Справа № 729/146/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/273/21
Категорія - ч. 3 ст. 187 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові матеріали контрольного кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000226 від 19 червня 2020 року, за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Бобровицького районного суду Чернігівської області від 18 лютого 2021 року про продовження строку тримання під вартою,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

захисника адвоката ОСОБА_6

У С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Бобровицького районного суду Чернігівської області від 18 лютого 2021 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою до 19.04.2021 року. В задоволенні клопотання захисника щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу відмовлено.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, суд обґрунтував своє рішення існуванням обґрунтованої підозри за ч. 3 ст. 187 КК України, тяжкістю покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у інкримінованих діяннях. Крім того, заявлені ризики, якими виправдовується тримання обвинуваченого під вартою, не зменшилися та не перестали існувати. Інший більш м`який запобіжний захід не забезпечить належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та не зможе запобігти вказаним ризикам.

Не погодившись із рішенням суду, захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою обрати ОСОБА_7 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Вказує, що на порушення вимог ст. ст. 184, 194, 199 КПК України, прокурором не надано доказів, які б свідчили про наявність обґрунтованої підозри та заявлених ризиків, а суд цих обставин не перевірив.

На думку апелянта ризики зазначені в клопотанні не відповідають дійсності, а саме: ризик переховування від органів досудового розслідування та суду, суд може обмежити пересування обвинуваченого шляхом електронного засобу контролю. Ризик того, що ОСОБА_7 буде незаконно впливати на потерпілого та свідків, відсутній, оскільки всі учасники кримінального провадження вже допитані. Звертає увагу, що на даний час вина ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.187 КК України, повністю не доведена.

Також не враховано, що обвинувачений проживає разом з дружиною та має на утриманні малолітнього сина, за місцем проживання характеризується позитивно, має стабільний дохід.

Крім того, зазначає, що ні слідчим, ні прокурором не доведено неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Заслухавши доповідача, захисника, який просив задовольнити апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, яке є особливо тяжким злочином, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років із конфіскацією майна.

Ухвалою слідчого судді Бобровицького районного суду Чернігівської області від 25.09.2020 року до підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 23.11.2020 року.

Ухвалою слідчого судді Бобровицького районного суду Чернігівської області від 23.11.2020 року строк запобіжного заходу ОСОБА_7 продовжено до 23.12.2020 року.

Ухвалою слідчого судді Бобровицького районного суду Чернігівської області від 23.12.2020 року строк запобіжного заходу ОСОБА_7 продовжено до 21.02.2021 року.

За змістом ч.3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання, суд своєю ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе. Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Апеляційним судом встановлено, що зазначені вимоги закону судом 1 інстанції дотримані в повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 суд 1 інстанції, враховуючи ризики, передбачені ст. 177 КПК України, дійшов правильного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, так як ризики, які були підставою для застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою не змінилися. Крім того, до сплину строку тримання обвинуваченого під вартою, дане кримінальне провадження було не завершено.

Суд обґрунтовано та в повній мірі мотивував своє рішення, тому твердження апелянта про необґрунтованість висновків постановленої ухвали, колегія суддів вважає не слушними.

Виходячи з даних матеріалів судового провадження, є вірним висновок суду 1 інстанції відносно того, що ризики, наведені прокурором, є дійсними та триваючими.

За таких обставин, враховуючи, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, колегія суддів вважає, що суд належним чином оцінив в сукупності всі обставини та вірно встановив наявність ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, що в свою чергу унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, окрім виняткового - тримання під вартою, оскільки інший запобіжний захід не забезпечить виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків. Тому твердження апелянта про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів вважає таким, що не ґрунтується на матеріалах провадження.

Посилання захисника на те, що всі учасники процесу вже надали показання, не виключає можливостей, що обвинувачений зможе чинити тиск на них, з метою зміни останніми своїх показань. Тим більше, що судом приймаються до уваги виключно ті показання потерпілих та свідків, які будуть отримані під час судового розгляду.

Дані про особу обвинуваченого та наявність міцних родинних і соціальних зв`язків, на які посилається захисник в апеляційній скарзі, не спростовують правильності висновків суду з врахуванням вищевказаних обставин.

Крім того, враховуючи те, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, маючи не зняту та непогашену судимість, вчинив дане кримінальне правопорушення, існує реальний ризик того, що перебуваючи на волі, він може вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Враховуючи вищевикладене колегія не знаходить підстав для задоволення поданої апеляційної скарги.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів законність та обґрунтованість постановленого у справі судом рішення, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу Бобровицького районного суду Чернігівської області від 18 лютого 2021 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 без змін.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3