ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 654/717/20 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/394/21 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 квітня 2021 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7

захисника обвинуваченого ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

представника потерпілої ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в режимі відеоконференції кримінальне провадження № №0000044за апеляційними скаргами ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 04 лютого 2021 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Новопокровка Сергіївського району Північноказахстанської області, громадянина України, офіційно непрацюючого, розлученого, освіта 8 класів, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, і призначено йому покарання у виді арешту строком на три місяці.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили не обрано.
Початок строку відбування покарання вказано рахувати з моменту фактичного затримання обвинуваченого на виконання вироку суду.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду завдану кримінальним правопорушенням в розмірі 3803,86 (три тисячі вісімсот три) гривні 86 копійок та моральну шкоду в розмірі 10000,00 (десять тисяч) гривень, а також витрати на надання правничої допомоги потерпілій в сумі 3000,00 (три тисячі) гривень.
Як зазначено у вироку суду, ОСОБА_7 10 січня 2020 року близько 09 години перебуваючи по вулиці Покришева біля будинку №34 в селі Новософіївка Голопристанського району Херсонської області через особисті неприязні відносини, переслідуючи прямий умисел на заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, схопивши за волосся ОСОБА_9 , наніс останній один удар головою об корпус автомобіля та після цього два удари правою ногою в голову в район обличчя та лівої скроні, в результаті чого спричинив потерпілій тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, крововиливи в м`які тканини голови та обличчя, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Кримінально протиправні дії ОСОБА_7 суд кваліфікував за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи осіб, які їх подали.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вказує, що суд, призначаючи йому міру покарання, обрав одну із найтяжчих по вказаній статті КК України арешт три місяці, незважаючи на те, що у справі відсутні обставини, що обтяжують його покарання, а також те, що він раніше не судимий, за місцем проживання характеризується з позитивної сторони, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває. Вважає, що призначене йому покарання є явно несправедливим через суворість. Просить оскаржуваний вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання змінити, призначивши менш суворий вид покарання ніж арешт.
В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 вважає, що судом першої інстанції не враховано вчинення кримінального правопорушення в присутності неповнолітніх дітей та дитини інваліда, що відноситься до обтяжуючих обставин. Не враховано і вчинення обвинуваченим нового правопорушення по відношенню до чоловіка потерпілої під час розгляду справи в суді. Зазначає, що позитивну характеристику обвинуваченому надала родичка, яка працює в сільській раді. Не погоджується з тим, що суд стягнув з обвинуваченого моральну шкоду у розмірі 10000 грн., так як вважає, що її лікування і стан здоров`я повинні бути оцінені у більшу суму. Просить змінити оскаржуваний вирок суду першої інстанції, призначивши більш суворе покарання ОСОБА_7 та стягнути з нього моральну шкоду в розмірі 50000 грн.

Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного перегляду.
Обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та просили її задовольнити, заперечували проти задоволення апеляційної скарги потерпілої.
Потерпіла та її представник підтримали апеляційну скаргу потерпілої та просили її задовольнити, заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.
Прокурор, посилаючись на безпідставність наведених у апеляційних скаргах доводах, вважала, що оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданих апеляційних скарг, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до наступного висновку.
Мотиви Суду.
Згідно з ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення судів першої інстанцій у межах апеляційної скарги.
З матеріалів провадження вбачається, що вирок суду щодо ОСОБА_7 в частині доведеності його вини, кваліфікації дій учасниками провадження не оскаржується, а тому апеляційний суд не перевіряє законність вироку суду першої інстанції в цій частині. Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів справи не виявлено.
Що ж до доводів обвинуваченого, викладених в апеляційній скарзі, щодо неправильного застосування ст. 65 КК України, що призвело до призначення покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, то вони є необґрунтованими.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно з положеннями ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Зазначених вимог закону при призначенні покарання судом першої інстанції дотримано в повному обсязі.
Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України у виді арешту строком на три місяці, суд першої інстанції, як убачається з вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують чи пом`якшують покарання, досудову доповідь органу пробації, а також дані про його особу, зокрема те, що останній характеризується за місцем проживання позитивно, підтримує нормальні відносини з сусідами, доброзичливий, неконфліктний, користується повагою сусідів та односельчан, раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

При цьому обвинувачений вину визнав лише частково, доказів добровільного відшкодування завданого потерпілій збитку не надав, що не може свідчити про його щире каяття. За матеріалами кримінального провадження також не встановлено активного сприяння ОСОБА_7 розкриттю злочину.
З урахуванням наведеного, призначене ОСОБА_7 покарання у виді арешту на строк три місяці за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення, запобігання та попередження вчиненню нових злочинів. Правових підстав вважати призначене покарання явно несправедливим через суворість, у зв`язку з неналежним врахуванням судом першої інстанції всіх обставин кримінального провадження, про що йдеться в поданій апеляційній скарзі немає, а тому доводи обвинуваченого є безпідставними, а отже його апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Вказане узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладених в рішеннях від 05.02.2020 року (справа №702/247/19), 05.03.2020 року (справа № 482/1431/18), 10.06.2020 року (справа № 149/1596/16-к).
Враховуючи викладене, підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого немає.
Що стосується доводів апеляційної скарги потерпілої щодо неврахування судом першої інстанції при призначенні покарання обставини, яка обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення у присутності неповнолітніх дітей та дитини інваліда, то вони також не можуть бути сприйняті з огляду на наступне.
Відповідно до п.6 ст. 67 КК України при призначенні покарання обставиною, яка його обтяжує, визнається вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, особи з інвалідністю або особи, яка перебуває в безпорадному стані, або особи, яка страждає на психічний розлад, зокрема на недоумство, має вади розумового розвитку, а також вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини або у присутності дитини.
Згідно з ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Як вбачається з матеріалів провадження, відповідно до обвинувального акта № 0000044 за обвинуваченням ОСОБА_7 обставини, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання досудовим розслідуванням не встановлено.
Враховуючи викладене, вказані доводи апеляційної скарги не можна визнати спроможними з огляду на те, що судовий розгляд в суді першої інстанції проводився в межах саме висунутого прокурором обвинувачення відповідно до обвинувального акта, прокурор обвинувачення не змінював, а суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Окрім того, матеріали справи не містять підтверджень того, що кримінальне правопорушення було вчинено у присутності осіб, які страждають на психічний розлад, зокрема на недоумство, має вади розумового розвитку або у присутності дитини.
З огляду на приписи ст. 337 КПК України щодо проведення судового розгляду лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта не можуть бути враховані і доводи апеляційної скарги щодо вчинення ОСОБА_7 нового кримінального правопорушення на час розгляду провадження в суді першої інстанції щодо чоловіка потерпілої.
Щодо наведених у апеляційній скарзі доводів ОСОБА_9 про неправильне вирішення її цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди у кримінальному провадженні, то вони також не заслуговують на увагу враховуючи наступне.
Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК України, і при цьому застосовуються норми ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України суд, зокрема, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
При цьому суд зобов`язаний усебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених злочином, установити злочинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, і дати у вироку належну оцінку таким обставинам.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Як убачається з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції визнав аргументованими доводи позивача щодо спричинення їй немайнової шкоди внаслідок втрати повноцінної життєдіяльності, те, що вона змушена лікуватись, страждає безсонням у зв`язку із протиправними діями обвинуваченого, що спричинило зміну звичайного способу життя ОСОБА_9 .
Разом з тим, на думку суду першої інстанції, позивачем у повній мірі не доведено підтвердження заподіяння їй моральних страждань, що виражалося в душевних хвилюваннях та стражданнях, пов`язаних з її непередбачуваним лікуванням та неминучі матеріальні втрати, які поставили позивача в скрутне матеріальне становище, викликані діями обвинуваченого, саме у заявленому розмірі відшкодування моральної шкоди на суму 50000 грн., суду не представлено належних та допустимих доказів наведених в обґрунтування спричинення моральної шкоди обставин тривалої емоційної напруги, нервозності, почуття образи та остраху позивача за загрозу своєму життю.
Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також встановлених судом обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в сумі 10000 гривень.
Суд вважає, що при розгляді кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 судом першої інстанції було дотримано вимог статей 22, 23, 1167, 1168 ЦК України, статей 127-129 КПК України, а рішення є обґрунтованим і достатньо вмотивованим.
ОСОБА_9 не представлено належних та допустимих доказів наведених в обґрунтування спричинення моральної шкоди обставин тривалої емоційної напруги, нервозності, почуття образи та її остраху за загрозу своєму життю, натомість відомостей про визнання цих обставин та розміру оспорюваного немайнового відшкодування відповідачем суду не представлено, що не позбавляє позивача її обов`язку їх доказування.
Доводи апеляційної скарги в цій частині фактично зводяться до незгоди з призначеним судом першої інстанції розміром моральної шкоди, без обґрунтування причин такої незгоди, а тому доводи потерпілої в цій частині не можуть бути визнані слушними.
Посилання апеляційної скарги потерпілої, що позитивну характеристику обвинуваченому надала родичка, яка працює в сільській раді є голослівними та нічим не підтверджуються, а тому не приймаються до уваги.

Враховуючи викладене, підстав для задоволення апеляційної скарги потерпілої немає.
Істотних порушень норм кримінально-процесуального законодавства України, які б могли бути підставою для скасування або зміни вироку, судом не допущено.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого та потерпілої слід залишити без задоволення, а вироксуду без зміни.

Керуючись ч.2 ст. 376 ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_7 та ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 04 лютого 2021 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня оголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4