49);
- висновком експерта № 227екс від 21 березня 2018 року, згідно з яким у ОСОБА_12 виявлено: синці в ділянці нижнього повіка лівого ока; в ділянці нижнього повіка правого ока; синець з садном в правій лобно-скроневій ділянці; садна: по передній поверхні лівого колінного згину; у верхній третині правої гомілки по передній поверхні. Дані тілесні ушкодження виникли в результаті дії твердих тупих предметів або ударів об такі, по строку та обставинам можуть відповідати строку їх отримання 07 березня 2018 року і відносяться до легких тілесних ушкоджень. Не виключається отримання тілесних ушкоджень від ударів кулаками рук та ударів ногами, при чому було нанесено не менше п`яти травмуючих дій (т. 1 а.п. 67-68).
- висновком додаткової судово-медичної експертизи № 243д від 06 квітня 2018 року (т. 1 а.п. 71-74), згідно з яким тілесні ушкодження в ОСОБА_12 виникли в результаті не менш як п`ятикратної травмуючої дії твердих тупих предметів, або ударів об такі, по строку та обставинам можуть відповідати вказаному в постанові, а саме 07 березня 2018 року, як кожне зокрема так і в сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень. Беручи до уваги локалізацію та морфологічні характеристики вище вказаних тілесних ушкоджень, не виключається можливість їх виникнення від ударів кулаками рук, так і від ударів ногами та ударів сталевою арматурою. При проведенні даної експертизи не виявлено медичних даних, які б дозволяли категорично стверджувати про неможливість виникнення вказаних тілесних ушкоджень внаслідок падіння з положення стоячи з подальшим співударянням із тупими твердими виступаючими поверхнями. Всі вище перелічені тілесні ушкодження не виключено могли утворитися при обставинах, зазначених ОСОБА_12 в протоколі допиту потерпілого та при слідчому експерименті.
- висновком судово-імунологічної експертизи № 266-1 від 29 березня 2018 року, з якого вбачається, що вилучені в ході огляду місця події 07 березня 2018 року сліди речовини бурого кольору є слідами крові, що належить до групи крові А (ІІ) із ізогемаглютиніном анти-В ізосерологічної системи АВ0, яка може походити, у тому числі від ОСОБА_12 (т. 1 а.п. 91-97);
- висновком судово-імунологічної експертизи № 367 від 16 березня 2018 року, відповідно до якого кров від ОСОБА_12 належить до групи Авз ізогемаглютиніном анти-В (т. 1 а.п. 100).
- висновком судової біологічної експертизи № 263 від 18 липня 2018 року, згідно з яким на дослідженій шапці, яка вилучена 07 березня 2018 року в ході огляду місця події по АДРЕСА_3 , виявлено генетичні ознаки клітин, які не належать ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , а належать іншій особі чоловічої генетичної статі. Походження вищевказаних слідів від ОСОБА_12 та ОСОБА_13 виключається (т. 1 а.п. 108-120);
- висновком судової біологічної експертизи № 450 від 18 вересня 2018 року, згідно з яким генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на поверхні відрізку сталевої арматури, що обмотаний чорною ізолентою є змішаними, збігаються між собою, належать більше ніж одній особі, містять генетичні ознаки зразка букального епітелію ОСОБА_6 і невстановленої особи. В шапці, яка вилучена 07 березня 2018 року в ході огляду місця події по АДРЕСА_3 , виявлено генетичні ознаки клітин, які збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію, що вилучений у ОСОБА_6 (т. 3 а.п. 181-199);
- протоколом обшуку від 12 травня 2018 року, здійсненого на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 травня 2018 року (т. 2 а.п. 124), згідно якого під час обшуку житла ОСОБА_6 було виявлено та вилучено тубус сірого кольору із чорним шнурком, в якому знаходився відрізок сталевої арматури обмотаний чорною ізолентою (т. 2 а.п. 119-123);
- висновком судової біологічної експертизи № 450 від 18 вересня 2018 року, згідно з яким генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на поверхні відрізку сталевої арматури, що обмотаний чорною ізолентою є змішаними, збігаються між собою, належать більше ніж одній особі, містять генетичні ознаки зразка букального епітелію ОСОБА_6 і невстановленої особи. В шапці, яка вилучена 07 березня 2018 року в ході огляду місця події по АДРЕСА_3 , виявлено генетичні ознаки клітин, які збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію, що вилучений у ОСОБА_6 (т. 3 а.п. 181-199);
- матеріалами тимчасового доступу до речей і документів від 19 квітня 2018 року (т. 2 а.п. 83-84), проведеного в ПАТ «Київстар» на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 травня 2018 року щодо телефонних з`єднань з мобільного телефону ОСОБА_7 та інформацією начальника УОТЗ ГУНП в Чернівецькій області від 18 березня 2018 року, згідно з якою зафіксовано переміщення сім-карти мобільного телефону ОСОБА_7 за номером НОМЕР_1 в момент вчинення злочину з прив`язкою до місця вчинення злочину стосовно ОСОБА_12 по АДРЕСА_3 (т. 3 а.п. 56-59);
- протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками від 20 листопада 2018 року, згідно з яким ОСОБА_12 впізнав ОСОБА_7 як особу, яка 07 березня 2018 року наносила йому тілесні ушкодження (т. 5 а.п. 23-24);
Вина ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по епізоду нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_13 підтверджується наступними доказами:
- протоколом прийняття від ОСОБА_13 заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 09 березня 2018 року, згідно з яким 09 березня 2018 року близько 20 год. 10 хв. по АДРЕСА_4 , двоє невідомих осіб завдали йому тілесні ушкодження (т. 1 а.п. 145);
- протоколом огляду місця події від 09 березня 2018 року з доданими фототаблицями, згідно з яким було виявлено два сліди взуття, які умовно позначені номерами; 1 - слід взуття позначений умовним номером «8», знаходиться на відстані 190 см від автомобіля та 460 см від тильної сторони приміщення магазину; 2 слід взуття під умовним номером «2», знаходиться на відстані 90 см від передньої частини автомобіля (т. 1 а.п. 146-147);
- протоколом огляду місця події від 10 березня 2018 року з доданими фототаблицями, згідно з яким слідчим було оглянуто автомобіль марки «ВАЗ 2107», д.н.з. НОМЕР_2 по вул. Героїв Майдану, 81-А та вилучено сліди рук та запаховий слід з важеля коробки передач автомобіля (т. 2 а.п. 148-153);
- протоколом слідчого експерименту від 12 березня 2018 року та доданим до нього відеозаписом за участі ОСОБА_13 в ході якого, останній показав, що в дворі біля його будинку з автомобіля ВАЗ 2107 вибігли невідомі чоловіки, одягнуті у чорний спецодяг та нанесли йому тілесні ушкодження, під час чого він дістав сигнальний пістолет та спрямував його у бік нападників, здійснив постріл, від чого невідомі втекли (т. 1 а.п. 165-168);
- листом ОКУ «Лікарня швидкої медичної допомоги» № 616 від 11 квітня 2018 року, з якого вбачається, що 09 березня 2018 року о 22 год. 02 хв. ОСОБА_13 звернувся в приймальне відділення ЛШМД з діагнозом: забій м`яких тканин, осаднення шкіри обох гомілок (т. 1 а.п. 173);
- висновком експерта № 241екс від 05 квітня 2018 року та висновком додаткової судово-медичної експертизи № 278д від 06 квітня 2018 року, згідно з якими у ОСОБА_13 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: саден та синців, які як кожне зокрема, так і в сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень; рани як кожна зокрема, так і в сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я. Синці та садна могли виникнути як від ударів кулаками рук, так і від ударів ногами та ударів молотками, при чому було нанесено не менше 9-ти травмуючих дій. Тілесні ушкодження у вигляді ран могли найбільш ймовірно виникнути від ударів молотками, при чому було нанесено не менше 3-х травмуючи дій. Слід вважати малоймовірним виникнення всіх вищевказаних тілесних ушкоджень внаслідок падіння з положення стоячи з подальшим співударянням із тупими твердими виступаючими поверхнями (т. 1 а.п. 193-195, т. 2 а.п. 6-10);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 12 травня 2018 року, згідно з яким ОСОБА_13 впізнав ОСОБА_6 як одного з нападників, які 09 березня 2018 року наносили йому тілесні ушкодження (т. 2 а.п. 144-147);
- Висновком судово-одорологічної експертизи № 185 від 27 червня 2018 року, згідно з яким зразок запаху, що вилучений в ОСОБА_6 , співпадає зі зразком запаху, що вилучений 10 лютого 2018 року з поверхні важеля коробки передач автомобіля марки «ВАЗ 2107» д.н.з. НОМЕР_3 , вилученого в ході здійснення огляду місця події 10 березня 2018 року, що підтверджує факт прибуття ОСОБА_6 на місце події для вчинення злочину стосовно ОСОБА_13 (т. 2 а.п. 190-195).
