Житомирський апеляційний суд
Справа №276/767/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.422 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
підозрюваного ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 13 травня 2021 року,
в с т а н о в и в:
Цією ухвалою частково задоволено клопотання слідчого СВ відділення поліції №4 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 та застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 05 липня 2021 року включно без визначення розміру застави.
Строк дії ухвали встановлено до 05.07.2021 року включно.
В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя послався на наявність обґрунтованої підозри та доведеність стороною обвинувачення наявності ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України та вказано на недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленим ризикам. Слідчим суддею визначено строк тримання під вартою в межах строку досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить змінити ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло у нічний період доби з 22 год. по 06 год. з покладенням відповідних обов`язків. Апеляційну скаргу мотивує тим, що всупереч вимогам ст.62 Конституції України в основу оскаржуваної ухвали покладені припущення про існування певної ймовірності можливості уникнення відповідальності ОСОБА_8 та не взято до уваги ті обставини, що останній не був затриманий та до винесення ухвали, перебуваючи на свободі, не здійснив будь-яких спроб переховуватись від слідства та суду, в судове засідання для вирішення питання обрання запобіжного заходу прибув самостійно. Вказує, що прокурором не надано жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_8 будь-яким чином намагався впливати на хід проведення слідства, потерпілих, свідків чи інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні. Крім того, посилається на рішення Європейського суду з прав людини, що стосуються критеріїв оцінки вироків на підставі угод та ролі національних судів по контролю за їх дотриманням, які, на думку захисника, в однаковій мірі відносяться до процедур, передбачених ст.349 КПК України, оскільки вирішуються за скороченою процедурою та на рішення Європейського суду з прав людини, що стосуються систематичних порушень Україною своїх зобов`язань, що пов`язані із застосуванням заходів забезпечення кримінального провадження в аспекті ст.5 Конвенції.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, заперечення прокурора щодо задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу слідчого судді в межах, передбачених, ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в порядку Глави 18 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування такого запобіжного заходу, або відмови у його задоволенні.
Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Слідчий суддя, суд, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, згідно із ст.178 КПК України та зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваній особі у разі визнання її винною у вчиненні кримінального правопорушення, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при застосуванні щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою дотримався вказаних вимог кримінально-процесуального закону.
Як вбачається з матеріалів провадження, слідчим відділенням ВП №4 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадже№0000060 від 03.05.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.
Згідно клопотання слідчого поліції, досудовим розслідуванням встановлено, що 03.05.2021 року близько 01 год. ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , та ОСОБА_12 , знаходились в середині приміщення літньої кухні поблизу будинку по АДРЕСА_1 , належного ОСОБА_13 .
В цей день час та місці між ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , та ОСОБА_12 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виник словесний конфлікт, у ході якого у ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , виник спільний злочинний умисел на заподіяння ОСОБА_12 , тілесних ушкоджень. Внаслідок чого, ОСОБА_8 , підійшов до потерпілого ОСОБА_12 , який в цей час знаходився на ліжку в приміщенні літньої кухні та алюмінієвим дротом в гумі наніс два удари по сідницях. Далі, ОСОБА_15 , взяв у ОСОБА_8 , алюмінієвий дріт в гумі, яким наніс 4-5 ударів по сідницях та по ногах ОСОБА_12 . Потім даний алюмінієвий дріт в гумі взяв ОСОБА_19 , та наніс ОСОБА_12 , декілька ударів по сідницях та ногах.
В подальшому, ОСОБА_19 , взявши за кофту ОСОБА_12 , почав його тягнути до болота, розташованого навпроти будинку за вищевказаною адресою, після чого ОСОБА_8 , наніс останньому один удар в область обличчя від чого той впав на землю, та ОСОБА_8 , продовжив наносити йому множинні тілесні ушкодження алюмінієвим дротом гумі в область ніг, живота, сідниць та голови. В послідуючому, алюмінієвий дріт в гумі взяв ОСОБА_15 , та наніс ОСОБА_12 , близько 20 ударів по різних частинах тіла. Потім, ОСОБА_19 , взяв алюмінієвий дріт в гумі та наніс близько 5 ударів по сідницях та один удар в область грудної клітки ОСОБА_12 .
Внаслідок вказаних умисних злочинних дій ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 спричинили потерпілому ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді інших уточнених травм із залученням декількох ділянок тіла; комбінований шок який знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.
05 травня 2021 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України (а.44-47).
При вирішенні вказаного клопотання, слідчим суддею встановлено, що докази, надані слідчим, свідчать про існування обґрунтованої підозри в даному кримінальному провадженні, яка дає підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_8 причетний до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.
Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства», № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року).
