Справа № 646/942/21
№ провадження 1-в/646/122/2021
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.03.2021 м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю прокурора ОСОБА_2 ,
представника установи виконання покарань ОСОБА_3 ,
засудженого ОСОБА_4 ,
секретар судових засідань ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові в режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення Державної установи «Диканівська виправна колонія (№12)» заяву
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Стаханов Луганської області, громадянина України, з повною середньою освітою, одруженого, пенсіонера, інваліда ІІ групи, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого вироком Сватівського районного суду Луганської області від 04 травня 2018 року за ч.1 ст.129, ч.1 ст. 263, ч.4 ст. 296, ст.70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, змінений ухвалою Луганського апеляційного суду від 15 січня 2019 року в частині призначення покарання за ч.1 ст.129 КК України та стягнення процесуальних витрат та остаточно призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців,
про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

У С Т А Н О В И В:

До Червонозаводського районного суду м.Харкова надійшла заява засудженого ОСОБА_4 , який відбуває покарання в ДУ «Диканівська виправна колонія (№12)», про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
В обґрунтування заяви вказує, що він засуджений вироком Сватівського районного суду Луганської області від 04 травня 2018 року за ч.1 ст.129, ч.1 ст. 263, ч.4 ст. 296, ст.70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. За період відбування покарання в місцях позбавлення волі характеризується позитивно, підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними, у взаємовідносинах з іншими засудженими неконфліктний, вину у скоєному злочині визнає та кається у вчиненому.
Прокурор ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, вказав, що відсутні факти на підтвердження того, що засуджений своєю працею та поведінкою довів своє виправлення, оскільки за весь час відбування покарання має лише одне заохочення, до праці не залучався, хоча не має жодних протипоказань для цього.
Представник адміністрації Державної установи «Диканівська виправна колонія (№12)» ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, пояснив, що дійсно засуджений є пенсіонером та інвалідом 2 групи, при цьому адміністрацією колонії засудженим надається можливість виконувати роботи з благоустрою установи, які не потребують фізичних зусиль, від виконання вказаних робіт засуджений ОСОБА_4 відмовляється.
Засуджений ОСОБА_4 у судовому засіданні заяву підтримав та просив її задовольнити, пояснив, що не працює за станом здоров`я.
Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи та оглянувши матеріали особової справи на засудженого, вважає, що заява не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 КПК України, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Статтею 539 КПК України визначено, що питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом, в тому числі і про умовно дострокове звільнення.
Суд встановив, що ОСОБА_4 засуджений вироком Сватівського районного суду Луганської області від 04 травня 2018 року за ч.1 ст.129, ч.1 ст. 263, ч.4 ст. 296, ст.70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі.
Ухвалою Луганського апеляційного суду від 15 січня 2019 року вирок Сватівського районного суду Луганської області від 04 травня 2018 року змінений в частині призначення покарання за ч.1 ст.129 КК України та стягнення процесуальних витрат, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахується з 15 січня 2019 року. На підставі ч.5 ст. 72 КК України ОСОБА_4 зараховано строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 30 грудня 2017 року по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Вирок Сватівського районного суду Луганської області від 04 травня 2018 року набрав законної сили 15 січня 2019 року.
Початок строку відбування покарання 30 грудня 2017 року.
Кінець строку відбування покарання 30 червня 2021 року.
Зі змісту характеристики на засудженого ОСОБА_4 , складеної начальником відділення соціально-психологічної служби старшиною внутрішньої служби ОСОБА_6 , погодженої заступником начальника колонії з соціально-виховної та психологічної роботи підполковником внутрішньої служби ОСОБА_7 та затвердженої начальником ДУ «Диканівська виправна колонія (№12)» начальником арештного дому ОСОБА_8 слідує, що засуджений ОСОБА_4 у місцях позбавлення волі знаходиться з 03 січня 2018 року.
З 03 січня 2018 року по 11 лютого 2019 року перебував у Державній установі «Старобільський слідчий ізолятор», де характеризувався посередньо, вимоги режиму тримання не порушував, заохочень не мав.
