Справа № 722/2316/16-к
УХВАЛА
про повернення обвинувального акта прокурору

29 червня 2021 року смт. Кельменці

Кельменецький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні під час підготовчого судового засідання кримінальне провадження №0000357 про обвинувачення ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 186 КК України,

з участю:
прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ:

Потерпіла заявила клопотання про повернення обвинувального акта в кримінальному провадженні №0000357 про обвинувачення ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 186 КК України прокурору через невідповідність його вимогам ст.291 КПК України.

Відповідно до п.3) ч 3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Відповідно до п.5 ) ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення
Обвинувальний акт в даному кримінальному провадженні не відповідає даним ви вимогам КПК України.

Так, в обвинувальному акті правова кваліфікація кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_3 , зазначена, як відкрите викрадення чужого майна(грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого та з погрозою застосування такого насильства.

Разом з тим в обвинувальному акті прокурор вказує на висновок експерта №188 від 18.10.2016 року відповідно до якого обвинувачений ОСОБА_3 спричинив потерпілій ОСОБА_5 легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.
Відповідно до п 5. Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» під насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого при грабежі, слід розуміти умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я або незначної втрати працездатності, а також вчинення інших насильницьких дій (завдання удару, побоїв, незаконне позбавлення волі) за умови, що вони не були небезпечними для життя чи здоров`я в момент заподіяння. Такі насильницькі дії, вчинені під час грабежу, повністю охоплюються частиною другою статті 186 КК України і додаткової кваліфікації за іншими статтями КК не потребують.

Отже, в обвинувальному акті прокурор вказує на те, що обвинувачений ОСОБА_3 спричинив потерпілій ОСОБА_5 легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я, проте такі дії обвинуваченого жодним чином не кваліфіковані і потерпіла вказує саме на такі недоліки обвинувального акта.

Таким чином, обвинувальний акт містить суттєві протиріччя, що на думку суду порушує право обвинуваченого на захист, оскільки правова кваліфікація кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення діянь обвинуваченого не конкретизовані та не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

Згідно з ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Норми КПК України покладають на суд обов`язок роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення (ст. 348 КПК України), а потерпілому надає право підтримувати обвинувачення у випадку відмови прокурора від державного обвинувачення, а також ряд інших прав, безпосередньо пов`язаних з обвинуваченням (ст.56 КПК України).

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду ( рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції», п.52).

Таким чином, висунуте особі обвинувачення повинно бути зрозумілим як сторонам кримінального провадження, так і суду.
Виходячи із зазначеного вище вбачається, що обвинувальний акт повинен складатися з описової та резолютивної частин. В описовій частині зазначаються дані, які стали приводом та підставами початку досудового розслідування, обставини кримінальної події та під ознаки якого кримінального закону підпадають дії особи. В резолютивній частині підводяться підсумки кримінального розслідування, тобто особі висувається обвинувачення, яке відповідно до ст.ст. 369, 374 КПК України має бути вирішено у вироку суду.

Більше того, формулювання обвинувачення має бути конкретним, тобто в ньому повинно бути детально описано місце вчинення злочину, час, спосіб вчинення, зокрема конкретні дії (бездіяльність), які були скоєні обвинуваченим, ознаки суб`єктивної сторони злочину (форма вини, мотив, мета) та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, так як зазначені обставини, відповідно до положень ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Жупнік проти України» від 09 грудня 2010 року (пункт 37 ), межі гарантій, передбачених пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), мають оцінюватись, зокрема, у світлі більш загального права на справедливий судовий розгляд, гарантованого п. 1 ст. 6 Конвенції. У кримінальних справах надання повної та докладної інформації щодо висунутого особі обвинувачення, яка надалі може бути сприйнята судом як юридична кваліфікація діяння, є неодмінною передумовою забезпечення справедливості провадження. Разом із цим підпункти «a» і «б» п. 3 ст. 6 Конвенції взаємопов`язані та визначають, що право бути поінформованим про характер і причину висунутого обвинувачення слід розглядати у світлі права обвинуваченого на підготовку свого захисту. (див. вищезазначене рішення у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v. France), пункти 52-54).

Відповідно до п.13. ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку встановленому цим Кодексом.

Саме в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта згідно ст.337 КПК України, суд першої інстанції здійснює судовий розгляд.

Враховуючи, викладене вище, суд вважає, що обвинувальний акт в кримінальному провадженні №0000357 про обвинувачення ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 186 КК України, складений та підписаний слідчим 26.12.2016 року та затверджений прокурором 26.12.2016 року не відповідає вимогам КПК України, тому його та додані до обвинувального акта матеріали кримінального провадження слід повернути прокурору керівнику Дністровської окружної прокуратури .

На підставі наведеного, керуючись ст. 314 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання потерпілої про повернення обвинувального акта прокурору задовольнити.

Обвинувальний акт в кримінальному провадженні №0000357 про обвинувачення ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 186 КК України, складений та підписаний слідчим 26.12.2016 року та затверджений прокурором 26.12.2016 року та додані до обвинувального акта матеріали кримінального провадження повернути прокурору керівнику Дністровської окружної прокуратури .

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що ухвала не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом семи днів з дня її проголошення до Чернівецького апеляційного суду через Кельменецький районний суд.

Суддя