Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 480/56/19
Провадження № 1-кп/945/84/21
ВИРОК
Іменем України

25 червня 2021 року м. Миколаїв
Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 (який бере участь дистанційно з приміщення

з Олевського районного суду Житомирської області),
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Миколаївського районного суду Миколаївської області в м.Миколаєві у режимі відеоконференції з Олевським районним судом Житомирської області кримінальне провадження №0000143, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.03.2017 року, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Андріївка Олевського району Житомирської області, українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, одруженого, раніше не судимого, працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який з 19.03.2014 року проходив військову службу за мобілізацією на посаді телефоніста телефонного відділення взводу зв`язку батареї управління та радіолокаційної розвідки зенітного ракетно-артилерійського дивізіону військової частини польова пошта НОМЕР_1 , у військовому званні старший солдат,-
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,

встановив:
Формулювання обвинувачення ОСОБА_4 , визнаного судом доведеним.
Досудовим розслідуванням та судовим слідством встановлено, що 19.03.2014 року старший солдат ОСОБА_4 , призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження військової служби за мобілізацією. Наказом командира військової частини польова - пошта НОМЕР_1 від 19.03.2014 року №71 старший солдат ОСОБА_4 , зарахований до списків особового складу військової частини поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду телефоніста телефонного відділення взводу зв`язку батареї управління та радіолокаційної розвідки зенітного ракетноартилерійського дивізіону зазначеної військової частини. Будучи військовослужбовцем, старший солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 127, 128, 216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст.ст. 1, 3, п.8 ст.6, п.2 ст.23, п.3 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу" був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів (начальників); виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями інструкціями; неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін та про виконання наказу доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому начальникові; сумлінно вивчати військову справу , зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України; вважатися таким, що виконує обов`язок з військової служби знаходячись на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); дорожити бойовою славою Збройних Сил України, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.
Відповідно до ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Згідно п.п.1, 3 ч.3 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника). Про порядок проходження військової служби старшому солдату ОСОБА_4 , достеменно було відомо, і до часу нез`явлення вчасно на службу без поважних причин останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.
Разом з тим, старший солдат ОСОБА_4 , діючи в порушення вимог вище зазначених нормативних актів, обвинувачується у вчиненні умисного військового злочину проти встановленого порядку несення військової служби, за наступних обставин: Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) від 17.10.2014 року за №160 старшому солдату ОСОБА_4 надано основну щорічну відпустку строком на 10 діб з 17.10.2014 року. 28.10.2014 року останній зобов`язаний був з`явитися до військової частини-польова пошта НОМЕР_1 на території НОМЕР_2 міжвидового центру підготовки частин та підрозділів ( АДРЕСА_3 ).
28.10.2014 року о 08 години 00 хвилин старший солдат ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків з військової служби не з`явився вчасно на службу без поважних причин з відпустки та перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 до 08 години 00 хвилин 23.01.2017 року, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з військової службою, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який не з`явився вчасно на службу без поважних причин. 23.01.2017 року о 08 годині 00 хвилин старший солдат ОСОБА_4 добровільно з`явився до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та того ж дня приступив до виконання службових обов`язків.
Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) від 23.01.2017 року за №20 старшого солдата ОСОБА_4 виключено зі списків особового складу військової частини та звільнено з військової служби і направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Таким чином, старший солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем та проходячи військову службу за мобілізацією на посаді телефоніста телефонного відділення взводу зв`язку батареї управління та радіолокаційної розвідки зенітного ракетно-артилерійського дивізіону військової частини польова - пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) діючи в порушення вимог ст.ст. 9, 11, 16, 37, 40, 59, 127, 128, 216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст. 1, 3, Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу", п.п. 4, 7, 12, 122 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 року, 28.10.2014 року о 08 годині 00 хвилин, не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків військової служби, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, не з`явився вчасно на службу без поважних причин з відпустки у військову частину польова-пошта НОМЕР_1 на території НОМЕР_2 міжвидового центру підготовки частин та підрозділів (с.Михайлівка Миколаївського району Миколаївської області) та ухилявся від військової служби до 08 години 00 хвилин 23.01.2017 року, не пов`язуючи з виконанням обов`язків військової служби, тобто тривалістю понад один місяць.