Аналізуючи зазначені вище докази у їх сукупності по епізодам нанесенню тілесних ушкоджень ОСОБА_12 та ОСОБА_13 колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про зміну правової кваліфікації ОСОБА_6 з ч. 2 ст. 345-1 КК України на ч. 1 та ч. 2 ст. 125 КК України та ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 345-1 КК України на ч. 1 ст. 125 КК України, виходячи з наступного.
Частина 2 ст. 345-1 КК України, передбачає умисне заподіяння журналісту, його близьким родичам чи членам сім`ї побоїв, легких або середньої тяжкості тілесних ушкоджень у зв`язку із здійсненням цим журналістом законної професійної діяльності.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», на яку посилається захисник в касаційній скарзі, журналіст це творчий працівник, який професійно збирає, одержує, створює і займається підготовкою інформації для засобів масової інформації, виконує редакційно-посадові службові обов`язки в засобі масової інформації (в штаті або на позаштатних засадах) відповідно до професійних назв посад (роботи) журналіста, які зазначаються в державному класифікаторі професій України.
Проте, згідно з приміткою до статті 345-1 КК під професійною діяльністю журналіста у статтях 171, 345-1, 347-1, 348-1 КК слід розуміти систематичну діяльність особи, пов`язану із збиранням, одержанням, створенням, поширенням, зберіганням або іншим використанням інформації з метою її поширення на невизначене коло осіб через друковані засоби масової інформації, телерадіоорганізації, інформаційні агентства, мережу Інтернет. Статус журналіста або його належність до засобу масової інформації підтверджується редакційним або службовим посвідченням чи іншим документом, виданим засобом масової інформації, його редакцією або професійною чи творчою спілкою журналістів.
Таким чином, обов`язковим елементом кваліфікації дій за ч. 2 ст. 345-1 КК України є завдання тілесних ушкоджень особі саме через здійсненням цим журналістом законної професійної діяльності.
Дослідивши всі докази, які наявні в матеріалах кримінального провадження та подані стороною обвинувачення, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність доказів, які б поза розумним сумнівом стверджували про нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 та ОСОБА_13 саме у зв`язку зі здійсненням ними журналістської діяльності.
Матеріали кримінального провадження містять показання ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , надані на стадії досудового розслідування, в яких вони зазначаються про нанесення їм тілесних ушкоджень через їх журналістську діяльність.
Разом з тим, потерпілі, будучи неодноразово повідомленими про дату, час та місце судового засідання, в останні не з`являлись та не надали свої показання як суду першої, так і апеляційної інстанції.
Відповідно вимог ч. 1 ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.
У зв`язку з чим, суд першої та апеляційної інстанції позбавлений можливості врахувати показання ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , надані на стадії досудового розслідування.
Обвинувачені в судовому засіданні, як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, заперечували проти того, що вони були обізнані про те, що потерпілі займаються журналістською діяльністю. Жодних претензій щодо роду діяльності потерпілих обвинувачені не висловлювали, заяв з цього приводу не подавали.
Матеріали кримінального провадження не містять доказів на спростування вказаної інформації.
Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_19 , який був очевидцем нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 07 березня 2018 року, будь-яких висловів чи погроз зі сторони осіб, які напали на ОСОБА_12 , не чув.
Окрім того, з матеріалів кримінального провадження не вбачається, що ОСОБА_12 чи ОСОБА_13 в час нападу на них займались будь-яким видом діяльності, що дозволила би їх ідентифікувати як журналістів.
Суд апеляційної інстанції вважає неналежними посилання прокурора на відповідні положення законодавства та судову практику, які визначають діяльність ОСОБА_12 та ОСОБА_13 такою, що підпадає під ознаки професійної діяльності журналістів, у зв`язку з тим фактом, що судом першої інстанції перекваліфікувано дії обвинувачених з частини 2 статті 345-1 КК України на відповідні частини статті 125 КК України через те, що стороною обвинувачення не було доведено обов`язкового для статті 345-1 КК України мотиву вчинення злочину, а не у зв`язку з тим, що діяльність ОСОБА_12 та ОСОБА_13 не можливо розцінити, як професійну діяльність журналістів.
