КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 11-кп/824/405/2021 Категорія КК: ч. 1 ст. 289 КК України
Головуючий в суді 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Головуючий в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді-доповідача: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0001614 за апеляційною скаргою прокурора міста Києва ОСОБА_6 на вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 02 червня 2017 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тіхменеве, Поронайського району, Сахалінської області, РФ, громадянина України, освіта вища, не судимого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України,

за участю прокурора: ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Солом`янського районного суду міста Києва від 02 червня 2017 року затверджено угоду про примирення від 01 червня 2017 року, укладену між потерпілим ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_7 . ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України та призначено йому узгоджене сторонами угоди про примирення покарання у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 гривень.

Як зазначено у вироку, обвинувачений ОСОБА_7 приблизно у лютому 2017 року, більш точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, знаходячись навпроти 8 під» їзду будинку АДРЕСА_3 побачив транспортний засіб марки « КІА SPORTAGE» чорного кольору д.н.з НОМЕР_1 , що тривалий час перебував на одному місці без руху, яким вирішив заволодіти. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, обвинувачений ОСОБА_7 діючи умисно, з корисливих мотивів підійшов до вказаного автомобіля та відчинив його передні двері. Знайшовши в салоні автомобіля ксерокопію свідоцтва про його реєстрацію, вирішив залишити собі. В подальшому через всесвітню мережу Інтернет замовив у раніше незнайомого йому чоловіка ксерокопію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки «КІА SPORTAGE» чорного кольору д.н.з НОМЕР_1 на основі вказаної ксерокопії, а потім повідомив раніше знайомому ОСОБА_10 та ОСОБА_11 неправдиву інформацію стосовно придбання вищевказаного автомобіля, і попросив допомогти йому у переміщенні вказаного автомобіля до гаражного боксу № НОМЕР_2 гаражного кооперативу « Будівельник», який розміщений за адресою: м. Київ, вул. Резервна,8 та належить ОСОБА_10 , за винагороду, на що останні погодились.

11.02.2017 року приблизно о 19 год. ОСОБА_7 разом із ОСОБА_10 та ОСОБА_11 приїхали на належному ОСОБА_10 автомобілі марки « Мазда 6» д.н.з. НОМЕР_3 за адресою розташування транспортного засобу «КІА SPORTAGE», а саме м. Київ, пр. Комарова 28/30, де ОСОБА_11 на прохання ОСОБА_7 зателефонував до ТОВ « Експрес-Т2» та викликав евакуатор для переміщення автомобіля марки « КІА SPORTAGE», чорного кольору д.н.з НОМЕР_1 . По приїзду евакуатора ОСОБА_7 надав водію заздалегідь заготовлене свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, та вказавши на зазначений транспортний засіб повідомив адресу куди його необхідно евакуювати, а саме: м. Київ, вул. Резервна,8, гаражний кооператив « Будівельник». Завантаживши автомобіль марки «КІА SPORTAGE», чорного кольору д.н.з НОМЕР_1 , на евакуатор, ОСОБА_7 разом із Ляхом та Кріт на автомобілі останнього, також поїхали за адресою гаражного кооперативу, де навпроти гаражного боксу № 44 вивантажили автомобіль марки «КІА SPORTAGE», чорного кольору д.н.з НОМЕР_1 .

Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом.
Під час судового розгляду суду надана угода про примирення від 01.06.2017 року укладена між потерпілим ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_7 в порядку, передбаченому ст. 468, 469 та 471 КПК України.

Не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, доведеність вини ОСОБА_7 та кваліфікацію дій останнього, заступник прокурора міста Києва ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати вирок суду у зв`язку істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

В обґрунтування зазначених вимог, прокурор зазначає, що відповідно до ч.3 ст.469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальних провадженнях у формі приватного обвинувачення.

Крім того, прокурор зазначає, що на підставі проведеного аналізу практики застосування Кримінального процесуального кодексу України та узагальнення рекомендацій членів Науково - консультативної ради Вищого спеціалізованого суду України з розгляду « цивільних і кримінальних справ, з метою однакового застосування та уникнення однозначного тлумачення КПК, Вищим спеціалізованим судом України на адресу голів апеляційних судів направлено листа №223-558/0/4/13 від 05.04.2013 « Про доповнення до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.11.2012 №223-16790/4-12 «Про деякі питання здійснення кримінального провадження на підставі угод». Відповідно до роз`яснення, вирішуючи питання про те чи підлягає затвердженню судом угода про примирення, якщо одним і тим самим злочином завдано одночасно шкоди потерпілому і державним чи суспільним інтересам, слід враховувати не лише положення ч. 3 ст. 469 КПК, а й специфіку посягання та характер охоронюваних кримінальним законом благ.

В апеляційній скарзі прокурор міста Києва ОСОБА_6 зазначає, що неправомірні дії обвинуваченого ОСОБА_7 першочергово завдали шкоди суспільним інтересам у сфері безпеки дорожнього руху, а за таких умов укладання угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним неприпустиме, однак Солом`янський районний суд м. Києва, грубо порушуючи вимоги ч.3 ст. 469 КПК України, ігноруючи роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ухвалив незаконний вирок від 02.06.2017 та незаконно затвердив угоду про примирення у кримінальному провадженні, в якому вона не могла бути укладена, а тому за таких обставин, вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 2.06.2017 стосовно ОСОБА_7 підлягає скасуванню у зв`язку істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, відповідно до вимог п.3 ч. 1 ст. 409 КПК України.