На переконання апеляційного суду, обґрунтованість підозри ОСОБА_8 повністю підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме: протоколом огляду місця події від 03.05.2021 року (а.7-11); протоколом огляду місця події від 03.05.2021 року (а.12-13); протоколом допиту свідка ОСОБА_20 від 03.05.2021 року (а.14-16); протоколом допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_21 від 03.05.2021 року (а.17-27); протоколом допиту неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_15 від 05.05.2021 року (а.28-30); лікарським свідоцтвом про смерть №1901 від 05.05.2021 року (а.35-36); протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_8 від 05.05.2021 року (а.48-50); протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_18 від 05.05.2021 року (а.55-57).
Матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості саме для встановлення вини чи її відсутності у особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.
Наявні у провадженні докази, на думку апеляційного суду, вказують на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 злочину, у об`ємі як вимагає закон, на момент вирішення питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, виходячи із критеріїв «розумної підозри», тобто наявності фактів і іншої інформації, яка могла б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_8 міг вчинити злочин, передбачений ч.2 ст.121 КК України.
Відповідно до ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного ОСОБА_8 дійшов правильного висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що стороною обвинувачення у судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Як вбачається з матеріалів провадження, інкриміноване ОСОБА_8 кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 121 КК України, згідно з положеннями ст.12 КК України є тяжким злочином, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

Згідно із позицією Європейського суду з прав людини, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, тому колегія суддів погоджується з тим, що тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваного переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Апеляційний суд не погоджується з доводами захисника ОСОБА_7 про те, що ризик переховування ОСОБА_8 від органів досудового розслідування та суду спростовується тим, що ОСОБА_8 не був затриманий працівниками поліції та самостійно з`явився 13.05.2021 року у судове засідання для розгляду клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу, оскільки короткострокова належна процесуальна поведінка в рамках даного кримінального провадження та з врахуванням початкової стадії досудового розслідування не спростовує наявність вказаного ризику.
Наведені вище обставини дають достатні підстави стверджувати про наявність ризику переховування підозрюваного ОСОБА_8 від органів досудового розслідування та суду.
Апеляційний суд відхиляє доводи захисника ОСОБА_7 про недоведеність ризику впливу на свідків, потерпілу та інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні.При встановленні наявності вказаного ризику, апеляційний суд враховує, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від учасників кримінального провадження під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею, крім того, відповідно до ч.4 ст.95 КПК України суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
За таких обставин ризик впливу на свідків, потерпілу та інших підозрюваних існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків, потерпілих та дослідження їх судом.
Безпідставними є доводи захисника ОСОБА_7 про недоведеність наявності ризику вчинення ОСОБА_8 інших кримінальних правопорушень. Колегія суддів вважає, що сама поведінка підозрюваного ОСОБА_8 свідчить про можливість та високий ризик вчинення ним нового злочину, виходячи з того, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, вважається раніше не судимим в силу ст.89 КК України, а також враховуючи те, що на даний час на розгляді в Коростенському міськрайонному суді перебувають кримінальні провадження щодо ОСОБА_8 за ч.3 ст.185, ч.1 ст.186 КК України, судовий розгляд яких триває.
Апеляційний суд також погоджується з висновками слідчого судді про недостатність інших, більш м`яких запобіжних заходів запобігти вищевказаним ризикам. На переконання апеляційного суду, докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра, яка разом з існуючими ризиками, конкретними обставинами справи та з урахуванням особи підозрюваного, який раніше неодноразово судимий, не працевлаштований, постійного та офіційного заробітку не має, не одружений, інших осіб на утриманні не має, негативно характеризується за місцем проживання, виключає можливість обрання відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.
При цьому апеляційний суд приймає до уваги, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі Амбрушкевич проти Польщі).
Що стосується посилання захисника на положення ст.349 КПК України та рішення Європейського суду з прав людини щодо вироків ухвалених за скороченою процедурою, апеляційний суд вважає що в даному випадку вони є не доречними, так як визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядок їх дослідження стосуються наступної стадії судового розгляду у разі направлення обвинувального акту до суду та можливому судовому розгляду по суті висунутого обвинувачення, в той час як на даному етапі колегія суддів вирішує питання доцільності та обґрунтованості тримання під вартою підозрюваного на стадії досудового розслідування в порядку Глави 18 КПК України.
Матеріали провадження не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також доводи підозрюваного та його захисника щодо застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про застосування даного запобіжного заходу та дійшов правильного висновку про обрання підозрюваному ОСОБА_8 виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя правильно визначив строк тримання під вартою в межах строку досудового розслідування та на законних підставах не визначив йому розмір застави, що відповідає вимогам ч.4 ст.183 КПК України.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, в тому порушень положень ст.5 Конвенції, констатованих Європейським судом з прав людини у своїх рішеннях, на що посилається захисник у поданій апеляційній скарзі, апеляційним судом не виявлено.
За вказаних обставин, ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 13 травня 2021 року, якою застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 05 липня 2021 року, включно, без визначення розміру застави, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді :