Провадження 11-кп/824/2377/2021 Доповідач в суді ІІ інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

09 квітня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:
ОСОБА_2 (головуючий), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 31 березня 2021 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_6 , -
в с т а н о в и л а :
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 31 березня 2021 року ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , обвинуваченим у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.28 ч.2 ст.306, ч.3 ст.307 КК України, продовжено строк тримання під вартою до 30.05.2021 року.
Своє рішення суддя місцевого суду обґрунтував наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також те, що прокурор у ході розгляду клопотання довів, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти зазначеним у клопотанні ризикам. Зокрема, в обґрунтування наявності зазначених ризиків, суддя врахував тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_6 у разі визнання їх винуватими у пред`явленому обвинуваченні за вчинення особливо тяжких злочинів, що свідчить про існування реального ризику їх переховування від суду. Враховано судом також і те, що кримінальне провадження знаходиться на стадії підготовчого судового розгляду, що свідчить про наявність реальної загрози з боку обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_6 перешкоджати повному та всебічному проведенню судового розгляду, враховуючи, що свідки по справі не допитувались.

Не погоджуючись із даним рішенням суду першої інстанції, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу указавши на її незаконність та необґрунтованість. В обґрунтування доводів скарги указав на необґрунтованість підозри ОСОБА_6 , яка на його думку ґрунтується на припущеннях. Окремо захисник звернув увагу на дані, які характеризують особу ОСОБА_6 , який позитивно характеризується, не судимий, не офіційно працює та має постійне місце проживання у місті Києві. Констатовані судом першої інстанції ризики, передбачені ст.177 КПК України, на думку захисника є надуманими і такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження. Крім цього, апелянт звернув увагу на те, що у порушення вимог закону, суд не визначив розміру застави, а визначений раніше, у розмірі 315 300 грн є занадто великим. Просив ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора. Обрати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або визначити заставу у розмірі, що відповідає доходам підозрюваного.
Ухвала Деснянського районного суду міста Києва від 31 березня 2021 року в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 в апеляційному порядку не оскаржувалася.
Апеляційний розгляд даного судового провадження проведений за правилами ст. 422-1 КПК України.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, вивчивши матеріали апеляційної скарги із долученими до неї матеріалами, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
За змістом ч.2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою як застосування запобіжного заходу, у тому числі і у виді тримання під вартою, так і продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України. Частиною першою ст. 194 КПК України визначений обов`язок суду встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Як вбачається із матеріалів апеляційної скарги, питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою було вирішене у ході судового провадження у першій інстанції. Тобто це питання вирішувалось на стадії яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у ході судового провадження у суді першої інстанції та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.
У ході судового розгляду, суд першої інстанції визнав доведеним прокурором наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 4 ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 та не припинили свого існування на момент вирішення питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою. Оцінивши зазначені ризики, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою належним чином мотивувавши своє рішення. Висновок суду про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 4 ч.1 ст. 177 КПК України, ґрунтується на практиці Європейського суду з прав людини сформульованої у контексті оцінки ризиків неналежної процесуальної поведінки особи, зокрема у рішеннях «Панченко проти Росії» (Panchenko v. Russia), заява № 45100/98, п. 106, від 08.02.2005 рокута «Летельє проти Франції», п. 43, від 26.06.1991 року.
Так, колегією суддів визнається доведеним ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_6 від суду. При цьому, указаний ризик на думку колегії суддів є значним. Колегія суддів зважає на те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні двох особливо тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів. Наявність даного ризику стверджується суворістю покарання, яке загрожує обвинуваченому у випадку доведеності його вини у вчиненні інкримінованих йому злочинів, що суд зобов`язаний враховувати відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 178 КПК України. При оцінці даного ризику, колегією суддів враховуються конкретні обставини вчинення злочинів, поставлених у вину обвинуваченому, а також існування реальної можливості переховування враховуючи ситуацію, яка існує в державі, у тому числі і ту, яка викликана зовнішнім втручанням іншої держави. Наведене указує на існування ризику переховування обвинуваченого від суду, що указує на наявність підстав для застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу. Обраний запобіжний захід у виді тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою на думку колегії суддів здатний у повній мірі запобігти зазначеним вище ризикам.
Щодо можливості застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 іншого альтернативного запобіжного заходу, то на думку колегії суддів жодний інший запобіжний захід, передбачений ч.1 ст.176 КПК України, не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та попередити ризик переховування обвинуваченого від суду у зв`язку із їх недостатнім стримуючим впливом за наявності зазначених вище обставин.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд не визначив розміру застави, а визначений раніше, у розмірі 315 300 грн є занадто великим, є необґрунтованим з огляду на те, що відповідно до положень ч.3 ст.183 КПК України, застава визначається при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. При продовженні строку тримання під вартою розмір застави не визначається. При цьому, колегія суддів вважає визначений розмір застави обвинуваченому ОСОБА_6 таким, що є достатнім та необхідним для забезпечення виконання обвинуваченим покладених обов`язків.
У зв`язку із відсутністю апеляційних скарг, предметом оскарження яких було продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , а підстав для виходу за межі вимог апеляційної скарги, у порядку ч.2 ст.404 КПК України колегія суддів не знайшла, ухвала Деснянського районного суду міста Києва від 31 березня 2021 року щодо ОСОБА_8 не переглядається.
Підстав для зміни чи скасування ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 31 березня 2021 року колегія суддів не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю ухвалу без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 31 березня 2021 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без зміни.
Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

СУДДІ
____________ ______________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4