ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 квітня 2021 року Жовтневий районний суд
у складі: головуючого судді ОСОБА_1
з секретарем ОСОБА_2
за участю: прокурора ОСОБА_3
потерпілого ОСОБА_4
представника потерпілого адвоката ОСОБА_5
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7
захисника адвоката ОСОБА_8
- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, раніше не судимого, не працюючого, обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 125 КК України;
- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки і мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України, з вищою освітою, незаміжньої, раніше не судимої, не працюючої, обвинуваченої у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 125 КК України, -
02 червня 2018 року близько 20.00 години у обвинуваченого ОСОБА_6 , який перебував у дворі біля буд. № 9 по пр. Героїв в м. Дніпрі, разом з обвинуваченою ОСОБА_7 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_4 , виник злочинний умисел направлений на завдання тілесних ушкоджень останньому.
Після чого, обвинувачений ОСОБА_6 , реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на завдання тілесних ушкоджень, передбачаючи настання можливих суспільно-небезпечних наслідків, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, діючи без попередньої змови з обвинуваченою ОСОБА_7 , завдав ОСОБА_4 вісім ударів руками та ногами в область голови, тулуба та кінцівок.
Обвинувачена ОСОБА_7 , в свою чергу, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на завдання тілесних ушкоджень, передбачаючи настання можливих суспільно-небезпечних наслідків, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, діючи без попередньої змови з обвинуваченим ОСОБА_6 завдала ОСОБА_4 сім ударів руками та ногами в область голови, тулуба та кінцівок, тим самим, спричинивши у своїй сукупності потерпілому тілесні ушкодження у вигляді:
-закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, 19-ти саден: на нижній повіці лівого ока ближче до внутрішнього кута, на лівому крилі носу, на кінчику носу ліворуч, у носо-губному трикутнику ліворуч, в виличній області ліворуч, на шкірі над верхньою губою ліворуч, на червоній каймі нижньої губи по центру та дещо ліворуч, у лівій скронево-тім`яній області волосистої частини голови, у лівій потиличній області, в тім`яній області по центру, у нижній третині правої вушної раковини з переходом до місця її кріплення, крововиливу та садна на червоній каймі верхньої губи по центру та ліворуч з переходом на слизову оболонку;
-2-х синців на передньо-внутрішній поверхні правого плеча від середньої до нижньої третини;
-ділянки осаднення на долонній поверхні правої кисті ближче до променево- зап`ясткового суглобу, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше як три тижні (21 день).
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку не визнав і пояснив суду, що 02 червня 2018 року, він дійсно разом зі своєю донькою ОСОБА_7 , вигулювали собаку у дворі будинку АДРЕСА_2 , де вони зустріли потерпілого ОСОБА_4 , який почав знімати їх на мобільний телефон і щось кричати, повідомивши, що не дасть вигулювати собак у дворі, однак ні він, ні його донька жодного фізичного насильства до потерпілого не спричиняли, удари йому не наносили.
Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 також свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального проступку не визнала і пояснила суду, що 02 червня 2018 року вона та її батько ОСОБА_7 у дворі будинку АДРЕСА_2 жодних ударів потерпілому ОСОБА_4 не наносили, фізичного насильства не застосовували, навпаки, сам потерпілий того дня знімав їх на мобільний телефон і не давав вигулювати собаку.