З приводу доводів прокурора, що протиправні діяння проти ОСОБА_12 та ОСОБА_13 пов`язані між собою, а тому повинні розглядатись в єдиному контексті через спільну журналістську діяльність потерпілих, у зв`язку з чим їх дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 345-1 КК України, суд апеляційної інстанції вважає за доцільним зазначити, що за приписами ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Також суд критично оцінює посилання прокурора на показання обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно до яких він вказав, що знайомий з ОСОБА_12 та йому було відомо, чим він займається в соцмережах, бачив, як потерпілий писав якісь пости в якості активіста, як на підставу кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 345 КК України, у зв`язку з тим, що наведене визначення не можливо ототожнити із визначенням журналіста, а також тим, що в наведених показаннях обвинувачений не стверджував про нанесення ОСОБА_12 тілесних ушкоджень через його діяльність чи зазначені дописи.

Колегія суддів вважає за доцільне зазначити, що під час апеляційного перегляду прокурор не зміг назвати чи послатись на докази, наявні в матеріалах кримінального провадження, на підставі яких би суд міг дійти до висновку про заподіяння ОСОБА_12 та ОСОБА_13 тілесних ушкоджень через здійснення ними журналістської діяльності.

Крім того, сторона обвинувачення, а ні у апеляційній скарзі, а ні під час апеляційного розгляду не заявила клопотання про допит свідків, які б своїми показаннями могли підтвердити наявність у обвинувачених відповідного мотиву, та, як наслідок, вірність правової кваліфікації дій ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 345-1 КК України.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про недоведеність стороною обвинувачення умислу обвинувачених на спричинення потерпілим тілесних ушкоджень саме у зв`язку зі здійсненням потерпілими, як журналістами, законної професійної діяльності, що виключає можливість кваліфікувати їх дії за ч. 2 ст. 345-1 КК України, знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду.

У зв`язку з наведеним, апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.
Доводи сторони захисту про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
В апеляційній скарзі захисник ставить під сумнів протокол пред`явлення особи до впізнання, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_12 не впізнав обвинуваченого ОСОБА_6 , як особу, яка вчинила злочин відносно нього.
Хоч потерпілий ОСОБА_12 під час пред`явлення особи до впізнання не впізнав обвинуваченого ОСОБА_6 , як особу, яка вчинила злочин відносно нього, однак сукупністю доказів, які наявні в матеріалах кримінального провадження, об`єктивно підтверджується, що обвинувачений ОСОБА_6 завдав тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_12 , зокрема: протоколом обшуку від 12 травня 2018 року, згідно якого під час обшуку житла ОСОБА_6 було виявлено та вилучено тубус сірого кольору із чорним шнурком, в якому знаходився відрізок сталевої арматури, обмотаний чорною ізолентою (т. 2 а.п. 119-123); висновком судової біологічної експертизи № 450 від 18 травня 2018 року, згідно з яким на дослідженій шапці, яка вилучена 07 березня 2018 року в ході огляду місця події по АДРЕСА_3 , виявлено генетичні ознаки клітин, які збігаються з генетичними ознаками зразка буквального епітелію, що вилучений у ОСОБА_6 (т. 3 а.п. 181-199); протоколом слідчого експерименту від 12 березня 2018 року з доданим до нього відеозаписом за участі ОСОБА_12 (т. 1 а.п. 34-37); листом ОКУ «Лікарня швидкої медичної допомоги» від 11 квітня 2018 року (т. 1 а.п. 49); висновком експерта № 227екс від 21 березня 2018 року (т. 1 а.п. 67-68); висновком додаткової судово-медичної експертизи № 243д від 06 квітня 2018 року (т. 1 а.п. 71-74), показами свідків.
Вищевикладені докази спростовують доводи сторони захисту в цій частині, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає такі доводи неспроможними.
Щодо доводів адвоката ОСОБА_8 про те, що на відрізку арматури, вилученої під час обшуку житла ОСОБА_6 , відповідно до висновку експертизи № 450, виявлені генетичні ознаки клітин з ядрами, походження яких від ОСОБА_12 виключається, а тому вказаний висновок експерта спростовує факт нанесення тілесних ушкоджень останньому саме ОСОБА_6 , то апеляційний суд їх відхиляє.
Відповідно до протоколу обшуку від 12 травня 2018 року, під час обшуку житла ОСОБА_6 було виявлено та вилучено тубус сірого кольору із чорним шнурком, в якому знаходився відрізок сталевої арматури, обмотаний чорною ізолентою (т. 2 а.п. 119-123).
