Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/2675/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2021 місто Київ
Слідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі cудового засідання ОСОБА_2 , за участю: прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в місті Києві клопотання слідчого СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_3 , стосовно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця волось Ляяне, повіт Рідала, Естонії, громадянина України, українця, не одруженого, працюючого майстром у ФОП ОСОБА_8 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000422 від 01.03.2021 р. за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Слідчий СВ Подільського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_6 , як слідчий групи слідчих у кримінальному провадженні, за погодженням із прокурором Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_3 , що входить в групу прокурорів у даному кримінальному провадженні, звернулася до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбачено ч. 2 ст. 307 КК України.
Клопотання мотивоване тим, що у провадженні СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві знаходяться матеріали кримінального провадження № 0000422, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.03.2021, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , посягаючи на встановлені законодавством України суспільні відносини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, суспільні відносини, що охороняють здоров`я населення України, в порушення вимог ст. ст.7,12,17,25 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 № 60-95-ВР (в редакції Закону № 530-У від 22.12.2006 ), Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, а також зловживання ними» від 15.02.1995, наказу Міністерства охорони здоров`я України № 481 від 20.08.2008 та наказу Міністерства охорони здоров`я України № 634 від 29.07.2010, з наступними змінами та доповненнями до наведених нормативних актів, маючи умисел, спрямований на незаконне придбання, зберігання, з метою збуту та збут наркотичних засобів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення в сфері незаконного обігу наркотичних засобів за таких обставин.
Так, у невстановлений слідством час та невстановленому слідстві місці, у ОСОБА_5 , виник злочинний умисел, направлений на незаконне придбання та зберігання з метою збуту особливо небезпечних наркотичних засобів, з метою особистого збагачення.
З метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на збут особливо небезпечних наркотичних засобів, ОСОБА_10 , за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, у невстановленої досудовим розслідуванням особи, незаконно придбав з метою подальшого збуту особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс, та залишив його зберігати при собі з метою подальшого збуту до 01.03.2021 року.
В подальшому, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 01.03.2021, приблизно о 19 годині 00 хвилин, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, з корисливих мотивів, незаконно за грошові кошти в сумі 2000 гривень, збув громадянину ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згорток з речовиною рослинного походження зеленого кольору.
Згідно висновку експерта № СЕ-19/111-21/10038-НЗПРАП від 02.03.2021, надані на дослідження речовини рослинного походження зеленого кольору, є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом.
Загальна маса канабісу (в перерахунку на висушену речовину) складає 9,83 г.
Канабіс згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 6 травня 2000 року № 770 „Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів, „Списком №1 особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено в „Таблиці І, є особливо небезпечними наркотичними засобами.
Згідно наказу № 634 від 29.07.2010 року Міністерства охорони здоров`я України, „Про внесення змін до наказу МОЗ від 01.08.2000 № 188 встановлено що до 5,0 г. канабісу, є невеликим розміром, від 500,0 до 2500,0 г., є великим розміром, 2500,0 і більше , є особливо великим розміром.
Таким чином, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підозрюється у незаконному придбанні та зберіганні наркотичних засобів з метою збуту, якщо предметом таких дій були особливо небезпечні наркотичні засоби, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
У судовому засіданні слідчий підтримав клопотання, просив задовольнити.
У судовому засіданні прокурор підтримав внесене клопотання, посилаючись на його обґрунтованість та необхідність у застосуванні до підозрюваного запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, оскільки наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Додав, що на думку сторони обвинувачення жодний з інших запобіжних заходів не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного та не забезпечить запобігання встановлених ризиків.
Захисник у судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання, зазначив про необґрунтованість підозри, відсутність ризиків на які посилається прокурор та просив застосувати більш м`який запобіжний захід.
Підозрюваний у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника, зазначивши, що вживає канабіс сам, але нікому його не продавав. Просив застосувати більш м`який запобіжний захід.
Вислухавши учасників судового засідання, дослідивши надані матеріали, слідчий суддя дійшов таких висновків.
СВ Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000422 від 01.03.2021 р. за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
02.03.2021 року у даному кримінальному провадженні ОСОБА_12 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, а саме: у незаконному придбані та зберіганні наркотичних засобів з метою збуту, якщо предметом таких дій були особливо небезпечні наркотичні засоби.
Злочин, передбачений ч. 2 ст. 307 КК України, в скоєнні якого підозрюється ОСОБА_10 , відноситься до категорії тяжких злочинів, покарання за яке передбачено у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років.
Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу.
Більш того, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30.08.1990, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Як вбачається з наданих матеріалів кримінального провадження, на даному етапі досудового розслідування є достатні підстави вважати про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_12 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки в розпорядженні слідчого є зібрані у встановленому законом порядку достатні фактичні данні, які свідчать про наявність ознак кримінального правопорушення, що інкримінується підозрюваному органом досудового розслідування.
Слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_5 із вчиненням кримінального правопорушення, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених статтею 2 КПК України.
Аналізуючи ризик переховування від органів досудового розслідування та суду в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії)). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови)).
Оцінюючи ризик переховування ОСОБА_5 з позиції практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що вивченням даних про особистість підозрюваного встановлено, що він має постійне місце проживання, неодружений, дітей на утриманні немає. А відтак, є ймовірність вважати, що ураховуючи тяжкість покарання, що загрожує у разі доведення вини підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування.
Актуальним слідчий суддя вважає ризик того, що підозрюваний може впливати на свідків, оскільки ще триває досудове розслідування, а тому є підстави вважати, з метою зміни ними своїх показань підозрюваний буде впливати на них.
Ризик того, що підозрюваний може вчинити інший злочин, слідчий суддя вважає відсутнім, оскільки ОСОБА_10 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, і підстав вважати, що буде вчиняти злочини, немає.
Таким чином, в судовому засіданні достеменно встановлено, що підозрюваний може переховується від органу досудового розслідування та незаконно впливати на свідків, цим підтверджується наявність ризиків, передбачених п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Відповідно до вимог п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, при вирішені питання, чи було особу «обвинувачену в кримінальному правопорушенні» для цілей статті 6 Конвенції, необхідно виходити з таких трьох критеріїв: категорія даного провадження згідно з національним законодавством; суттєві характерні риси цього провадження; вид та суворість міри покарання, яке може бути призначено заявникові. [«O. v. Norway», n. 33926].
«Законність» тримання під вартою з погляду національного закону не завжди є вирішальним чинником. Європейський суд з прав людини зазначає, що тримання під вартою протягом зазначеного періоду має відповідати меті пункту 1 статті 5 Конвенції, яка забороняє безпідставне позбавлення свободи. [«Гаважук проти України», п. 63654]; [«Мурукін проти України», п. 34]; [«Буряга проти України», п. 54655]; [«Фельдман проти України», п. 68656].
Тримання під вартою у відповідності до пункту 1(с) статті 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності. Взяття заявника під варту має бути конче необхідним для забезпечення його присутності в суді, але водночас інші, менш суворі заходи можуть бути достатніми для досягнення цієї мети. (Рішення : «Ladent v. Poland», n. 55660; «Ambruszkiewicz v. Poland», n.n. 29-33661; «Хайредінов проти України», n. 28).
Затримання особи є настільки серйозним запобіжним заходом, що воно є виправданим, лише якщо інші, менш суворі, заходи були розглянуті та визнанні недостатніми для забезпечення захисту індивідуальних або суспільних інтересів, які можуть вимагати затримання відповідної особи. (Рішення : «X. v. Finland», n. 151).
ЄСПЛ визнав, що абстрактна можливість перешкоджання кримінальному провадженню є недостатньою для обґрунтування обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Виходячи із правової позиції ЄСПЛ при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя, суд у кожному випадку повинен принципово та критично ставитися до доводів прокурора, якими він обґрунтовує необхідність застосування саме цього запобіжного заходу, об`єктивно оцінюючи її переконливість. При цьому прокурор повинен довести, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам передбачених ст. 177 КПК України.
Санкція ч.2 ст. 307 КК України передбачає основне покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років, з конфіскацією майна.
Згідно із позицією Європейського суду з прав людини, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваної переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Колегія суддів погоджується, що тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваного переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя виходить з практики Європейського суду з прав людини (рішення «Нечипорук і Йонкало проти України»), відповідно до якої «обґрунтована підозра» означає наявність фактів чи інформації, які могли б переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що особа, можливо, вчинила злочин.
У даному клопотанні наведені дані, які вказують на підозру у вчиненні ОСОБА_13 кримінального правопорушення, що інкримінується йому органом досудового розслідування, та які не викликають розумних сумнівів у цьому.
Натомість, наявність ризиків, за для запобігання яким застосовується запобіжний захід, слідчий суддя оцінює через призму ст.ст. 177 та 178 КПК України.
При цьому, слідчий суддя виходить з того, що відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри та наявність хоча б одного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, але не доведе, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не здане запобігти таким ризикам, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті.
У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи.
При цьому, прийшовши до висновку про наявність обґрунтованої підозри про вчинення кримінального правопорушення та наявність ризиків, на які посилається сторона обвинувачення, слідчий суддя вважає недоведеними ті обставини, що більш м`який запобіжний захід не здатний запобігти наведеним ризикам.
Зокрема, слідчим суддею враховано те, що підозрюваний не притягувався раніше до кримінальної відповідальності та не має судимості.
В судовому засіданні встановлено, що підозрюваний, маючи зареєстроване місце за яким проживає в АДРЕСА_1 , за місцем реєстрації.
Враховуючи те, що сторона кримінального провадження не довела суду виняткових обставин, які б виправдовували обмеження права підозрюваного на свободу та свідчили б про наявність всіх ризиків регламентованих ст. 177 КПК України, що слугували б підставами у обрані найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя приходить до переконання про відмову у задоволенні клопотання, а відтак, слідчий суддя вбачає підстави для обрання альтернативного і менш суворого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у визначений час.
Обираючи такий запобіжний захід, слідчий суддя враховує особу підозрюваного, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, обставини злочину та його наслідки.
Згідно зі змістом ст. 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовується на підставі ухвали слідчого судді або суду. Відповідно до вимог 177 цього ж Кодексу, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладення на нього процесуальних обов`язків.
Домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчинені злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду. Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Враховуючи вказані обставини, слідчий суддя переконаний, що саме такий запобіжний захід, як цілодобовий домашній арешт, забезпечить дотримання підозрюваним процесуальних обов`язків під час досудового розслідування та буде запобігати встановленим в судовому засіданні ризикам.
Слідчий суддя вважає, що, з урахуванням тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_10 , обставин вчинення та його наслідків, беручи до уваги особу підозрюваного, більш м`який запобіжний захід не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного та не запобігатиме встановленим у судовому засіданні ризикам.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.177, 178, 181, 193, 194, 196, 205, 206, 309 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання слідчого СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 , погодженого прокурором Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, внесеного у кримінальному провадженні за №0000422 від 01.03.2021 відмовити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому цілодобово залишати житло за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до п. 1, 2, 3 ч.5 ст. 194 КПК України покласти на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язки:
- прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою;
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
- утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;
- здати на зберігання до відповідних органів паспорт (паспорти) для виїзду за кордон.
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_12 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків, використовувати електронні засоби контролю.
Строк дії ухвали відповідно до пп. 2 п. 3 ч. 1 ст. 219 КПК, ч. 6 ст. 181 КПК України визначити до 02 травня 2021 року (включно) в межах строку досудового розслідування.
Звільнити ОСОБА_5 з-під варти в залі суду.
Направити копію ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту для виконання та контролю органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали оголошено 04.03.2021 року о 17 год. 30 хв.
Слідчий суддя ОСОБА_1