У судове засідання обвинувачений ОСОБА_7 неодноразово не з`являвся, про дату, час і місце апеляційного розгляду був повідомлений належним чином. ОСОБА_7 не повідомив суд про поважні причини свого неприбуття, його участь в апеляційному розгляді згідно з вимогами КПК України не є обов`язковою, а тому колегія суддів у відповідності до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України вважає за можливе провести апеляційний розгляд у відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 .

Розглянувши кримінальне провадження в межах апеляційної скарги, заслухавши думку прокурора ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, провівши судові дебати, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а вирок суду першої інстанції слід залишити без змін з наступних підстав.

Фактичні обставини провадження, кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 та його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення ніким не оспорюється, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції у відповідності зі ст. 404 КПК України рішення суду першої інстанції в цій частині не перевіряє.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд ухвалив вирок на підставі угоди про примирення між потерпілим ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_7 , визнавши ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, і призначив узгоджене сторонами покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що відповідає санкції ч.1 ст. 289 КК України, яка діяла на момент вчинення злочину.

Згідно з ч.3 ст.469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Укладення угоди про примирення у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, не допускається.

Відповідно до ст.471 КПК України в угоді про примирення зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, строк її відшкодування чи перелік дій, не пов`язаних з відшкодуванням шкоди, які підозрюваний чи обвинувачений зобов`язані вчинити на користь потерпілого, строк їх вчинення, узгоджене покарання та згода сторін на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.

Доводи апеляційної скарги прокурора, що в цьому провадженні укладення угоди про примирення є неприпустимим, оскільки кримінальним правопорушенням першочергово завдано шкоди суспільним інтересам у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху є необґрунтованими та не ґрунтуються на вимогах закону.

Вчинений злочин ОСОБА_7 є злочином середньої тяжкості, а згідно з ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення може бути укладена у кримінальних провадженнях щодо злочинів середньої тяжкості. Внаслідок дій обвинуваченого ОСОБА_7 , пов`язаних із незаконним заволодінням транспортним засобом, на переконання колегії суддів, було завдано шкоду лише потерпілому ОСОБА_9 , що слідує саме із даного кримінального провадження, та не завдано будь-якої реальної шкоди суспільним інтересам. Та ж обставина, що безпосереднім об`єктом злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, є суспільні відносини, які забезпечують безпеку дорожнього руху, сама по собі не є підставою для висновку про те, що в будь-якому випадку таким злочином завдається шкода суспільним інтересам і угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим не відповідає інтересам суспільства.

При цьому колегія суддів зауважує, що апеляційна скарга лише містить посилання на загальнотеоретичні поняття, і в ній прокурор не навів жодних доводів на обґрунтування того, чому у цьому кримінальному провадженні приватні інтереси обвинуваченого ОСОБА_7 і потерпілим ОСОБА_9 не можуть мати перевагу над публічними інтересами.

Перед ухваленням рішення про затвердження угоди суд з`ясував у обвинуваченого, що він цілком розуміє права, передбачені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а так само з`ясував у потерпілого що він цілком розуміє наслідки затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України. Також суд перевірив угоду на відповідність вимогам закону і встановив, що її умови не суперечать вимогам кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність.

Узгоджене сторонами угоди покарання за видом та розміром відповідає вимогам ст.65 КК України і не виходить за межі санкції ч.1 ст.289 КК України на час вчинення злочину та на загальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність. Крім іншого, обвинувачений і потерпіла дійшли згоди і про покарання, яке ОСОБА_7 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, а саме за ч.1 ст.289 КК України у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень та відшкодувати завдану потерпілому матеріальну шкоду у розмірі 22000 гривень.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про істотне порушення судом першої інстанції кримінального процесуального закону і приходить до висновку, що зміст угоди про примирення між потерпілим ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_7 , затвердженої вироком суду першої інстанції у кримінальному провадженні, в якому ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, жодним чином не суперечить інтересам суспільства, у ній повною мірою забезпечено баланс інтересів учасників примирення для цілей норм ч. 3 ст. 469 і п. 7 ст. 474 КПК України. Отже, судом першої інстанції було дотримано вимог кримінального процесуального та кримінального закону.

Щодо посилань прокурора на інформаційний лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-558/0/4/13 від 05.04.2013 «Про доповнення до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.11.2012 № 223-1679/0/4-12 «Про деякі питання здійснення кримінального провадження на підставі угод», то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що такі роз`яснення не є нормою закону та носять виключно рекомендаційний характер

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора міста Києва ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, підстав для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції при апеляційному розгляді не встановлено, вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 409,419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора міста Києва ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 02 червня 2017 року у кримінальному провадженні № 0001614 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України без змін.

Ухвала може бути оскаржена на протязі трьох місяців з моменту проголошення, безпосередньо до Верховного суду.

Судді:

_________________ ________________ ____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4