Незважаючи на вищевикладені показання обвинувачених ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , які свою вину не визнали, їх винуватість у пред`явленому обвинуваченні повністю підтверджується дослідженими в ході судового розгляду у цьому кримінальному провадженні наступними доказами, а саме:
-показаннями потерпілого ОСОБА_4 , який суду пояснив, що 02 червня 2018 року близько 20.00 години, він разом із дружиною і сином перебували на дитячому майданчику, розташованому у дворі будинку АДРЕСА_2 , коли він побачив обвинувачених ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , які вигулювали собак без намордників, у зв`язку із чим, він взяв у руки свій мобільний телефон для того, щоб зафіксувати зазначений факт вигулу собак. Коли він фотографував на телефон, обвинувачений ОСОБА_6 спочатку став нецензурно лаятися, а після того, підбіг до нього і наніс удар в область стегна, від якого, він увернуся, після чого, обвинувачений ОСОБА_6 наніс ще два удари ногою, попавши по тілу, внаслідок чого, він впустив телефон з рук і впав на землю, а коли піднявся, обвинувачений ОСОБА_6 наніс два удари руками, від яких, він знову впустив телефон і розбив свої окуляри, а на голові з`явилася кров. В ході нанесення йому ударів, він відмахнувся з метою самооборони, від чого, ОСОБА_6 впав, однак до обвинуваченого ОСОБА_6 на допомогу підбігла обвинувачена ОСОБА_7 , яка також почала наносити йому удари, а коли обвинувачений ОСОБА_6 піднявся, продовжив його побиття, від чого, він знову впав на землю. В цей момент, люди, які проходили повз них, зупинили обвинувачених, а він викликав поліцію і швидку медичну допомогу, яка забрала його у 16-ту міську лікарню. Також, потерпілий підтвердив суду, що раніше він обвинувачених не знав, але до інциденту, він робив їм зауваження, пов`язані з вигулом собак без намордника;
-показаннями свідка ОСОБА_9 , яка суду пояснила, що 02 червня 2018 року близько 18.00 години, вона разом з чоловіком ОСОБА_4 і сином, вийшли на прогулянку у двір будинку АДРЕСА_2 , де стала очевидцем того, як обвинувачений ОСОБА_6 став бігти у напрямку її чоловіка ОСОБА_4 , якого обвинувачений вдарив два рази ногою, внаслідок чого, ОСОБА_4 впустив телефон, а після цього, обвинувачений ОСОБА_6 наніс ще два удари чоловікові, з якого, злетіли і впали на землю окуляри. Після чого, обвинувачений ОСОБА_6 наніс ще один удар, після якого, її чоловік ОСОБА_4 відмахнувся, але в цей час, обвинувачена ОСОБА_7 випустила з рук поводок з собаками, і теж побігла допомагати своєму батькові, наносивши удари ОСОБА_4 , коли він знаходився на четвереньках. Загалом, обвинувачений ОСОБА_6 завдав її чоловікові не менше восьми ударів руками і три удари ногами, а обвинувачена ОСОБА_7 не менше шести руками і три удари ногами. Після побиття, її чоловіка ОСОБА_4 забрала швидка медична допомога у лікарню, де йому надали медичну допомогу, а після того, він перебував на стаціонарному лікуванні і обстеженні;
-показаннями свідка ОСОБА_10 , який суду пояснив, що 02 червня 2018 року близько 20.00 години, перебуваючи вдома у квартирі АДРЕСА_3 , через відчинене вікно, він почув галас, а коли виглянув з вікна, то у дворі будинку побачив, як обвинувачений ОСОБА_6 наніс удар ногою в район стегна потерпілого ОСОБА_4 , а також наніс наступні удари в область голови потерпілого, від яких останній декілька разів падав на коліна, після чого, до потерпілого також підбігла обвинувачена ОСОБА_7 і також наносила удари потерпілому, коли він перебував на четвереньках на землі;
-показаннями свідка ОСОБА_11 , яка суду пояснила, що 02 червня 2018 року близько 20.00 години, вона разом з дітьми, перебувала на дитячому майданчику у дворі будинку АДРЕСА_2 , де у якийсь момент почались крики, звернувши увагу на які, вона побачила, як обвинувачені ОСОБА_6 і ОСОБА_7 наносили удари ногами потерпілому ОСОБА_4 , від чого, той опинився на землі. Після цього, вона допомагала потерпілому, на голові якого була кров. В подальшому, першою приїхала швидка медична допомога, яка забрала потерпілого, а після неї приїхали співробітники поліції, які опитували свідків цих подій;
-показаннями свідка ОСОБА_12 , яка суду пояснила, що 02 червня 2018 року близько 20.00 години, перебуваючи вдома в квартирі, розташованій у будинку АДРЕСА_2 , вона почула на вулиці, якісь крики, а оскільки її діти гуляли у дворі, вона підійшла до вікна та побачила, як обвинувачені ОСОБА_6 і ОСОБА_7 наносили руками і ногами удари потерпілому ОСОБА_4 , при цьому, вона бачила, що від удару ОСОБА_6 рукою в голову потерпілого, останній впав на землю, де обвинувачені разом його били. Вона одразу вибігла на вулицю, де обвинувачених вже не було, а потерпілий ОСОБА_4 був з розбитою головою, а також у останнього були розбиті окуляри і мобільний телефон. Після цього, потерпілий викликав поліцію і швидку медичну допомогу;
