Справа № 309/2064/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1193/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 15 листопада 2018 року у кримінальному провадженні про його обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

його захисника ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаним вироком ОСОБА_6 визнано винним за пред`явленим обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк один рік.

Вирішено питання з речовими доказами.

Строк відбування покарання обвинуваченому ухвалено рахувати з дня набрання вироком законної сили.
Згідно з вироком, обвинувачений ОСОБА_6 на початку листопада 2017 року при невстановлених слідством обставинах, у невстановлений час, перебуваючи у статусі відвідувача у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що у АДРЕСА_2 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність, карність та суспільну небезпечність своїх дій, а також настання суспільно небезпечних наслідків, переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, скористався відчиненою вітриною з мобільними телефонами, звідки таємно викрав один мобільний телефон марки SAMSUNG GALAXY J3, s/n: НОМЕР_1 , вартістю 2699 гривень, чим створив нестачу товарно-матеріальних цінностей продавцю ОСОБА_9 та заподіяв матеріальну шкоду на вказану суму.
Не погоджуючись із зазначеним вироком, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, з урахуванням доповнень, поданих його захисником - адвокатом ОСОБА_8 , просить вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 15 листопада 2018 року скасувати та справу направити до суду першої інстанції.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог сторона захисту покликається на те, що обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнав, слідчий допитував його без захисника, і оскільки він є неосвідченим, не знав в чому він розписувався.
Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника на підтримання поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

З матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України. Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, вказаних у вироку суду, ґрунтується на зібраних у справі доказах, які досліджувалися в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.
Доводи сторони захисту щодо порушення судом судового розгляду в порядку ч.3 ст. 349 КПК України, зокрема, його проведення без повного дослідження доказів та підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_6 , а також порушення права останнього на захист колегія суддів вважає безпідставними.

Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд, перш ніж постановити рішення про здійснення розгляду кримінального провадження на підставі зазначеної норми процесуального закону, повинен роз`яснити учасникам судового розгляду суть даної норми, при цьому суд має упевнитися в тому, що учасниками судового провадження суть такого роз`яснення сприйнята правильно та переконатися у добровільності їх позицій.

Відповідно до ч.8 ст.42 КПК України, підозрюваному, обвинуваченому вручається пам`ятка про його процесуальні права та обов`язки одночасно з їх повідомленням особою, яка здійснює таке повідомлення.

Згідно з приписами ст. 345 КПК України судовий розпорядник роздає особам, які беруть участь у судовому розгляді, пам`ятку про їх права та обов`язки, передбачені цим Кодексом. Після ознайомлення обвинуваченого та інших осіб, які беруть участь у судовому розгляді, з пам`яткою головуючий з`ясовує, чи зрозумілі їм їх права та обов`язки і у разі необхідності роз`яснює їх.

Виконання зазначених приписів є гарантією дотримання прав учасників судового провадження, у тому числі права обвинуваченого на захист, та спрямоване на ефективну реалізацію таких прав під час здійснення судового провадження.

Як убачається з матеріалів справи, під час здійснення провадження в суді першої інстанцій ОСОБА_6 вручалась пам`ятка про права й обов`язки, що стверджується розпискою від 29 жовтня 2018 року (а.с.п.16). Обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, погодився із кваліфікацією дій, підтвердив фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, та погодився на розгляд справи в цій частині в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КК України. При цьому суд першої інстанції уточнив в обвинуваченого, чи такий отримував пам`ятку про права та обов`язки, переконався у правильності розуміння ОСОБА_6 змісту обвинувачення, у добровільності його позиції, а також позиції інших учасників судового провадження і належно роз`яснив, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Це підтверджено, як записом в журналі судового засідання від 15.11.2018 (а.с.п.29-30), так і записом на технічному носії інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції, згідно з яким обвинувачений зрозумів роз`яснення головуючого щодо спрощеної процедури судового розгляду згідно із ч.3 ст.349 КПК України та погодився на спрощений порядок дослідження доказів, який запропонував прокурор, а саме: про допит обвинуваченого, дослідження характеризуючих даних особи ОСОБА_6 . Суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та необхідність дослідження доказів в такому порядку: спочатку допитати обвинуваченого та дослідити його характеризуючи дані.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, суд першої інстанції в повній мірі дотримався процедури, передбаченої ч. 3 ст. 349 КПК України. Під час судового розгляду сторони жодним чином не були обмежені у можливості реалізації їх процесуальних прав, у тому числі шляхом подання відповідних клопотань про зміну обсягу та порядку дослідження доказів, однак такі цього не ініціювали, не вказували про необхідність дослідження всіх доказів у справі.
Таким чином, порушень місцевим судом вимог вищезазначеної норми процесуального закону, на яке посилається в апеляційній скарзі обвинувачений та в доповненнях до апеляційної скарги його захисник, колегією суддів апеляційного суду не встановлено.
Окрім цього, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, під час досудового розслідування ОСОБА_6 було вручено пам`ятку про процесуальні права та обов`язки, в якій роз`яснено право особи на безоплатну кваліфіковану правову допомогу, у ході проведення слідчих дій бажання користуватися правовою допомогою адвоката останній не виявляв, про що без жодних зауважень та застережень розписувався у відповідних графах документів.

Ураховуючи те, що дане кримінальне провадження є не першим, в якому ОСОБА_6 бере участь в якості обвинуваченого, підстав вважати, що в даному випадку роз`яснення прав і обов`язків обвинувачену було необхідним і невиконання цього вплинуло на ефективність реалізації ним права на захист, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б слугували підставою для скасування судового рішення, апеляційним переглядом не встановлено.

З огляду на зазначене вище, на переконання колегії суддів апеляційного суду, оскаржуваний вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підстав для його скасування та призначення нового розгляду, як того просить апелянт в апеляційній скарзі, не вбачається.

Окрім цього, частиною п`ятою ст. 72 КК України у редакції Закону № 838-VIII було визначено правило зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

21 червня 2017 року набрав чинності Закон України від 18 травня 2017 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» № 2046-VIII (далі - Закон № 2046-VIII), яким ч. 5 ст. 72 КК України викладено в іншій редакції, що передбачає зарахування попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

З огляду на те, що інкриміноване ОСОБА_6 кримінальне правопорушення вчинене останнім у період дії норми ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII, в межах даного кримінального провадження до нього не було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання ОСОБА_6 про зарахування йому у строк покарання строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Керуючись ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 15 листопада 2018 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін, його апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, у той же строк з дня вручення копії ухвали.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4