14.05.2021 Справа № 756/6883/21
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/6883/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14.05.2021 місто Київ
Оболонський районний суд міста Києва у складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
представника власника майна, адвоката ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні №000997 від 28.04.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 2032 КК України,
в с т а н о в и в:
05.05.2021 до провадження слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва надійшло клопотання слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_5 , за погодженням з прокурором Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно, вилучене в ході проведення огляду місця події від 27.04.2021 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: 9 системних блоків (5 моделі HP та 4 невстановленої моделі), 10 моніторів (1 Acer, 1 Samsung, 3 HP та 5 невстановленої моделі), 16 клавіатур невстановленої моделі, 18 оптичних мишок невстановленої моделі, із визначенням місця зберігання арештованого майна за ТОВ «Мегапрофіт Плюс» за адресою: м. Київ, вул. Будіндустрії, 6, оф. 11.
Клопотання мотивовано тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що 27.04.2021 за адресою: АДРЕСА_1 було проведено огляд місця події, в ході проведення якого було вилучено майно, питання про накладення арешту на яке, слідчий ставить у клопотанні.
Слідчий у клопотанні зазначає, що вилучені речі мають важливе значення у кримінальному провадженні як речового доказу, які самі по собі, так і в сукупності можуть містити відомості, про вчинення кримінального правопорушення та у подальшому необхідні стороні обвинувачення для проведення ряду слідчих (розшукових) дій, досліджень, у тому числі призначення ряду судових експертиз з метою встановлення фактів причетності до незаконної діяльності, що стосується проведення азартних ігор. На переконання слідчого, незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення, втрати, пошкодження, зміни первинного змісту майна, унеможливить встановлення відомостей та отримання додаткових доказів, шляхом їх дослідження, інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, з метою встановлення всіх обставин кримінального правопорушення.
Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав в повному обсязі з викладених у ньому підстав та просив задовольнити з наведених у ньому мотивів на підставі долучених на його обґрунтування документів.
Представник власника майна адвокат ОСОБА_4 заперечив проти задоволення клопотання, при цьому зазначив, що про проведення огляду та вилучення зазначеного у клопотанні майна не було повідомлено власників приміщення. Крім того, зазначив, що техніка не містить доказів про вчинення кримінального правопорушення, а прийняття слідчим постанови про визнання майна речовим доказом не може свідчити про його відповідність вимогам, передбаченим ст. 98 КПК України. Матеріали клопотання не містять доказів про призначення у кримінальному провадженні будь-яких експертиз, для здійснення яких необхідно надати вилучену техніку. Крім того, зазначив, що органом досудового розслідування фактично було проведено обшук, а не огляд місця події, що є грубим порушенням вимог КПК України.
Вивчивши клопотання, заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.
Слідчим суддею встановлено, що згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань слідчим відділом Оболонського УП ГУНП у місті Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №000997 від 28.04.2021 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 2032 КК України.
Так, з матеріалів клопотання вбачається, що вході огляду місця події від 27.04.2021 за адресою: АДРЕСА_1 , вилучено 9 системних блоків (5 моделі HP та 4 невстановленої моделі), 10 моніторів (1 Acer, 1 Samsung, 3 HP та 5 невстановленої моделі), 16 клавіатур невстановленої моделі, 18 оптичних мишок невстановленої моделі.
28.04.2021 постановою слідчого вказані речі визнані речовими доказами у кримінальному провадженні №000997 від 28.04.2021 року.
Відтак, вищевказане майно відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України є тимчасово вилученим майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, і збереження речових доказів, при цьому арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
З метою прийняття законного та справедливого рішення при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя відповідно положень статей 132, 173 КПК України, серед іншого, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного та третіх осіб.
Прокурор, слідчий суддя, суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Однією з загальних засад кримінального провадження згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 9 КПК України є законність, що передбачає обов`язок, суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Частиною 1 ст. 171 КПК України передбачено загальний порядок звернення прокурора, слідчого за погодженням з прокурором, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді.
Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 3 КПК України прокурором є особа, яка обіймає посаду, передбачену статтею 15 Закону України «Про прокуратуру», та діє у межах своїх повноважень.
Статтею 1311 Конституції України встановлено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює: 1) підтримання публічного обвинувачення в суді; 2) організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; 3) представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно з ч. 2 ст. 36 КПК України прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений, серед іншого: погоджувати або відмовляти у погодженні клопотань слідчого до слідчого судді про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій у випадках, передбачених цим Кодексом, чи самостійно подавати слідчому судді такі клопотання.
Разом з цим, відповідно до частин 1, 2 ст. 37 КПК України прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів. Прокурор здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні з його початку до завершення. Здійснення повноважень прокурора в цьому самому кримінальному провадженні іншим прокурором можливе лише у випадках, передбачених частинами 4 та 5 статті 36, ч. 3 ст. 313, ч. 2 ст. 341 цього Кодексу та ч. 3 цієї статті.
В силу вимог ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22.02.2021 у справі №754/7061/15 (провадження № 51-4584кмо18), за змістом статей 36, 37, 110 КПК рішення про призначення (визначення) прокурора, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, та у разі необхідності групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, обов`язково повинно прийматись у формі постанови, яка має міститись у матеріалах досудового розслідування для підтвердження факту наявності повноважень. Така постанова має відповідати передбаченим КПК вимогам до процесуального рішення в формі постанови, у том числі, бути підписаною службовою особою, яка її прийняла.
Відсутність зазначеної постанови в матеріалах досудового розслідування або її непідписання керівником відповідного органу прокуратури обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані під наглядом і процесуальним керівництвом прокурора (прокурорів), який не мав на те законних повноважень.
Витяг з ЄРДР не може замінити постанову керівника відповідного органу прокуратури про призначення (визначення) прокурора або групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, оскільки він не є кримінально-процесуальним рішенням, яке породжує зазначені правові наслідки в конкретному кримінальному провадженні, а тому не наділяє прокурора повноваженнями здійснювати нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням.
Аналогічні висновки щодо вимог для підтвердження повноважень слідчого у кримінальному провадженні містяться у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 28.04.2021 у справі №759/833/18 (провадження №51-5977км20), відповідно до яких у випадку здійснення слідчим, який не визначений відповідно до вимог кримінального процесуального закону як такий, що проводить досудове розслідування у конкретному кримінальному провадженні, дій, передбачених ст. 40 КПК України, то вони здійснюються неналежним суб`єктом.
Разом з цим, матеріали клопотання не містять постанови керівника відповідного органу прокуратури, на виконання вимог статей 36, 37 КПК України, про призначення (визначення) прокурора або групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у даному кримінальному провадженні, а також постанови керівника органу досудового розслідування, на виконання вимог ст. 40 КПК України, про визначення слідчого (слідчих), які здійснюють досудове розслідування у даному кримінальному провадженні, підписаних відповідними службовими особами, які прийняли відповідні процесуальні рішення.
З огляду на викладене, матеріали клопотання не містять доказів на підтвердження того, що слідчий, який звернувся із вказаним клопотанням, уповноважений на здійснення таких процесуальних дій у кримінальному провадженні №000997 від 28.04.2021, а прокурор погоджувати таке клопотання.
Крім того, з матеріалів судового провадження вбачається, що у кримінальному провадженні №000997 жодній особі не повідомлено про підозру.
За таких обставин, власник майна, з клопотанням про накладення арешту на майно якого звернувся слідчий, за погодженням з прокурором, на даному етапі досудового розслідування у згаданому кримінальному провадженні бере участь у статусі третьої особи.