З висновку судової біологічної експертизи № 450 від 18 травня 2018 року, вбачається, що генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на поверхні відрізку сталевої арматури, що обмотаний чорною ізолентою, містять генетичні ознаки зразка буквального епітелію ОСОБА_6 (т. 3 а.п. 181-199).
Зазначений висновок узгоджується з показаннями свідка ОСОБА_19 , який був допитаний в суді першої інстанції та пояснив, що помітив в одного з трьох людей, від яких втікав ОСОБА_12 , в руках предмет, схожий на арматуру чи трубу та вказав на те, що саме цим предметом ударили ОСОБА_12 по голові, від чого останній впав та вдарився об транспортний засіб.
Підстав не довіряти показанням свідка, який був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та приведений до присяги, у суду не було, а в апеляційній скарзі не вказані ймовірні причини обмови обвинуваченого з боку свідка.
Показання вищезазначеного свідка в суді першої інстанції є логічними та послідовними, вони повністю узгоджуються між собою та з дослідженими судом апеляційної інстанції доказами.
Крім того, вказаний відрізок сталевої арматури був поміщений у сірий тубус та знаходився у ОСОБА_6 вдома, що свідчить про те, що останній намагався приховати вказаний предмет від органів досудового розслідування.
Суд апеляційної інстанції враховує, що при нанесенні тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_12 був одягнутий у верхній одяг, у зв`язку із чим на сталевому відрізку арматури могли не залишитися сліди його епітелію.
Беручи до уваги наведені обставини, колегія суддів не знаходить достатніх підстав для визнання доводів захисника ОСОБА_8 обґрунтованими.
Щодо посилання адвоката ОСОБА_8 на те, що на шапці синього кольору виявили зразки як одного, так і іншого обвинуваченого, апеляційний суд зазначає наступне.
В ході апеляційного розгляду встановлено, що у висновку судової біологічної експертизи № 450 від 18 травня 2018 року, зазначено, що в шапці, яка вилучена 07 березня 2018 року в ході огляду місця події по АДРЕСА_3 , виявлено генетичні ознаки клітин, які збігаються з генетичними ознаками зразка буквального епітелію, що вилучений у ОСОБА_6 .
Разом з тим, у висновку судово-одорологічної експертизи № 145 від 18 травня 2018 року, вказано, що зразок запаху, що вилучений 07 березня 2018 року з поверхні шапки синього кольору в ході огляду місця події співпадає зі зразком запаху відібраного в ОСОБА_7 .
Колегія суддів вважає, що наведені факти не є взаємовиключними та наявність на відповідній шапці ДНК одного обвинуваченого та одорологічного сліду іншого обвинуваченого не є підставою визнання цих доказів недопустимими.
Крім того, стороною захисту під час судового розгляду в суді першої інстанції та апеляційного перегляду не ставилось питання про призначення повторних експертиз чи виклик в судове засідання судового експерта.
На переконання суду апеляційної інстанції, наведеного вище об`єму доказів достатньо для визнання ОСОБА_6 винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні щодо потерпілого ОСОБА_12 , а тому колегія суддів апеляційного суду відхиляє апеляційні доводи адвоката в цій частині.
Щодо доводів сторони захисту про неналежність такого доказу, як показань свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , з огляду на те, що вони не містять інформації на підтвердження участі в нанесенні тілесних ушкоджень ОСОБА_13 саме обвинуваченим ОСОБА_6 , то суд апеляційної інстанції вважає за доцільне зазначити, що судом першої інстанції не покладено в основу обвинувального вироку ОСОБА_6 показань вказаних свідків, а висновок про доведеність його винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень підтверджена сукупністю зібраних стороною обвинувачення доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку.
Під час судового засідання в суді апеляційної інстанції стороною захисту не було надано нових доказів на спростування викладених фактів, а тому доводи апеляційної скарги є необґрунтованими.
Розглядаючи доводи відносно того, що судом першої інстанції не було взято до уваги клопотання захисника про визнання протоколу пред`явлення особи до впізнання від 12 травня 2018 року, згідно якого ОСОБА_13 впізнав ОСОБА_6 , апеляційний суд приходить до наступного.
