Справа №463/1473/21
Провадження №1-кс/463/1917/21
УХВАЛА

18 березня 2021 року слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_3 , погодженого прокурором першого відділу процесуального керівництва Управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань, Львівської обласної прокуратури ОСОБА_4 про накладення арешту на майно,

в с т а н о в и в :
слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням у кримінальному провадженні № 0000935 від 17.08.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, про накладення арешту на майно зазначене у клопотанні, вилучене під час проведення 11.03.2021 обшуку на підставі ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_5 у кабінеті № 23, що розташовується на третьому поверсі адміністративної будівлі Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП НП України.
Клопотання мотивує тим, що Першим слідчим відділом слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0000935 від 17.08.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. В ході здійснення досудового розслідування оперативними заходами встановлено можливу причетність начальника відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України ОСОБА_6 , а також інших підпорядкованих йому службових осіб до отримання неправомірної вигоди від суб`єктів господарювання за не складання протоколів про порушення визначеного законодавством порядку погодження з вказаним підрозділом Національної поліції щодо порядку встановлення технічних засобів організації дорожнього руху, проведення будь-яких робіт на автомобільних дорогах та за саме погодження вказаних робіт.
11.03.2021 під час проведення обшуку на підставі ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_5 у кабінеті № 23, що розташовується на третьому поверсі адміністративної будівлі Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП НП України, виявлено мобільні телефони посадових осіб відділу безпеки дорожнього руху УПП у Львівській області ДПП НП України, а саме в.о. начальника відділу ОСОБА_7 та старшого інспектора ОСОБА_8 , до кола повноважень яких входить погодження проектів під`їзних доріг із доріг загального користування. Під час огляду мольних телефонів під час обшуку встановлено, що частину інформації із них було видалено, а також те, що доступ до вмісту відомостей в телефоні частково обмежений паролем (логічним захистом), тобто його огляд пов`язаний із подоланням паролів логічного захисту. Враховуючи викладене та те, що для огляду вилучених мобільних телефонів необхідні спеціальні знання, а тому необхідно призначити експертизу для збереження відомостей, що можуть бути використані для встановлення обставин та фактів, які підлягають доказуванню під час кримінального провадження, а тому на зазначене майно слід накласти арешт.
Від власників майна та слідчого у судове засідання надійшли заяви про розгляд клопотання без їх участі.
Вивчивши матеріали клопотання та додані до нього докази, слідчий суддя проходить до наступного висновку.
Згідно з ч. 1 ст. 167 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Крім цього, п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення).
Слідчим суддею встановлено, що Першим слідчим відділом слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000935 від 17.08.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
11.03.2021 під час проведення обшуку на підставі ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_5 у кабінеті № 23, що розташовується на третьому поверсі адміністративної будівлі Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП НП України, було проведено обшук, в ході якого було виявлене та вилучене майно, яке зазначене у клопотанні.
Постановою слідчого від 11.03.2020 мобільний телефон Iphone 6s, imei НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 , мобільний телефон Іphone xs чорного кольору, який належить ОСОБА_8 , та мобільний телефон «Nokia», imei НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_8 , визнано речовим доказом у цьому кримінальному провадженні.
Однак матеріали клопотання не містять доказів, що тимчасово вилучені телефони містять будь-які відомості, що мають значення для кримінального провадження № 0000935. Крім того, незалежно від накладення арешту на майно слідчий не позбавлений можливості провести слідчі дії із ним, оскільки таке визнано речовим доказом у справі, зокрема вправі невідкладно провести огляд зазначеного майна чи призначити у справі судову експертизу, та вирішити питання про передачу речових доказів їх власникам на зберігання.
Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно із ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
Із врахуванням вимог ч. 2 ст. 173 КПК України та встановлених слідчим суддею обставини, зокрема не доведеності необхідності у накладенні такого арешту на майно, у задоволенні клопотання слідчий суддя відмовляє.
Керуючись вимогами ст.ст.170-173, 309 КПК України, -

постановив:

у задоволенні клопотання слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_3 , погодженого прокурором першого відділу процесуального керівництва Управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань, Львівської обласної прокуратури ОСОБА_4 про накладення арешту на майно відмовити.
Відмова у задоволенні клопотання є підставою повернення особі тимчасово вилученого майна.
На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляція безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали.

Слідчий суддя: ОСОБА_1