Справа № 357/6395/20
У Х В А Л А
про зміну запобіжного заходу

25 березня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - суддя ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

в ході судового розгляду у відкритому судовому засіданні в м. Біла Церква обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0002251 внесеному до ЄРДР 04 червня 2020 року відносно ОСОБА_4 , за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України та ОСОБА_8 , за ознаками кримінальних правопорушень - злочинів передбачених ч. 1 ст. 396, ст. 198 КК України, установив таке.

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.
На підставі ст. 331 КПК України, поставлене питання щодо доцільності продовження тримання під вартою ОСОБА_4 .

Прокурор ОСОБА_3 вважав, що продовжує існувати необхідність у триманні під вартою ОСОБА_4 , оскільки ризики, передбачені в п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України існують, запобігти їм іншими запобіжними заходами не можливо.

Обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що наміру переховуватися не має, буде з`являтися за першим викликом до суду, усвідомив протиправність своєї поведінки, в зв`язку із чим просив змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Захисник ОСОБА_6 підтримав свого підзахисного.

Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_7 вважали, що підстав для тримання під вартою ОСОБА_4 немає.

Установлені судом обставини із посиланням на докази.
Згідно із обвинувальним актом, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України.

Також, судом встановлено, що ОСОБА_4 , не працює, неодружений, має малолітню доньку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затриманий у м. Вінниця, обвинувачується у вчиненні злочину, вчиненого в м. Біла Церква, який зареєстрований в Кіровоградській області.

Відповідно до ухвали слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_11 від 06 червня 2020 року, ОСОБА_4 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на шістдесят днів.

Згідно із ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2020 року, продовжене тримання під вартою ОСОБА_4 , ще на тридцять днів.

Відповідно до ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 серпня 2020 року, продовжене тримання під вартою ОСОБА_4 , ще на шістдесят днів.

Згідно із ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2020 року, продовжене тримання під вартою ОСОБА_4 , ще на шістдесят днів.

Відповідно до ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2020 року, продовжене тримання під вартою ОСОБА_4 , ще на шістдесят днів.

Згідно із ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 січня 2021 року, продовжене тримання під вартою ОСОБА_4 , ще на шістдесят днів.

Вона мотивована тим, що продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, запобігти яким можливо тільки триманням під вартою ОСОБА_4 .

Мотиви з яких виходить суд та положення закону, якими керувався при постановленні ухвали.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

За змістом ч. 3, 5 ст. 199 КПК України, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що існують обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наслідками розгляду питання доцільності тримання під вартою обвинуваченого, суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Отже, під час розгляду питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, прокурор має довести, що існують ризики, передбачені статтею 177 КПК України та їм неможливо запобігти більш м`якими запобіжними заходами, до яких частина 3 статті 176 КПК України відносить особисте зобов`язання, особисту поруку, заставу, домашній арешт.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Суд зазначає, що прокурор ОСОБА_3 обґрунтовуючи необхідність продовження тримання під вартою ОСОБА_4 , посилався існуючі ризики, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , не працює, неодружений, має малолітню доньку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затриманий у м. Вінниця, обвинувачується у вчиненні злочину, вчиненого в м. Біла Церква, який зареєстрований в Кіровоградській області.

Судом встановлено, що згідно із обвинувальним актом від 08 лютого 2021 року, ОСОБА_4 змінено обвинувачення із ч. 2 ст. 187 КК України на ч. 1 ст. 187 КК України.

Санкція ч. 1 ст. 187 КК України, передбачає покарання у виді позбавлення волі від трьох до семи років та є менш суворою, аніж визначена у ч. 2 ст. 187 КК України, оскільки її нижня межа передбачає покарання визначена на рівні семи років позбавлення волі.

Отже, оскільки нове обвинувачення ОСОБА_4 є менш тяжким, аніж первісне, обставини його затримання, відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, зареєстрований поза межами м. Біла Церква та Білоцерківського району, ризик, передбачений в п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, знизився, але продовжує існувати.

Суд вважає, що з огляду на те, що злочин, передбачений ч. 1 ст. 187 КК України є корисливим, ОСОБА_4 , до затримання не працював, інших джерел доходів не мав та не має, ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжує існувати.

Отже, оскільки прокурором ОСОБА_3 доведені ризики, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд має вирішити питання щодо доцільності продовження тримання під вартою ОСОБА_4 , або зміни йому запобіжного заходу на більш м`який.

Суд зазначає, що згідно із практикою Європейського суду з прав людини, висловленої в п. 61 рішення від 16 грудня 2010 року у справі «Бортюк проти України», «тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою».

Відповідно до п. 63 рішення від 16 грудня 2010 року у справі «Бортюк проти України», «національні суди продовжували строк тримання заявника під вартою і відмовляли в задоволенні його клопотань про звільнення, посилаючись, головним чином, на тяжкість пред`явленого йому обвинувачення, використовуючи при цьому шаблонні формулювання та не посилаючись на конкретні фактичні обставини справи … Це обґрунтування не змінювалося з плином часу і не враховувало змін, які відбувалися під час розслідування».

Отже, при вирішенні питання про продовження тримання під вартою обвинувачення, суд має враховувати усі зміни, які відбуваються під час судового провадження.

Судом встановлено, що строк тримання під вартою ОСОБА_4 з моменту затримання 05 червня 2020 року до 25 березня 2021 року становить дев`ять місяців двадцять днів.

Отже, зважаючи на тривалість попереднього ув`язнення ОСОБА_4 , суд вважає, що обґрунтовування його подальшого тримання під вартою, лише тяжкістю пред`явленого обвинувачення та не враховує зміни, які відбулись під час судового розгляду зміна обвинувачення на більш м`яке.

В зв`язку із чим, суперечить практиці Європейського суду з прав людини висловленій у справі «Бортюк проти України».

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висловленої в п. 60 рішення у справі «Сінькова проти України» (заява № 39496/11) від 27 лютого 2018 року, тримання особи під вартою є таким серйозним заходом, що воно може бути виправдане лише тоді, коли було розглянуто інші, менш суворі заходи, і їх було визнано недостатніми для гарантування інтересів особи або суспільства, які можуть вимагати тримання відповідної особи під вартою.

Отже, з огляду на те, що прокурор ОСОБА_3 , посилаючись лише на тяжкість пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення, не довів обставини, які обумовлюють продовження тримання під вартою ОСОБА_4 , суд вважає, що його необхідно звільнити з-під варти.

Суд зазначає, що запобігти установленим ризикам, передбаченим в п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, можливо запобіжним заходом, передбаченим ст. 179 КПК України, у виді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених п. 1, 2, 3, 7, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

1) прибувати за кожною вимогою до суду;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду;

3) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Суд вважає, що строк виконання обов`язків ОСОБА_4 належить встановити тривалістю два місяці, тобто до 25 травня 2021 року.

Керуючись ст. 194, 199, 202, 331КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

змінити застосований до ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Зобов`язати ОСОБА_4 , протягом двох місяців, тобто до 25 травня 2021 року, виконувати обов`язки, передбачені п. 1, 2, 3, 7, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

1) прибувати за кожною вимогою до суду;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду;

3) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Негайно звільнити ОСОБА_4 з-під варти в залі суду.

Ухвала оскарження в апеляційному порядку не підлягає, заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Ухвала набирає законної сили в порядку визначеному ст. 532 КПК України.

Повний текст ухвали проголошений 30 березня 2021 року о 08:10 год.

Суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської областіОСОБА_1