Позиція обвинуваченого ОСОБА_4 .
Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав у повному обсязі, щиро каявся і дав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд, ураховуючи думку учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, при цьому, з`ясував те, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 .
Протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.3 ст.407 КК України нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 .
В ході розгляду справи судом встановлено, що обставинами, які відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та з`явлення із зізнанням.
Обставини, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 судом не встановлені.

Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд.
Положеннями ст.50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Значення заходу примусу для досягнення його мети визначається не лише його суворістю, а й домірністю, яка є проявом справедливості.
У відповідності до положень ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до вимог ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше пяти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
При визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує, що останній є осудним в розумінні ч.1 ст.19 КК України, однак відповідно до ст.12 КК України (в редакції, чинній на день вчинення кримінального правопорушення) вчинив тяжкий злочин.
Суд також враховує умови життя обвинуваченого, його соціальне та матеріальне становище, який офіційно працевлаштований, одружений, раніше не судимий, стан його здоров`я та його соціально - психологічні риси.
З урахуванням всіх обставин кримінального провадження, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, відсутність тяжких наслідків, щире каяття ОСОБА_4 , його активне сприяння розкриттю злочину та з`явлення із зізнанням, ставлення обвинуваченого до скоєного, який шкодує про те, що сталося, за відсутності обставин, що обтяжують покарання, з урахуванням особи обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства та його слід звільнити від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України та застосувати положення ст.76 КК України.

Окрім того, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 надав клопотання про застосування відносно нього положень Закону України Про амністію у 2016 році. В обґрунтування заявленого клопотання посилався на те, що він приймав безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей у складі військової частини польова пошта НОМЕР_1 та має відповідне посвідчення учасника бойових НОМЕР_3 .

Прокурор ОСОБА_3 не заперечував щодо застосування відносно ОСОБА_4 ЗУ Про амністію у 2016 році.

Розглядаючи клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд дійшов наступного.

Відповідно до Закону України Про застосування амністії в Україні амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального кодексу України та цього Закону.
Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

07 вересня 2017 року набув законної сили Закон України Про амністію у 2016 році від 22.12.2016 року.
Відповідно до статті 2 цього Закону, звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно яких не набрали законної сили, а також, особи, визнанні винними у вчинені злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діяннями, передбаченими частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 КК України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині 4 статті 86 КК України, ст.4 ЗУ Про застосування амністії в Україні та статті 9 цього Закону).

Судом встановлено, що ОСОБА_4 брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, отримав статус учасника бойових дій, що підтверджується матеріалами кримінального провадження. Свою вину ОСОБА_4 у вчиненні злочину за ч.3 ст.407 КК України, який відповідно до ст.12 КК України (в редакції закону, чинній на день вчинення злочину) є злочином середньої тяжкості, вину визнає повністю, щиро кається у скоєному.
Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 амністії, передбачених ч.4 ст.86 КК України, ст.4 ЗУ Про застосування амністії в Україні, ст.9 ЗУ Про амністію у 2016 році, судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась.
За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_4 поширюється дія Закону України Про амністію у 2016 році, а тому він підлягає звільненню від відбування покарання.
Наслідки застосування амністії обвинуваченому ОСОБА_4 зрозумілі.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

У даному кримінальному провадженні запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_4 не застосовувався.

Керуючись ст.100, ч.3 ст.349, ст.368, 370, 373, 374, 376 КПК України, ЗУ Про застосування амністії в Україні, ЗУ Про амністію у 2016 році суд,

ухвалив:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням та призначенням іспитового строку терміном на 1 (один) рік.
Покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На підставі статті 2 Закону України Про амністію у 2016 році ОСОБА_4 від відбування покарання, призначеного вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 25 червня 2021 року звільнити, у зв`язку з амністією.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_4 не обирати.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей апеляційного оскарження, передбачених ч.2 ст.394 КПК України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому і прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_6

25.06.2021