З 11 лютого 2019 року по 15 березня 2019 року відбував покарання в Державній установі «Диканівська виправна колонія (№12)», де характеризувався посередньо, вимоги режиму тримання не порушував, заохочень не мав, до праці залучався.
З 15 березня 2019 року по 02 квітня 2019 року перебував в лікувальному закладі при Темнівській виправній колонії (№100), де характеризувався посередньо, вимоги режиму тримання та розпорядку дня не порушував, адміністрацією установи не заохочувався, до праці не залучався.
З 02 квітня 2019 року по 24 грудня 2020 року відбував покарання в Державній установі «Диканівська виправна колонія (№12)», де характеризувався посередньо, вимоги режиму тримання не порушував, адміністрацією установи заохочувався один раз, до праці залучався.
З 24 грудня 2020 року по 05 січня 2021 року перебував в лікувальному закладі при Темнівській виправній колонії (№100), де характеризувався посередньо, вимоги режиму тримання та розпорядку дня не порушував, адміністрацією установи не заохочувався, до праці не залучався.
З 05 січня 2021 року відбуває покарання в Державній установі «Диканівська виправна колонія (№12)», за час перебування вимоги режиму тримання не порушував, адміністрацією установи не заохочувався, характеризується посередньо. На виробництві установи не працевлаштований, виконує роботи з благоустрою місць позбавлення волі, до виконання робіт ставиться посередньо.Намагається дотримуватись вимог техніки пожежної безпеки і безпеки праці, утримувати у чистоті та порядку спальне місце, має охайний зовнішній вигляд. За характером спокійний, скритний, у взаємовідносинах з іншими засудженими неконфліктний, підтримує взаємовідносини із засудженими різної спрямованості. Відповідно до ст. 123 КВК України бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Духовне відродження», «Фізкультура і спорт», до реалізації програм ставиться без зацікавленості. Відповідно до ст. 110 Кримінально-виконавчого кодексу України підтримує соціально-корисні зв`язки з дружиною шляхом листування та побачень, отримує посилки та передачі. За вироком Сватівського районного суду Луганської області від 04 травня 2018 року має майновий позов на суму 10868 гривень. Стан здоров`я задовільний.
Відповідно до довідки про заохочення та стягнення засудженого, складеної начальником відділення соціально-психологічної служби старшиною внутрішньої служби ОСОБА_6 16 лютого 2021 року, засуджений ОСОБА_4 за період відбування покарання має одне заохочення за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених КВК та правилами внутрішнього розпорядку, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці. Стягнень не має.
З матеріалів особової справи на засудженого ОСОБА_4 вбачається, що 06 березня 2019 року комісією установи з розгляду заохочувальних норм до засуджених, розглядалося питання про переведення засудженого ОСОБА_4 до дільниці соціальної реабілітації при колонії, згідно з висновком комісії у застосуванні пільги відмовлено як особі, яка не стала на шлях виправлення.
09 жовтня 2019 року комісією установи з розгляду заохочувальних норм до засуджених розглядалося питання про застосування до засудженого ОСОБА_4 положень ст. 82 КК України, згідно з висновком комісії у застосуванні пільги відмовлено як особі, яка не стала на шлях виправлення.
06 травня 2020 року комісією установи з розгляду заохочувальних норм до засуджених розглядалося питання про застосування до засудженого ОСОБА_4 положень ст. 81 КК України, згідно з висновком комісії відмовлено в застосуванні пільги як особі, яка своєю поведінкою та ставленням до праці не довела свого виправлення.
З вказаними висновками комісії установи з розгляду заохочувальних норм до засуджених засуджений ОСОБА_4 ознайомлений під підпис.
З довідки, виданої головним бухгалтером Державної установи «Диканівська виправна колонія (№12)» ОСОБА_9 , вбачається, що засуджений ОСОБА_4 згідно з вироком Сватівського районного суду Луганської області від 04 травня 2018 року має майновий позов у розмірі 10868 гривень (за проведення експертизи), станом на 18 лютого 2021 року виконавчі листи до установи не надходили.