Як зазначено у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04.04.2019 у справі №370/2316/18 (провадження №51-9929км18), за змістом кримінального процесуального закону загальні засади кримінального провадження спрямовані на забезпечення законності кримінальної процесуальної діяльності та дотримання прав і законних інтересів осіб, що беруть участь у такому провадженні, та не суперечать вимозі імперативності.
Частиною 2 статті 642 КПК України передбачено, що процесуальний статус третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникає з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено, за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна.

Системний аналіз наведених норм законодавства свідчить про те, що з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна у третіх осіб має право звернутися до слідчого судді виключно прокурор.

Разом з тим, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді звернувся слідчий СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_5 , що суперечить вимогам ч. 2 ст. 642 КПК України, в якій чітко зазначено, що з даним клопотанням має право звертатися лише прокурор.

Зважаючи на те, що клопотання про арешт майна подано неналежною особою, тобто є таким, що внесене до суду із порушенням вимог КПК України, слідчий суддя, здійснюючи у порядку, передбаченому цим Кодексом, судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, способи якого обмежені визначеною кримінальним процесуальним законом процедурою (п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, ч. 5 ст. 21 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів»), приходить до висновку що у задоволенні його вимог слід відмовити.

Керуючись статтями 642, 107, 169-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,
п о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотання слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_5 відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її проголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1