Постанова

Іменем України
23 лютого 2021 року

м. Київ
справа № 161/6963/17

провадження № 51-6329км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

законного представника

неповнолітнього засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 (у режимі

відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 жовтня 2017 року, ухвалу Рівненського апеляційного суду від 07 лютого 2020 року та вирок Рівненського апеляційного суду від 07 лютого 2020 року у кримінальних провадженнях, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за

№ 0002846 та № 0002579, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та зареєстрованого в

АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК).
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 жовтня 2017 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців, за ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк

4 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів за даним вироком та вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від

29 березня 2017 року ОСОБА_6 призначено остаточне покарання

у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Вказаним вироком засуджено ОСОБА_9 , судові рішення щодо якого

в касаційному порядку не оскаржуються.
Згідно з вироком неповнолітнього ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що 28 червня 2016 року близько 23:50 він разом з ОСОБА_9 та

ОСОБА_10 (кримінальне провадження стосовно якого за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 186 на підставі ч. 1 п. 7 ст. 284 та ч. 1 п. 3 ст. 477 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) закрито у зв`язку з відмовою потерпілої ОСОБА_11 від обвинувачення) за попередньою змовою між собою, групою осіб, умисно, переслідуючи корисливий мотив, проникли у квартиру АДРЕСА_2 та із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої ОСОБА_11 , відкрито викрали майно останньої, чим завдали їй майнової шкоди на суму 32 344 грн.

Крім цього, неповнолітній ОСОБА_6 31 травня 2017 року близько 15:30, перебуваючи у приміщенні гуртівні ТзОВ «Пакко Холдинг» на вул. Ковельській, 68-А у м. Луцьку Волинської області, умисно, повторно, з верхньої полиці торгового прилавку таємно викрав одну пляшку віскі «Таліскер» ємкістю 0,7 л, чим завдав ТзОВ «Пакко Холдинг» майнової шкоди на суму 800,50 грн.
За вироком Рівненського апеляційного суду від 07 лютого 2020 року апеляційну скаргу прокурора задоволено.
Вирок місцевого суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання скасовано та ухвалено в цій частині новий вирок.
Призначено ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 186 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань, призначених за даним вироком та вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 березня 2017 року, призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 7 місяців.
Призначено ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 березня 2017 року та призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк

5 років.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК у строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 03 жовтня 2017 року по 20 лютого 2018 року та з 19 вересня

2019 року по 07 лютого 2020 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У решті вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.
Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 07 лютого 2020 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 залишено без змін, а апеляційну скаргу законного представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 без задоволення.
У цьому провадженні також були ухвалені такі судові рішення:
вироком Апеляційного суду Волинської області від 20 лютого 2018 року апеляційну скаргу прокурора задоволено, апеляційну скаргу законного представника неповнолітнього ОСОБА_6 ОСОБА_7 залишено без задоволення.
Вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасовано.
Призначено ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 186 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань, призначених за даним вироком та вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 березня 2017 року, ОСОБА_6 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 7 місяців.

Призначено ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 березня 2017 року

та визначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. У решті вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 залишено без зміни;

постановою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 вересня 2019 року вирок Апеляційного суду Волинської області від 20 лютого 2018 року щодо ОСОБА_6 скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить судові рішення щодо

ОСОБА_6 скасувати через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Зазначає, що матеріали кримінального провадження не містять даних (рішення ради суддів чи витягу з протоколу зборів суддів), з яких можливо визначити, чи уповноважений був суддя ОСОБА_12 здійснювати судовий розгляд кримінального провадження щодо неповнолітніх. Стверджує, що наданий головою Луцького міськрайонного суду лист від 19 грудня 2019 року не містить інформації про кількісний та персональний склад суддів, які уповноважені розглядати кримінальні провадження стосовно неповнолітніх осіб, а суд апеляційної інстанції не звернув уваги на ці обставини. Зазначає, що засудженому ОСОБА_6 неправильно зараховано термін попереднього ув`язнення на підставі ч. 5 ст. 72 КК (у редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VІІІ «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» (далі у редакції Закону України № 838-VІІІ). Зокрема, вважає, що оскільки вирок апеляційного суду від 20 лютого 2018 року було скасовано постановою Верховного Суду від 19 вересня 2019 року, то весь період від постановлення цього вироку до ухвалення постанови Верховного Суду має бути зараховано судом як попереднє увязнення у співвідношенні один день попереднього ув`язнення двом дням позбавлення волі.

Позиції учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 просила судові рішення залишити без змін, а касаційну скаргу захисника без задоволення.
Засуджений ОСОБА_6 , його законний представник ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 підтримали касаційну скаргу захисника.
Інших учасників було належним чином повідомлено про судовий розгляд, але

в судове засідання вони не з`явилися.
Мотиви Суду
Згідно з положеннями ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Суд касаційної інстанції не перевіряє судових рішень на предмет неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження, натомість при перегляді судових рішень виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій.
Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості судового рішення, вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Як убачається з касаційної скарги захисника, доведеність винуватості

ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2

ст. 27, ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК, кваліфікація його дій та призначене покарання захисником не оспорюються.
Доводи в касаційній скарзі захисника щодо відсутності повноважень у судді ОСОБА_12 здійснювати судовий розгляд кримінального провадження щодо неповнолітніх перевірялися судом апеляційної інстанції та обґрунтовано визнані безпідставними.
З матеріалів кримінального провадження колегія суддів убачає, що суддя ОСОБА_12 на підставі рішення зборів суддів Луцького міськрайонного суду Волинської області № 19/01-10 від 03 листопада 2015 року мав повноваження на здійснення кримінальних проваджень щодо неповнолітніх

(т. 4 а.с. 45), у тому числі й під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 .
Доводи захисника щодо незарахування ОСОБА_6 судом апеляційної інстанції на підставі ч. 5 ст. 72 КК (у редакції Закону України № 838-VІІІ) у строк відбування покарання періоду з 20 лютого 2018 року по 19 вересня 2019 року у співвідношенні один день попереднього ув`язнення двом дням позбавлення волі є безпідставними з огляду на наступне.
Суд апеляційної інстанції, ухвалюючи рішення щодо ОСОБА_6 , взяв до уваги, що вирок Апеляційного суду Волинської області від 20 лютого 2018 року відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК набрав законної сили з моменту його проголошення. ОСОБА_6 відбував призначене покарання до моменту скасування зазначеного вироку постановою Верховного Суду від 19 вересня 2019 року, перебуваючи у статусі засудженого, тому період з 20 лютого

2018 року по 19 вересня 2019 року не може зараховуватись як час попереднього ув`язнення.
Разом з тим, апеляційний суд у вироку від 07 лютого 2020 року помилково зазначив початок строку відбування покарання ОСОБА_6 07 лютого

2020 року, тоді як цей строк має обчислюватися з моменту постановлення щодо засудженого вироку та взяття його під варту за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 жовтня 2017 року. Інші періоди попереднього ув`язнення правильно зараховані зазначеним вироком суду першої інстанції та вироком Рівненського апеляційного суду від 07 лютого

2020 року.
За таких обставин, касаційна скарга захисника ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню, а вирок апеляційного суду зміні.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Рівненського апеляційного суду від 07 лютого 2020 року щодо ОСОБА_6 змінити. Визначити початок строку відбування покарання ОСОБА_6 з 05 жовтня 2017 року. У решті цей вирок, а також вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 жовтня 2017 року

та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 07 лютого 2020 року залишити без зміни.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3