Зі змісту листа Сватівського РВ ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) №2856/1825-75 від 11 лютого 2021 року вбачається, що ОСОБА_4 добровільно було сплачено кошти у розмірі 10868 гривень за рішенням суду від 15.01.2019 № 426/2957/18 за проведення експертизи.
Як слідує зі змісту довідки щодо працевлаштування, засуджений ОСОБА_4 25 лютого 2019 року зарахований до бригади №62 цеху №1, за період з 25 лютого 2019 року по 16 лютого 2021 року не працевлаштований на підприємстві установи.
Зі змісту медичного висновку, виданого завідувачем медичної частини №12 ОСОБА_10 , вбачається, що ОСОБА_4 має діагноз атеросклеротичний кардіосклероз, початкова катаракта, ангіопатія сітківки обох очей. Крім того, ОСОБА_4 є інвалідом ІІ групи безстроково.
За відомостями ДУ «Диканівська виправна колонія (№12)» станом на 18 лютого 2021 року засуджений відбув 3 роки 1 місяць 18 днів, невідбута частина строку складає 4 місяці 12 днів.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Отже, однією із найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.
Згідно з ч.1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються у його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Відповідно до ч.3 ст.6 КВК України основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України.
Крім того, у п.2 вказаної Постанови зазначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст. 81 КК). Також умовно-дострокове звільнення можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого даних про його попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків.
Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.
Свідчення того, що засуджений став на шлях виправлення, є його зразкова поведінка, яка визначається активною участю у суспільному житті, сумлінним виконанням громадських доручень в процесі виконання покарання, сумлінною поведінкою в побуті, прагненням засудженого своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, а також полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечним виконанням законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватись інші особи, які відбувають покарання.

Окрім цього, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним на протязі всього перебування засудженого в установі виконання покарання. Умовно-дострокове звільнення можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст. 81 КК України є правом, а не обов`язком суду.
Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.
Аналізом відомостей, що містяться в особовій справі на засудженого ОСОБА_4 , судом встановлено, що за час відбування покарання засуджений має лише одне заохочення, є пенсіонером та інвалідом 2 групи, але стан здоров`я відповідно до характеристики задовільний, при цьому не має бажання виконувати навіть ті роботи, які не потребують важких фізичних зусиль, посилаючись на стан свого здоров`я та проходження лікування. Згідно з матеріалами справи засуджений ОСОБА_4 дійсно проходив курс лікування, але лише в період з 15.03.2019 по 02.04.2019 та з 24.12.2020 по 05.01.2020, що спростовує твердження засудженого щодо неможливості виконання ним жодних робіт навіть тих, що пов`язані з благоустрієм установи. Крім того, у судовому засіданні засуджений повідомив, що взагалі не має наміру залучатися до праці, враховуючи те, що в установі виконання покарань є також роботи, які не потребують значного фізичного навантаження. Суд враховує, що ОСОБА_4 є особою, яка досягла пенсійного віку, має хронічні захворювання, при цьому не має протипоказань щодо залучення до праці, адже саме ставлення до праці є однією з умов можливості застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання. Також, суд не може залишити поза увагою рішення комісії виправної колонії, якими засудженому тричі відмовлялось у застосуванні заохочувальних норм на підставі ст.ст.100,101 КВК України, ст.ст.81, 82 КК України як особі яка не стала на шлях виправлення та не довела свого виправлення.
З огляду на викладене, у суду виникають сумніви щодо виправлення засудженого, що є необхідною умовою під час застосування умовно-дострокового звільнення, матеріали справи на засудженого не містять об`єктивних даних, які б давали безсумнівні підстави суду вважати, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про неможливість застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за вироком Сватівського районного суду Луганської області від 04 травня 2018 року та вважає заяву ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання такою, що задоволенню не підлягає.
На підставі ст.81 КК України, ст.154 КВК України, керуючись ст.ст.537, 539 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.
Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Червонозаводський районний суд м. Харкова, а засудженим - у той же строк, але з моменту вручення йому ухвали суду.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Повний текст судового рішення у формі ухвали складено 04 березня 2021 року.

Суддя ОСОБА_1