Дата документу 06.04.2021 Справа № 333/5307/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/5307/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/799/21 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст.186 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, в режимі відеоконференц зв`язку, матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 березня 2021 року, якою задоволено клопотання прокурора Комунарського відділу Запорізької місцевої прокуратури № 2 Запорізької області ОСОБА_6 та обвинуваченому ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Запоріжжя, громадянину України, офіційно не працевлаштованому, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимому,
обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,
продовжено запобіжний захід до двох місяців, а саме по 10 травня 2021 року (включно), з можливістю внесення застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 38 420 грн.,

в с т а н о в и л а:

22 вересня 2020 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України реєстр матеріалів досудового розслідування і розписки про отримання обвинуваченим та захисником обвинувального акту і реєстру.
По даному кримінальному провадженню відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 січня 2021 року було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 строком до 19 березня 2021 року (включно).
Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою у зв`язку з тим, що йому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу не зникли.
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 у судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання прокурора, просили суд обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Суд, вислухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали кримінального провадження, зазначив, що враховуючи обставини, перераховані у ст.178 КПК України, а також доведеність прокурором під час розгляду клопотання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, не може запобігти наведеним під час розгляду клопотання ризикам, оцінюючи ступінь порушення цінностей суспільства у даному кримінальному провадженню, намагаючись забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, суд дійшов вважав, що клопотання прокурора про продовження застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання законним та обґрунтованим.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 зазначає, що суддя постановив необґрунтоване рішення всупереч законним правам та інтересам обвинуваченого. Вважає, що суд не в повному обсязі дослідив підстави для обрання такого запобіжного заходу. На думку апелянта, стороною обвинувачення не доведено, що перебуваючи на волі ОСОБА_7 може переховуватись від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджати кримінальному провадженню, зможе продовжувати злочинну діяльність та впливати на свідків. Вважає, що вказані ризики відсутні.

Просить скасувати ухвалу суду та обрати інший запобіжний захід.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 зазначає, що прокурор зазначаючи про існування ризиків можливого переховування від суду та незаконно впливати на потерпілого та свідків, жодними доказами не обґрунтовує свої доводи. Вважає, що такі твердження прокурора не відповідають дійсності. Вказані ризики не існують, оскільки він з`являвся в судові засідання, від суду не переховувався, не вчиняв спроб впливати на свідків та потерпілого.
Просить скасувати ухвалу суду та змінити запобіжний захід на особисте зобов`язання.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги та наполягали на їх задоволенні; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника; дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та захисника задоволенню не підлягають у зв`язку з наступним.

Право на свободу та особисту недоторканність може бути обмежене, однак таке обмеження має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина, принципів справедливості, рівності та домірності (пропорційності), із забезпеченням справедливого балансу інтересів особи та суспільства, на підставі та в порядку, визначених законами України, з урахуванням актів міжнародного права, позицій Європейського суду з прав людини, за вмотивованим рішенням суду, прийнятим в порядку справедливої судової процедури.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно з ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд повинен дослідити всі факти «за» та «проти» існування реальних ризиків для обрання запобіжного заходу. Такі доводи повинні бути не загальними і абстрактними, в усіх випадках, суд повинен надати оцінку ризикам.

Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Суд першої інстанції обґрунтовано послався на необхідність продовження запобіжного заходу з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Також судом враховано дані, які характеризують особу обвинуваченого, конкретні обставини вказаного кримінального провадження, наявність ризиків, передбачених п.1, п.5 ч.1 ст.177 КПК України (основними і очевидними є ризики переховування обвинуваченого від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення).
Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що ризики встановлені під час застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу не зменшились, і продовжують існувати.
Виходячи з практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.
У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Так, у рішенні «Пунцельт проти Чехії» № 31315/96 від 25 квітня 2000 року, Страсбурзький суд визнав достатнім мотивування чеських судів, що прийняли рішення про тримання під вартою, з огляду, в тому числі на те, що заявникові загрожувало відносно суворе покарання.
Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства («W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 року).
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що ОСОБА_7 вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
ОСОБА_7 інкримінується вчинення корисливого кримінального злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії умисного тяжкого злочину, санкцією якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на певний строк.
Судова колегія зазначає, що з високим ступенем можливо спрогнозувати, що обвинувачений ОСОБА_7 будучи обізнаним про суворість кримінального покарання, яке може бути йому призначене у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, потенційно може ухилитися від суду шляхом переховування з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміноване йому кримінальне правопорушення, що є ризиком, передбаченим п.1 ч.1 ст.177 КПК України.
Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення (п.5 ч.1 ст.177 КПК України), колегія суддів вважає такий ризик обґрунтованим і доведеним, адже ОСОБА_7 будучи раніше судимим, у тому числі, за вчинення умисних злочинів, наразі знову обвинувачується у вчиненні умисного корисливого злочину проти власності, що негативно впливає на репутацію обвинуваченого, свідчить про стабільність його протиправної і антисоціальної поведінки в суспільстві, а у сукупності з даними про обвинуваченого, який не працевлаштований та не має постійного джерела доходів, на переконання судової колегії, свідчить про те, що останній може не тільки вдатися до спроб переховування від суду, а й до вчинення інших злочинів, в тому числі, аналогічних, у зв`язку з відсутністю засобів для існування.
Відповідно до правової позиції викладеної у п.80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Однак, розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого альтернативних запобіжних заходів, враховуючи тяжкість, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, суворість покарання за кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , його можливість переховуватись від суду, скоїти інші кримінальні правопорушення, колегія суддів вважає, що не можуть бути застосовані інші запобіжні заходи до обвинуваченого, окрім тримання під вартою.
Твердження захисника та обвинуваченого щодо зменшення ризиків неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_7 містять лише посилання на незгоду з наданими стороною обвинувачення матеріалами, а тому їх слід визнати непереконливими, оскільки обставини, на які посилається захисник і обвинувачений не можуть у повному обсязі мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на переховування від суду, скоєння інших кримінально-караних діянь.
Таким чином, доводи апеляційних скарг захисника і обвинуваченого про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також твердження, що стороною обвинувачення не доведено, що заявлені ризики не зменшились або з`явились нові обставини, колегія суддів вважає безпідставними.
При розгляді клопотання прокурором доведене існування об`єктивних обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого та встановлена наявність ризиків, визначених п.1, п.5 ч.1 ст.177 КПК України.
Крім того, апеляційний суд додатково наголошує, що суд першої інстанції доводи, які викладені в апеляційних скаргах захисника і обвинуваченого врахував, та з урахуванням обставин провадження, призначив заставу у розмірі 38 420,00 гривень, як альтернативу запобіжному заходу у виді тримання під вартою.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції, відповідно до вимог ст.370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, про що йде мова в апеляційних скаргах обвинуваченого та його захисника, колегія суддів не вбачає.
Істотних порушень вимог КПК України при постановленні ухвали судом першої інстанції, не встановлено.
За таких обставин, перевіривши доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, колегія суддів, за наслідками їх розгляду, вважає необхідним вказані скарги залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

З огляду на зазначене та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 березня 2021 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід до двох місяців, а саме по 10 травня 2021 року (включно), з можливістю внесення застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 38 420 грн., залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4