Дослідивши вказане клопотання, апеляційний суд не знаходить достатньо підстав для визнання протоколу пред`явлення особи до впізнання від 12 травня 2018 року неналежним доказом, оскільки вказаний протокол був складений у відповідності до приписів ст. 104 КПК України, а зазначену слідчу (розшукову) дію проведено в присутності понятих із дотриманням вимог ст. 228 КПК.
Перед пред`явленням для впізнання потерпілий ОСОБА_13 пояснив, що зможе впізнати особу, вказав відомості про її зовнішній вигляд та описав обставини, за яких він бачив цю особу. В ході слідчої дії потерпілий ОСОБА_13 впізнав особу, котра вчинила злочин проти нього, і цією особою, згідно з протоколу пред`явлення особи до впізнання від 12 травня 2018 року, виявився ОСОБА_6 (т. 2 а.п. 144-146).
Крім того, в протоколі пред`явлення особи для впізнання від 12 травня 2018 року за участю потерпілого ОСОБА_13 вбачається, що в ході його проведення застосовувалась відеозйомка, однак її запис в матеріалах кримінального провадження відсутній.
Виходячи з положень ч. 7 ст. 223 КПК України, відсутність у матеріалах кримінального провадження додатку до цього протоколу, а саме відеозапису ходу вказаної слідчої (розшукової) дії, не свідчить про недопустимість відомостей, одержаних при її проведенні, оскільки пред`явлення особи для впізнання за фотознімками здійснювалось у присутності двох понятих.
Крім того, положення Кримінального процесуального кодексу України не містять вимоги про обов`язковість відео фіксації здійснення слідчої дії у виді пред`явлення особи для впізнання.
При цьому, зазначений протокол за участю потерпілого ОСОБА_13 підписаний останнім, понятими, слідчим та жодних зауважень з боку учасників процесуальних дій не містить.
Відсутність відеозапису до протоколу пред`явлення особи для впізнання від 12 травня 2018 року за участю потерпілого ОСОБА_13 жодним чином не змінює змісту та суті зазначеного протоколу, а також результатів, отриманих внаслідок проведення цієї процесуальної дії.
Зазначення у рапорті слідчого про відсутність збереження відеозапису пред`явлення особи для впізнання, дати його складення 14 березня 2018 року (т. 2 а.п. 149) не є автоматичною підставою визнання вказаної слідчої дії неналежним доказом, у зв`язку з тим, що слідчий зазначив у ньому про те, що пред`явлення особи для впізнання відбувалось 12 травня 2018 року, а тому суд розцінює вказані обставини, як допущену слідчим помилку, яка, з вищенаведених підстав, не впливає на його належність чи результати.
Усі обставини проведення слідчої дії у повному обсязі підтверджені потерпілим в ході досудового розслідування.
Тому, на переконання колегії суддів, відсутність в якості додатку до протоколу пред`явлення особи для впізнання відеозапису, не є тим істотним порушенням вимог КПК України, яке може вплинути на об`єктивну оцінку зазначеного протоколу, як належного та допустимого доказу у кримінальному провадженні.
Твердження апелянта стосовно того, що малюнок із зображенням татуювання у вигляді «скорпіона» на кисті правої руки, є недопустими доказом по справі, оскільки був здійснений 07 червня 2018 року та складений після пред`явлення особи для впізнання, колегія суддів відхиляє, у зв`язку з наступним.
З протоколу додаткового допиту потерпілого від 07 червня 2018 року (т. 2 а.п. 176-178) вбачається, що потерпілий ОСОБА_13 в ході допиту вказав на те, що в одного із нападників було татуювання на правій руці в області зап`ястя, яке він зможе розпізнати.
Під час судового засідання, на прохання суду обвинувачений ОСОБА_6 показав своє татуювання у вигляді малюнку «скорпіона», розміщене на кисті правої руки, що повністю збігається з показаннями потерпілого ОСОБА_13 та його малюнком від 07 червня 2018 року.
Доводи захисника ОСОБА_8 про безпідставне врахування судом першої інстанції малюнку із зображенням татуювання ОСОБА_6 у зв`язку з отриманням такого малюнку вже після здійснення пред`явлення особи для впізнання судом відхиляються, оскільки, як вбачається із протоколу пред`явлення особи для впізнання від 12 травня 2018 року, ОСОБА_13 впізнав ОСОБА_6 по зовнішнім ознакам обличчя та тілобудові.
Посилання на те, що висновок експертизи № 450 від 18 вересня 2018 року виключає походження генетичних клітин ОСОБА_13 на відрізку арматури вилученої під час обшуку у ОСОБА_6 , на переконання колегії суддів, не свідчить про його невинуватість в інкримінованих злочинах.
ОСОБА_6 не інкримінується нанесення тілесних ушкоджень саме відрізком сталевої арматури потерпілому ОСОБА_13 , оскільки потерпілий, під час проведення слідчого експерименту та свідки, допитані в суді першої інстанції, вказували лише на те, що один з нападників мав в руках сторонній предмет, схожий на молоток.
Вказані обставини підтверджуються висновком експертизи № 241екс від 05 квітня 2018 року, в якій вказано, що синці та садна у ОСОБА_13 могли виникнути як від ударів кулаками рук, так і від ударів ногами та ударів молотком, при чому було нанесено не менше 9-ти травмуючих дій.
Тілесні ушкодженні у вигляді ран могли найбільш йморівно виникнути від ударів молотками, при чому було нанесено не менше 3-х травмуючих дій.
Беручи до уваги локалізацію та морфологічні характеристики тілесних ушкоджень, виявлених при проведенні дійсної судово-медичної експертизи, останні могли утворитися при обставинах, зазначених гр. ОСОБА_13 в протоколі допиту потерпілого та при слідчому експерименті.
Крім того, обставини нанесення ударів потерпілому ОСОБА_13 , викладені у вищенаведеному висновку, узгоджуються з характером та механізмом нанесення тілесних ушкоджень, які описав ОСОБА_6 у своїх поясненнях від 12 травня 2018 року, а також вказав на те, що наносив удари предметом, який він схопив з пішохідної частини.
Під час досудового розслідування було проведено судово-одорологічну експертизу № 185, згідно з висновком якої від 27 червня 2018 року зразок запаху, що вилучений в ОСОБА_6 співпадає зі зразком запаху, що вилучений 10 лютого 2018 року з поверхні важеля коробки передач автомобіля марки «ВАЗ 2107» д.н.з. НОМЕР_3 , і даний доказ спростовує доводи захисту про відсутність його на місці події.
Оскільки в обвинуваченого ОСОБА_6 були відібрані біологічні зразки, останній знав про проведення експертних досліджень цих зразків, поставив свій підпис в протоколі відібрання зразків, зразки відбирались у присутності понятих. Крім того, в ході судового розгляду кримінального провадження стороною захисту не заявлялись клопотання про призначення повторних чи додаткових експертиз та про неповноту проведених експертних досліджень, обвинувачений ОСОБА_6 будь-яких заяв про недобровільне відібрання у нього зразків запаху не подавав, матеріали провадження їх не містять.
Стосовно того, що судовий розгляд в суді першої інстанції проводився без участі потерпілих, апеляційний суд встановив наступне.
В матеріалах кримінального провадження містяться повідомлення про неодноразові виклики потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в судове засідання суду першої інстанції, проте повістки про виклик до суду не були вручені, оскільки за адресами проживання потерпілих ніхто не відчиняв або останні були відсутні вдома.
В поясненні від 13 вересня 2019 року ОСОБА_20 вказала, що являється племінницею потерпілого ОСОБА_13 та наскільки їй відомо, останній перебуває у Німеччині, коли повернеться до України вона не знає (т. 1 а.п. 248).
З пояснень гр. ОСОБА_21 від 13 березня 2019 року, вбачається, що вона являється дружиною потерпілого ОСОБА_12 та вказала, що останній виїхав за межі України до Німеччини, коли повернеться їй не відомо (т. 1 а.п. 249).
16 січня 2021 року від ОСОБА_13 надійшло клопотання про те, що з метою збереження життя та свого здоров`я, він вимушений був виїхати до Німеччини, а тому немає можливості прибути на розгляд справи до суду. Підтримав всі надані ним показання під час досудового розслідування та просив проводити розгляд справи без його участі (т. 8 а.п. 1).
З приводу розгляду судом першої інстанції кримінального провадження у відсутність потерпілих останні апеляційних скарг не подавали.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає доводи адвоката ОСОБА_8 неспроможними.
Щодо доводів апеляційної скарги адвоката ОСОБА_9 про те, що процедура впізнання ОСОБА_12 проводилась через 9 місяців після вчинення злочину, на думку колегії суддів не спростовують причетність обвинуваченого ОСОБА_7 до інкримінованого йому злочину, на правильність оскаржуваного судового рішення не впливає, а сама процедура впізнання була проведена з дотриманням норм КПК України.