-протоколами слідчих експериментів за участю свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 від 02 березня 2019 року та фотознімками до них (т. 1, а.с. 99-111, 113-126, 136-141, 142-155), відповідно до яких, свідки добровільно, впевнено і послідовно під час досудового розслідування відтворили обстановку і обставини подій, які мали місце 02 червня 2018 року близько 20.00 години у дворі будинку АДРЕСА_2 , де потерпілому ОСОБА_4 були спричинені тілесні ушкодження діями обвинувачених ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , пояснивши дату, час і місце спричинення тілесних ушкоджень, їх місцезнаходження в момент цих дій, характер дій кожного з обвинувачених щодо спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, кількість нанесених потерпілому ударів, їх механізм і локалізацію, які свідки могли особисто сприймати. При цьому, у суду відсутні будь-які сумніви у допустимості зазначених процесуальних документів, оскільки останні були складені уповноваженими на те особами органу досудового розслідування, з дотриманням порядку проведення зазначеної слідчої дії, передбаченого вимогами ст. 240 КПК України, у протоколах, складених за результатами проведення слідчих експериментів за участю вказаних свідків, були послідовно відтворені обстановка і дії, очевидцями яких були свідки під час вчинення кримінального правопорушення, які повністю відповідають показанням цих свідків у судовому засіданні, що виключає будь-який сумнів в їх достовірності та не вказує на недопустимість цих доказів з огляду на положення ст.ст. 85, 86 КПК України;
-показаннями свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , які суду пояснили, що вони під час досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні приймали участь у якості понятих при проведенні слідчих експериментів за участю свідків, пояснивши, що зафіксовані у складених за результатами цих слідчих дій процесуальних документах, у яких вони розписалися, фактичні обставини повністю відповідають дійсності, а свідки окремо один від одного показували на місці відомі їм обставини, що було зафіксовано слідчим;
-протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 02 червня 2018 року (т. 1, а.с. 5), відповідно до якого, потерпілий ОСОБА_4 просив притягнути до кримінальної відповідальності обвинувачених, які завдали йому тілесні ушкодження в дворі будинку АДРЕСА_2 ;
-протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 31 липня 2018 року (т. 1, а.с. 30-32), відповідно до якого, на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2018 року (т. 1, а.с. 29), органом досудового розслідування було отримано доступ до оригіналів історії хвороби на ім`я ОСОБА_4 , яка перебувала у розпорядженні КЗ «Дніпропетровська міська клінічна лікарня № 16 ДОР». При цьому, зазначена процесуальна дія була проведена органом досудового розслідування у повній відповідності з вимогами ст.ст. 159-165 КПК України, з отриманням доступу до тієї медичної документації, дозвіл на яку було отримано ухвалою слідчого судді;
-висновком експерта № 2690е від 05 вересня 2018 року (т. 1, а.с. 36-39), складеного за результатами проведення судово-медичної експертизи, відповідно до якого, враховуючи відомі обставини справи, дані медичної документації та у відповідності з поставленими перед експертизою питаннями, експерт дійшла до висновку про те, що за даними наданої медичної документації та при огляді 04.06.2018 року у потерпілого ОСОБА_4 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, 19-ти саден: на нижній повіці лівого ока ближче до внутрішнього кута, на лівому крилі носу, на кінчику носу ліворуч, у носо-губному трикутнику ліворуч, в виличній області ліворуч, на шкірі над верхньою губою ліворуч, на червоній каймі нижньої губи по центру та дещо ліворуч, у лівій скронево-тім`яній області волосистої частини голови, у лівій потиличній області, в тім`яній області по центру, у нижній третині правої вушної раковини з переходом до місця її кріплення, крововиливу та садна на червоній каймі верхньої губи по центру та ліворуч з переходом на слизову оболонку; 2-х синців на передньо-внутрішній поверхні правого плеча від середньої до нижньої третини; ділянки осаднення на долонній поверхні правої кисті ближче до променево-зап`ясткового суглобу.
