Провадження № 1-кс/761/6683/2021
У Х В А Л А
Іменем України
23 березня 2021 року
слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000200 від 25.11.2020 за ч. 4 ст. 190 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
В провадженні слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва перебуває вищевказане клопотання.

Клопотання обґрунтовано тим, що Шевченківською окружною прокуратурою міста Києва здійснюється процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000200 від 25.11.2020 за ч. 4 ст. 190 КК України.

Згідно з матеріалами кримінального провадження невстановлені досудовим розслідуванням особи заволоділи об`єктами нерухомого майна квартирами за адресами: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 на підставі завідомо підроблених документів за наступних обставин.

Так, встановлено, що 05.02.2015 ОСОБА_4 надав приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 договір купівлі-продажу квартири за реєстровим №1346 від 23.09.2008, посвідчений нотаріусом П`ятої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 . На підставі вказаного договору приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 05.02.2015 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_3 .

В подальшому, 05.02.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 посвідчено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 за реєстровим №252, відповідно до якого ОСОБА_4 відчужено вказаний об`єкт нерухомого майна ОСОБА_7 .

Разом з тим, згідно з відповіддю П`ятої Київської державної нотаріальної контори від 03.03.2021 нотаріусом ОСОБА_6 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 за реєстровим №1346 від 23.09.2008 не посвідчувався.

Таким чином, договір купівлі-продажу від 23.09.2008 між власником квартири ОСОБА_8 та ОСОБА_4 насправді не укладався.

Згідно з відомостями Київського міського БТІ право власності на квартиру АДРЕСА_3 було зареєстровано за ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу від 03.06.1999.

Також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер.

Крім того, встановлено, що 13.07.2013 ОСОБА_9 надав приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 договір купівлі-продажу квартири за реєстровим №2у-1715 від 24.10.2003, посвідчений нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_10 . На підставі вказаного договору приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 13.07.2013 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за ОСОБА_9 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_4 .

В подальшому, 13.07.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 посвідчено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 за реєстровим №1653, відповідно до якого ОСОБА_9 відчужено вказаний об`єкт нерухомого майна ОСОБА_7 .

Разом з тим, згідно з відповіддю Першої Київської державної нотаріальної контори від 05.03.2021 нотаріусом ОСОБА_10 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 за реєстровим №2у-1715 від 24.10.2003 не посвідчувався.

Таким чином, договір купівлі-продажу квартири від 24.10.2003 між власником квартири ОСОБА_11 та ОСОБА_9 насправді не укладався.

Згідно з відомостями Київського міського БТІ право власності на квартиру АДРЕСА_4 було зареєстровано за ОСОБА_11 на підставі договору купівлі-продажу від 07.04.1992.

З наведеного вбачаються обґрунтовані підстави вважати, що внаслідок вищевказаних послідовних умисних суспільно небезпечних дій ОСОБА_7 незаконно заволодів відповідними об`єктами нерухомого майна, які в подальшому ним були відчужені третім особам.

Згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень право власності на квартиру АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00) наразі зареєстровано за ОСОБА_12 (РНОКПП: НОМЕР_1 ); право власності на квартиру АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00) наразі зареєстровано за ОСОБА_13 (РНОКПП: НОМЕР_2 ).

У зв`язку з вищенаведеним, квартира АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00) та квартира АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00) постановою прокурора визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Враховуючи викладене, з метою збереження речового доказу, прокурор просить слідчого суддю накласти арешт на вищевказане майно.

Прокурор просив проводити розгляд клопотання без його участі.

Слідчий суддя вважає за можливе здійснити розгляд клопотання без участі прокурора та власників майна відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 172 КПК України.

Вивчивши клопотання про арешт майна та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що воно підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положеннями ч. 2, ч. 6 ст. 170 КПК України визначено, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ч. 8 ст. 170 КПК вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Зазначене в клопотанні майно підпадає під ознаки речових доказів, є знаряддям вчинення злочину, оскільки використовуються для збуту незаконно виготовленої алкогольної продукції та спирту етилового з суттєвими порушеннями та всупереч вищенаведеним законодавчо встановленим заборонам, а також зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, через що відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України являються речовими доказами у кримінальному провадженні, а також містять інформацію, що дасть можливість встановити всіх осіб причетних до вчинення вказаного злочину, обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження.

Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, з метою збереження речових доказів, слідчий суддя приходить до висновку, що наявні достатні підстави для арешту вказаного в клопотанні прокурора майна.

Керуючись вимогами ст. ст. 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000200 від 25.11.2020 за ч. 4 ст. 190 КК України - задовольнити.

Накласти арешт на наступні об`єкти нерухомого майна:

-квартира АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00), право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_12 (РНОКПП: НОМЕР_1 );

-квартира АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00), право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_13 (РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Контроль за виконанням ухвали покласти на процесуального керівника та/або слідчого у даному кримінальному провадженні.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її оголошення або отримання її копії.
Слідчий суддя ОСОБА_1