Щодо доводів апеляційної скарги про визнання неналежними доказами висновки експертиз № 450 та № 145, колегія суддів зазначає наступне.
Зі змісту висновку експертизи № 450 від 18 травня 2018 року, вбачається, що генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на поверхні відрізку сталевої арматури, що обмотаний чорною ізолентою є змішаними, збігаються між собою, належать більше ніж одній особі, містять генетичні ознаки зразка букального епітелію ОСОБА_6 і невстановленої особи. Особу ОСОБА_7 в даному висновку не згадується.
Крім того, згідно висновку експертизи № 145 від 18 травня 2018 року, при порівнянні зразка запаху, вилученого під час огляду місця події від 07 березня 2018 року з шапки синього кольору співпадає зі зразком запаху, відібраного шляхом втирання фланелевої серветки в шкіряний покрив кисті правої та лівої рук у гр. ОСОБА_7 .
Висновки експерта обґрунтовано, на думку колегії суддів, були прийняті судом першої інстанції, як належні та допустимі доказами, складені відповідно до вимог КПК України та не оспорювалися учасниками кримінального провадження, клопотань про їх виключення з обсягу доказів не надходило, а апелянтом не приведено ніяких доводів, чому ці висновки експертиз є неналежними, недопустимими, або недостовірними доказами.

Доводи стосовно того, що ОСОБА_7 на момент вчинення злочину не перебував в районі вул. Воробкевича спростовуються матеріалами тимчасового доступу до речей і документів від 19 червня 2018 року (т. 2 а.п. 83-84), проведеного в ПАТ «Київстар» на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 травня 2018 року щодо телефонних з`єднань з мобільного телефону ОСОБА_7 та інформацією начальника УОТЗ ГУНП в Чернівецькій області від 18 березня 2018 року, згідно з якою зафіксовано переміщення сім-карти мобільного телефону ОСОБА_7 № НОМЕР_1 в момент вчинення злочину з прив`язкою до місця вчинення злочину стосовно ОСОБА_12 по АДРЕСА_3 (т. 5 а.п. 56-59).
Крім того, суд відхиляє доводи сторони захисту про те, що відповідно до матеріалів виконання доручення УОТЗ ГУНП в Чернівецькій області від 18 березня 2018 року (т. 5 а.п. 56-59) ОСОБА_7 не перебував на місці вчинення злочину, оскільки відповідно до наведених матеріалів вбачається, що мобільний термінал останнього, у період нападу на ОСОБА_12 , переміщувався між базовими станціями стільникового зв`язку неподалік від місця вчинення такого нападу. Крім того, у період часу 20:03:13 07 березня 2018 року, мобільний термінал стільникового зв`язку, вилучений у ході обшуку ОСОБА_7 перебував у зоні дії базової станції, розташованої по АДРЕСА_7 , яка перебуває неподалік місця вчинення злочину.
При призначенні ОСОБА_6 покарання, суд згідно з вимогами ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Враховуючи всі обставини провадження, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, скоєне обвинуваченим ОСОБА_6 кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України, належить до категорії кримінальних проступків, має позитивні характеристики та постійне місце роботи, на обліку в психіатричній лікарні не перебуває (т. 2 а.п. 103), зареєстрований на обліку в лікаря-нарколога в 2014 році з діагнозом: зловживання опіоїдами зі шкодою для здоров`я (т. 2 а.п. 102), має на утриманні неповнолітню дитину, колегія суддів вважає вірним призначене ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України, а саме у вигляді штрафу, передбаченого санкцією вказаної статті КК України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про звільнення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від покарання за ч. 1 ст. 125 КК України, оскільки дійсно на момент ухвалення вироку сплинули строки притягнення їх до кримінальної відповідальності, передбачені ст. 49 КК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний і обґрунтований вирок, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.
За таких обставин, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 грудня 2020 року залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.
Керуючись ст. ст. 370-372, 376, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурора Чернівецької місцевої прокуратури ОСОБА_5 , захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 , на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 грудня 2020 року залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 грудня 2020 року у кримінальному провадженні №0000526 від 08 березня 2018 року без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня її проголошення до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду.

Головуючий [підпис] ОСОБА_1

Судді: [підпис] ОСОБА_2
[підпис] ОСОБА_3
"Копія. Згідно з оригіналом." Суддя -доповідач _______________ ОСОБА_1

05.03.2021 року
(дата засвідчення) копії)