Виявлені у потерпілого ОСОБА_4 тілесні ушкодження на голові, обличчі та правій верхній кінцівці, не відображають на собі характерологічні особливості та розміри травмуючого предмету, яким були нанесені, можливо лише вказати, що вони спричинені від не однократної механічної дії тупого твердого предмету (предметів), частина яких з обмеженою контактуючою поверхнею, а ушкодження в області правої кисті і при ударі об тупу тверду поверхню.
За своїм характером виявлені у потерпілого ОСОБА_4 тілесні ушкодження на голові та обличчі - відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день), на підставі п. 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року № 6.
Виявлені у потерпілого ОСОБА_4 тілесні ушкодження в області правої верхньої кінцівки (як кожне окремо) відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки, на підставі пункту 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року № 6.
Враховуючи характер та локалізацію виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень, ступень ознак їх загоєння та дані медичної документації, можливо вказати, що вони отримані незадовго до первинного надання медичної допомоги в ОКЛМ. Конкретно встановити термін отримання тілесних ушкоджень (в хвилинах та годинах) не представляється можливим, у зв`язку з відсутністю судово-медичних експертних даних;
-протоколом слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_4 від 01 листопада 2018 року (т. 1, а.с. 77-87), відповідно до якого, з метою перевірки і уточнення відомостей, які були зазначені потерпілим ОСОБА_4 в ході його допиту, останній добровільно, впевнено і послідовно відтворив обстановку та обставини подій, які мали місце 02 червня 2018 року близько 20.00 години в дворі будинку АДРЕСА_2 , де потерпілому були спричинені тілесні ушкодження діями обвинувачених ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , пояснивши дату, час і місце спричинення йому тілесних ушкоджень, обставини, за яких розпочався конфлікт, характер дій кожного з обвинувачених щодо спричинення йому тілесних ушкоджень, кількість нанесених йому ударів, їх механізм і локалізацію;
-додатковим висновком експерта № 3964е від 04 грудня 2018 року (т. 1, а.с. 70-72), складеного за результатами проведення судово-медичної експертизи, відповідно до якого, локалізація та характер виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень, механізм їх спричинення, встановлений при проведенні судово-медичної експертизи, не суперечить механізму, локалізації та характеру на які вказує ОСОБА_4 в ході проведення слідчого експерименту за його участі;
-показаннями допитаної у судовому засіданні експерта ОСОБА_15 , яка повністю підтримала складені нею під час досудового розслідування висновки за результатами проведення судово-медичних експертиз, пояснивши, що нею було констатовано наявність у потерпілого зазначених тілесних ушкоджень, які були об`єктивно підтверджені даними його медичної документації, а також в ході особистого його огляду, у зв`язку із чим, враховуючи зміст досліджених експертиз, а також пояснення експерта у судовому засіданні, суд не має жодних підстав сумніватися в об`єктивності та достовірності проведених досліджень, які, на думку суду, є науково обґрунтованими, мотивованими, виконані високопрофесійним спеціалістом в області судово-медичної експертизи, який має великий стаж та досвід експертної роботи, при цьому, вони повністю відповідають та узгоджуються з іншими дослідженими у судовому засіданні доказами;
-також, у матеріалах кримінального провадження наявний протокол слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_16 від 02 березня 2019 року (т. 1, а.с. 127-135), однак, враховуючи принцип безпосереднього дослідження доказів, передбачений ст. 23 КПК України, оскільки прокурор відмовився від виклику для допиту зазначеного свідка у судовому засіданні, суд не може прийняти до уваги викладені у цьому протоколі фактичні обставини, які стосуються показань свідка під час досудового розслідування, безпосередньо не досліджених судом у цьому кримінальному провадженні.
