Дата документу 21.07.2021 Справа № 320/2893/14-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/807/915/21-1Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №320/2893/14-кСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2021 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 березня 2021 року про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку на підставі п.1 ч.1 ст.80 КК України

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Мелітополь Запорізької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИЛА
Вказаною ухвалою міськрайонного суду засудженого ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання, призначеного вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 грудня 2017 року, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку на підставі п.1 ч.1 ст.80 КК.

В апеляційній скарзі прокурор просила ухвалу скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою в задоволенні подання про звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку на підставі п.1 ч.1 ст.80 КК відмовити. Свої вимоги мотивувала тим, що вироком суду ОСОБА_7 було призначено покарання у виді штрафу в розмірі 170000 грн. з розстрочкою виплати штрафу строком на 1 рік зі сплатою щомісячного платежу в розмірі 14166 грн. 70 коп. Однак засуджений щомісячно вказану суму не сплачував, у зв`язку з чим 03.04.2020 року на підставі ч.4 ст.53 КК виплату несплаченої суми штрафу було розстрочено ще на 1 рік. Проте засудженим і у подальшому передбачена ухвалою суду щомісячна сума штрафу не сплачувалась. При цьому засудженому було відомо про необхідність сплати призначеного йому вироком штрафу в повному обсязі. В даному випадку повинні застосуватися положення ч.3 ст.80 КК щодо зупинення перебігу строків давності виконання обвинувального вироку та за таких обставин перебіг давності відновлюється, а тому засудженого не може бути звільнено від покарання, призначеного вироком.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та наполягав на її задоволенні; засудженого, який заперечив проти апеляційної скарги та просив ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 грудня 2017 року ОСОБА_7 засуджено за ч.3 ст.28, ч.1 ст.203-2 КК до штрафу в розмірі 10000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170000 грн. На підставі ч.4 ст.53 КК розстрочено виплату штрафу строком на один рік з щомісячним платежем в розмірі 14166 грн.70 коп. протягом зазначеного строку.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 12.02.2019 зазначений вирок змінено, виключено із мотивувальної частини вироку посилання на ряд доказів, в решті вирок залишено без змін.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 червня 2019 року в задоволенні подання начальника Мелітопольського міськрайонного ФДУ «Центр пробації» про заміну покарання щодо ОСОБА_7 відмовлено.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 квітня 2020 року на підставі ч.4 ст.53 КК засудженому ОСОБА_7 розстрочена виплата несплаченої суми штрафу в розмірі 136333 грн. 30 коп. строком на один рік, з щомісячним платежем в розмірі 11361 грн. 11 коп. протягом зазначеного строку.

Начальник Мелітопольського міськрайонного відділу ФДУ «Центр пробації» в Запорізькій області звернувся до суду з поданням про вирішення питання можливості звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Суд, задовольняючи дане подання, в ухвалі зазначив, що у даній справі перебіг строків давності у зв`язку з ухиленням засудженого від відбування покарання зупинено не було. А тому враховуючи, що з дня набрання вироком законної сили минуло більш як 2 роки, тобто закінчився перебіг строків давності виконання обвинувального вироку, засуджений підлягає звільненню від відбування покарання.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з такого.

Стаття 80 КК передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання.

Водночас засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Так, відповідно до п.1 ч.1 ст.80 КК особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

За наслідками розгляду подання, судом першої інстанції було встановлено, що з дня набрання вироком законної сили минуло більше двох років, тобто закінчився строк давності виконання обвинувального вироку щодо ОСОБА_7 . При цьому суд також встановив, що перебіг давності у зв`язку з ухиленням засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання в розумінні ч.3 ст.80 КК не зупинявся.

Отже, встановивши наявність умов, які є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення засудженого від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання, призначеного йому вироком суду.

Колегія суддів критично ставиться до заперечень апеляційної скарги прокурора про те, що засуджений ОСОБА_7 не сплачував щомісячну суму штрафу, а тому в даному випадку підлягають застосуванню положення ч.3 ст.80 КК щодо зупинення перебігу строків давності виконання обвинувального вироку.

При цьому колегія суддів виходить з того, що частиною третьою статті 80 КК передбачено положення щодо зупинення перебігу строку давності у разі, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання, а строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

Ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку є особливим юридичним фактом, питання вирішення якого належить до компетенції суду, а отже, цей факт слід встановлювати з дотриманням вимог процесуальної форми.

Зокрема, редакція частини третьої статті 80 КК певним чином співвідноситься зі статтями 389 та 390 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у частині третій статті 80 Загальної частини КК, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із злочинів, передбачених зазначеними статтями Особливої частини КК. Отже, роблячи висновок про ухилення особи від відбування покарання при застосуванні частини третьої статті 80 КК, суд тим самим фактично визнає її винною у вчиненні нового злочину. Таке правозастосування суперечить частині першій статті 62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Таким чином, вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

Разом з тим, з матеріалів провадження вбачається, що питання кримінальної відповідальності засудженого ОСОБА_7 за ст.389 КК не вирішувалось.

Отже, в матеріалах кримінального провадження відсутні дані про ухилення ОСОБА_7 від відбування покарання, призначеного вироком, а відтак відсутні і підстави для зупинення перебігу строку виконання обвинувального вироку і застосування ч.3 ст.80 КК.

Крім того, відповідно до ч.4 ст.26 КВК, якою врегульовано порядок виконання покарання у виді штрафу, у разі несплати засудженим чергового платежу під час призначення штрафу з розстрочкою виплати суд через місяць після закінчення строку виплати чергового платежу за поданням кримінально-виконавчої інспекції замінює несплачену суму штрафу покаранням у виді громадських, виправних робіт або позбавлення волі відповідно до закону.

Отже у контексті наведених обставин не можна визнати переконливими, а отже й достатніми доводи апеляційної скарги прокурора про скасування судового рішення на зазначених у ній підставах.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване рішення, у матеріалах провадження під час апеляційного розгляду не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 березня 2021 року про звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання, призначеного вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 грудня 2017 року, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку на підставі п.1 ч.1 ст.80 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4