Провадження №1-кп/389/114/20
У Х В А Л А

03 червня 2021 року Знам`янський міськрайонний суд
Кіровоградської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000227 від 08 лютого 2020 року, стосовно

ОСОБА_4 ,

обрана міра запобіжного заходу тримання під вартою строк до 06 червня 2021 року, обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

В С Т А Н О В И В :

04 травня 2020 року до провадження Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000227 від 08.02.2020 року стосовно ОСОБА_4 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Ухвалою Знам`янського міськрайонного суду від 08 квітня 2021 року ОСОБА_4 продовжений строк тримання під вартою до 06 червня 2021 року.

В судовому засіданні прокурор просив продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів. Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу не зникли, обвинувачений не працює, не одружений, утриманці відсутні, раніше судимий, на шлях виправлення не став, систематично не проживає за постійним місцем мешкання, зазначені обставини вказують на відсутність достатньо міцних соціальних зв`язків та підтверджують існування вищевказаних ризиків.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник в судовому засіданні заперечували та просили відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При цьому, захисник заявив клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, оскільки прокурором зазначено про наявність ризиків формально, при цьому наявні усі докази того, що ОСОБА_4 не мав жодного наміру на умисне позбавлення життя ОСОБА_6 чи заподіяння йому тяжких тілесних ушкоджень, а свідчить про те, що він захищався. В той же час обвинувачений має сталі соціальні зв`язки, постійне місце мешкання, навчається в інституті, за місцем проживання характеризується позитивно, є учасником бойових дій, відшкодував брату ОСОБА_6 матеріальну та моральну шкоду, вибачився перед ним і на даний час останній не має претензій до обвинуваченого, а тому є всі підстави для зміни запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав вищезазначене клопотання захисника адвоката ОСОБА_5 .

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення даного клопотання через неможливість застосування більш мякого запобіжного заходу обвинуваченому ніж тримання під вартою з підстав викладених у клопотанні про продовження дії даного виду запобіжного заходу.

Вислухавши в судовому засіданні думку учасників судового провадження, суд дійшов до наступного.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 суд враховує вимоги п.п.3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що повною мірою узгоджується з практикою Європейського суду.

Так, рішенням ЄСПЛ від 06 квітня 2000 року у справі «Лабіта проти Італії», в якому зазначено, що тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

ОСОБА_4 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, що посягає на найвищі соціальні цінності як то недоторканість життя та здоров`я людини, що спричинило смерть людини та за яке передбачено покарання виключно у виді позбавленням волі, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння злочину із застосуванням колото-ріжучого предмету, а тому з урахуванням серйозності висунутого проти нього обвинувачення, що свідчить про його суспільну небезпеку, як особи та тяжкість покарання, що загрожує у разі доведеності його винуватості у вчиненні даного кримінального правопорушення, дає суду обґрунтовану підставу вважати наявність ризику того, що обвинувачений може без перешкод залишити місце мешкання, переховуватися від суду та продовжити злочинну діяльність.

Суд приходить до висновку про наявність обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, оскільки це підтверджується вказаними у клопотанні доказами, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що обвинувачений міг вчинити злочин передбачений ч.1 ст.115 КК України.

Такий висновок також повною мірою узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), відповідно до якої термін «обґрунтована підозра», зокрема викладеного у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування та судового розгляду, сприяти якому має й тримання під вартою.

Крім того, під час розгляду вищезазначеного клопотання у вказаному кримінальному провадженні встановлена наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які на момент розгляду даного клопотання не зменшилися та не зникли.

Так, ОСОБА_4 може переховуватися від суду, оскільки він обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, що посягає на найвищі соціальні цінності як то недоторканість життя та здоров`я людини, що спричинило смерть людини та за яке передбачено покарання виключно у виді позбавленням волі, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України. Вищезазначене вказує на існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, що узгоджується із рішенням ЄСПЛ від 20.05.2010 року у справі «Москаленко проти України», де зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Крім того, ОСОБА_4 зможе незаконно впливати на свідків, які наразі ще не усі судом допитані, що вказує на існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

Також, обвинувачений може вчинити інші подібні кримінальні правопорушення, оскільки раніше притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння злочину із застосуванням колото-ріжучого предмету, що свідчить про схильність до вчинення насильницьких злочинів, а також не працює, не одружений, немає на утриманні ні дітей, ні осіб похилого віку, систематично не проживає за місцем мешкання, що, зокрема підтверджується наданими у судовому засіданні показаннями потерпілого ОСОБА_7 , тобто не має міцних соціальних зв`язків, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, рішення ЄСПЛ Сельчук проти Туреччини (Selcuk v. Turkey), Мацнеттер проти Австрії (Matznetter v. Austria), а тому існує можливість їх ухилення від кримінальної відповідальності, що дає достатні підстави для існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Судом також враховано характер кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченим, яке має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої наслідками не лише для конкретної особи, а й для суспільства та те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, що в даному випадку виправдовує тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою і застосування саме такого запобіжного заходу у цьому випадку буде виправданим з точки зору наявності відповідного суспільного інтересу.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, застосування більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі цілодобового домашнього арешту, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Посилання захисника ОСОБА_5 , що обвинувачений ОСОБА_4 має сталі соціальні зв`язки, постійне місце мешкання, навчається в інституті, за місцем проживання характеризується позитивно, є учасником бойових дій, суд не приймає, як підставу для зміни запобіжного заходу на цілодобовий арешт, так як вищезазначені обставини існували і на момент вчинення інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення та жодним чином не виступили стримуючим фактором в його поведінці, а тому не зможуть мінімізувати встановлені наявні ризики та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Також, доводи захисника ОСОБА_5 щодо відсутності доказів на підтвердження заявлених ризиків, судом не приймається як підстава зміни запобіжного заходу, оскільки вищенаведені обставини свідчать про наявність ризиків, які безумовно вказують на необхідність продовження застосованого запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою.

На підставі викладеного, суд вважає доцільним, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого, ризики, які існували на час обрання міри запобіжного заходу не зникли, тож ОСОБА_4 необхідно продовжити строк тримання під вартою на 60 днів та відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт.

Керуючись ст.ст.177,178,183,331,392 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м.Знам`янка Кіровоградської області, продовжити строк тримання під вартою на строк 60 днів, який обчислювати з 11 години 30 хвилин 03 червня 2021 року по 11 годину 30 хвилин 01 серпня 2021 року.

Відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт.

Копію ухвали, до відома, направити начальнику ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор», вручити прокурору та обвинуваченому.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя Знам`янського міськрайонного суду

Кіровоградської області ОСОБА_1