Таким чином, дослідивши всі обставини кримінального правопорушення, оцінюючи надані суду докази та пояснення учасників кримінального провадження з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, суд вважає, що вони у своїй сукупності є достатніми для встановлення фактичних даних, на підставі яких суд приходить до висновку про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_6 і ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їм кримінального проступку, який було вчинено ними групою осіб без попередньої змови між собою, оскільки за встановленими судом фактичними обставинами спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, обвинувачені, як виконавці кримінального проступку, до моменту його вчинення не обговорювали питання про його вчинення, не домовлялися про спільність своїх дій, розподіл ролей тощо, а дії кожного з них носили спонтанний і ситуативний характер, і були пов`язані з об`єднанням спільних зусиль для досягнення загального злочинного результату безпосередньо в процесі заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, у зв`язку з чим, позицію обвинувачених, які у судовому засіданні заперечували факт нанесення потерпілому ОСОБА_4 будь-яких тілесних ушкоджень, суд не може прийняти до уваги як достовірну, а відносить вказані показання обвинувачених до способу їх захисту в рамках наданих кримінальним процесуальним законом прав, спрямованого на ухилення від кримінальної відповідальності за вчинення ними кримінального проступку.
Роблячи такий висновок, суд виходить з послідовних, узгоджених між собою та логічно-витриманих у своєму взаємозв`язку показань потерпілого ОСОБА_4 , який у судовому засіданні докладно та повно пояснив обставини спричинення йому обвинуваченими тілесних ушкоджень, підстави виникнення конфліктної ситуації, яка в подальшому стала мотивом для умисного спричинення обвинуваченими тілесних ушкоджень потерпілому, при цьому дані показання потерпілого повністю узгоджуються з показаннями, попереджених судом про кримінальну відповідальність, свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , які були безпосередніми очевидцями нанесення обвинуваченими ОСОБА_6 і ОСОБА_7 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_4 , при цьому, троє останніх свідків є незаінтересованими особами, які не мають будь-яких особистих або інших мотивів для спотворення своїх показань в інтересах конкретного учасника кримінального провадження, що у своїй сукупності дозволяє суду дійти до однозначного висновку про джерело походження тілесних ушкоджень, виявлених у останнього внаслідок злочинних дій обвинувачених, оскільки інших фактичних даних, які б вказували на інші такі джерела виникнення у потерпілого тілесних ушкоджень, судом не встановлено та іншими учасниками судового провадження не наведено.
Більш того, вищевикладені показання потерпілого і свідків щодо механізму спричинення тілесних ушкоджень повністю узгоджуються з висновками судово-медичних експертиз, проведених у цьому кримінальному провадженні, які засвідчили наявність у потерпілого ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, локалізація та характер яких повністю відповідають наведеним вище показанням учасників кримінального провадження, при цьому, у висновках експерта також зазначено про те, що виявлені у потерпілого тілесні ушкодження могли бути спричинені від неоднократної механічної дії тупого твердого предмету (предметів), частина яких з обмеженою контактуючою поверхнею, а ушкодження в області правої кисті і при ударі об тупу тверду поверхню, що на думку суду підтверджує достовірність отриманих у судовому засіданні показань потерпілого і свідків щодо нанесення потерпілому тілесних ушкоджень обвинуваченими руками і ногами, та неодноразові падіння потерпілого на землю, а отже, зазначені фактичні дані у повному обсязі дозволяють суду достовірно встановити подію і склад кримінального проступку, механізм спричинення тілесних ушкоджень, мотиви та мету його вчинення, які у своїй сукупності свідчать про умисний характер дій обвинувачених ОСОБА_6 і ОСОБА_7 по відношенню до потерпілого.
При цьому, доводи сторони захисту про те, що висновок судово-медичної експертизи не виключає можливість отримання потерпілим тілесних ушкоджень 01 червня 2018 року, суд не бере до уваги, оскільки це є припущенням сторони захисту, яке засновується виключно на їх власній позиції, тоді як сукупність зібраних і досліджених в ході судового розгляду доказів, навпаки спростовує дані доводи і свідчить про спричинення обвинуваченими тілесних ушкоджень потерпілому у зазначені в обвинуваченні дату, час і місці.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку про доведеність вини обвинувачених:
- ОСОБА_6 в заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, вчинене групою осіб, без попередньої змови між собою, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 125 КК України;
- ОСОБА_7 в заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, вчинене групою осіб, без попередньої змови між собою, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 125 КК України.
При визначенні виду та розміру покарання, суд виходить зі ступеня тяжкості скоєного кримінального правопорушення і даних про особу кожного з обвинувачених:
- ОСОБА_6 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, на обліку у лікарів психіатра і нарколога не перебуває, характеризується позитивно, при цьому, ці обставини, на підставі ст. 66 КК України, суд відносить до таких, що пом`якшують його покарання. Обтяжуючих покарання обвинуваченого обставин, передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено. З врахуванням викладеного, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, обвинуваченому ОСОБА_6 слід призначити покарання у виді обмеження волі, однак, зі звільненням останнього від відбування покарання з випробувальним терміном, в порядку передбаченому ст. 75 КК України та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, оскільки саме таке покарання із подальшим звільненням від його відбування з випробуванням буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії кримінального проступку, його конкретним обставинам і наслідкам, зокрема, характеру і способу спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, мотиву вчинення кримінального проступку, поведінці обвинуваченого до і після його вчинення, характеру завданих потерпілому тілесних ушкоджень, даним про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, позитивно характеризується, однак свою вину не визнав, взагалі заперечивши факт нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, жодних дій для відшкодування завданої шкоди потерпілому не здійснив, після вчиненого кримінального проступку не надав потерпілому допомогу, а також обставинам, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 і відсутністю таких, що його обтяжують, а отже, зазначені дані у своїй сукупності свідчать про недоцільність призначення обвинуваченому ОСОБА_6 іншого покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 125 КК України або пов`язаного з його реальним відбуттям, при цьому, таке покарання у виді обмеження волі з подальшим звільненням обвинуваченого від його відбування з випробуванням буде необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також відповідати принципам справедливості, достатності і розумності;
- ОСОБА_7 , яка раніше до кримінальної відповідальності не притягалася, на обліку у лікарів психіатра і нарколога не перебуває, характеризується позитивно, при цьому, ці обставини, на підставі ст. 66 КК України, суд відносить до таких, що пом`якшують її покарання. Обтяжуючих покарання обвинуваченої обставин, передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено. З врахуванням викладеного, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, обвинуваченій ОСОБА_7 слід призначити покарання у виді обмеження волі, однак, зі звільненням останньої від відбування покарання з випробувальним терміном, в порядку передбаченому ст. 75 КК України та покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, оскільки саме таке покарання із подальшим звільненням від його відбування з випробуванням буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії кримінального проступку, його конкретним обставинам і наслідкам, зокрема, характеру і способу спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, мотиву вчинення кримінального проступку, поведінці обвинуваченої до і після його вчинення, характеру завданих потерпілому тілесних ушкоджень, даним про особу обвинуваченої ОСОБА_7 , яка раніше до кримінальної відповідальності не притягалася, позитивно характеризується, однак свою вину не визнала, взагалі заперечивши факт нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, жодних дій для відшкодування завданої шкоди потерпілому не здійснила, після вчиненого кримінального проступку не надала потерпілому допомогу, а також обставинам, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_7 і відсутністю таких, що його обтяжують, а отже, зазначені дані у своїй сукупності свідчать про недоцільність призначення обвинуваченій ОСОБА_7 іншого покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 125 КК України або пов`язаного з його реальним відбуттям, при цьому, таке покарання у виді обмеження волі з подальшим звільненням обвинуваченої від його відбування з випробуванням буде необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченої ОСОБА_7 і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а також відповідати принципам справедливості, достатності і розумності.
Також, потерпілим ОСОБА_4 було подано цивільні позови про стягнення з кожного із обвинувачених в рахунок відшкодування майнової шкоди 58 947,07 грн., та в рахунок відшкодування моральної шкоди 30 000,00 грн.
Що стосується позовних вимог потерпілого ОСОБА_4 в частині стягнення з обвинувачених в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 30 000,00 грн. з кожного, суд враховує наступне.
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка зазнала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За приписами п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Згідно з положеннями пунктів 5 і 9 вищезазначеної Постанови Пленуму ВСУ, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Таким чином, заявлені потерпілим ОСОБА_4 цивільні позови про стягнення з кожного обвинуваченого в рахунок відшкодування моральної шкоди по 30 000,00 гривень, на думку суду, підлягають частковому задоволенню на суму 10 000,00 гривень з кожного обвинуваченого, оскільки, на думку суду, саме в такому розмірі потерпілому заподіяна моральна шкода, яка полягала в тому, що в результаті спричинення тілесних ушкоджень, останній дійсно переніс фізичні і моральні страждання, які виразилися у втраті душевного спокою та звичайного ритму життя, постійного перебування в стресовому стані та здійснення лікування, а також наявності додаткових витрат часу для відновлення стану здоров`я. Крім того, при визначенні такої суми відшкодування моральної шкоди, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд враховує, що вказаний її розмір буде адекватним тим моральним стражданням і переживанням, яких зазнав потерпілий у результаті заподіяння йому тілесних ушкодження обвинуваченими ОСОБА_6 і ОСОБА_7 .
Крім того, на підставі ч. 2 ст. 124 КПК України, суд також вважає за необхідне стягнути з обвинувачених на користь держави всі документально підтверджені витрати на залучення експерта у цьому кримінальному провадженні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374-376 КПК України, -
ОСОБА_6 визнати винуватим в пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді одного року обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного йому покарання, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення, а також виконає покладені на нього обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
ОСОБА_7 визнати винуватою в пред`явленому їй обвинуваченні у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 125 КК України та призначити їй покарання у виді одного року обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного їй покарання, якщо вона протягом одного року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення, а також виконає покладені на неї обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільні позови ОСОБА_4 до ОСОБА_6 і ОСОБА_7 в частині стягнення з кожного моральної шкоди у сумі 30 000,00 грн. задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000,00 грн. (десять тисяч гривень), в задоволенні решти позовних вимог в цій частині відмовити.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000,00 грн. (десять тисяч гривень), в задоволенні решти позовних вимог в цій частині відмовити.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта для проведення судової товарознавчої експертизи 143,00 грн. (сто сорок три гривні).
Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта для проведення судової товарознавчої експертизи 143,00 грн. (сто сорок три гривні).
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана учасниками кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку суду.
Головуючий - суддя: ОСОБА_1