КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

31 березня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Дарницького районного суду міста Києва від 14 січня 2021 року, у кримінальному провадженні щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пивці, Кагарлицького району, Київської області, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
за участю сторін провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8
та обвинуваченого ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и л а:

Згідно з вироком Дарницького районного суду міста Києва від 14 січня 2021 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та засуджено до покарання у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України суд звільнив ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік, та поклавши на нього обов`язки, передбачені законом.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 задоволено частково та стягнуто на її користь із ОСОБА_5 50 000 гривень моральної шкоди.

Цим же вироком по справі вирішені питання щодо речових доказів та відшкодування процесуальних витрат.

Як встановлено вироком суду, ОСОБА_5 25.08.2020 року близько 17 год. 36 хв., керуючи автомобілем «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_1 , на проїзній частині вул. Здолбунівська, неподалік житлового будинку №17 в м. Києві, допустив порушення вимог п. 18.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 р. №1306, яке виразилось у тому, що він керуючи вище вказаним транспортним засобом, рухаючись у крайній лівій смузі зі сторони проспекту Петра Григоренка в напрямку вул. Драгоманова, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, що розташований неподалік житлового будинку №17 по вул. Здолбунівська в місті Києві, який в свою чергу був визначений на дорожньому покритті частково дорожньою розміткою та відповідним дорожнім знаком ПДР, проявив неуважність та не вчасно відреагував, що перед зазначеним нерегульованим пішохідним переходом знижували швидкість та зупинялися транспортні засоби, які рухалися в середній та крайній правій смугах попутного напрямку руху, тим самим не переконався, що на ньому відсутні пішоходи, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, в результаті цього несвоєчасно виявив та в подальшому скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка маючи перевагу в русі здійснювала перехід зазначеної проїзної частини в межах вказаного нерегульованого пішохідного переходу.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пішоходу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було заподіяно середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді відкритої травми правого гомілково-ступневого суглоба, імпресійного перелому переднього краю латерального виростка великогомілкової кістки, забою кісткового мозку епіфізу великогомілкової та малогомілкової кісток, таранної кістки, розриву передньої малогомілково-таранної зв`язки, інтерстиційного (частковий) розриву ахілового сухожилка, сіновіту, забійно-рваної рани нижньої третини гомілки та гомілково-ступневого суглоба.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу в якій просить змінити вирок Дарницького районного суду міста Києва від 14 січня 2021 року, виключивши із резолютивної частини вироку призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

В обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги, обвинувачений ОСОБА_5 , не оспорюючи правильності кваліфікації його дій та доведеності вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, посилається на те, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуваний вирок, за наявності на те підстав не звільнив його від призначеного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, яке не відповідає його особі.

Крім того, апелянт звертає увагу на те, що він розуміє, що вчинив кримінальне правопорушення, у вчиненому щиро кається, усвідомив значення своїх дій та зробив необхідні висновки, наміру ухилятись від відповідальності не має.

Разом з тим, на думку апелянта, при призначенні йому додаткового покарання судом першої інстанції не було враховано того, що він не має будь-якої професійної освіти, та є фізичною особою-підприємцем, у здійсненні підприємницької діяльності, яка пов`язана із закупівлею шкірсировини використовує щоденно автомобіль. Позбавлення права керування транспортними засобами унеможливить реалізувати його право на працю, позбавить можливості забезпечувати родину, та здійснити повне відшкодування моральної шкоди потерпілій.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу, потерпіла ОСОБА_7 просить залишити вирок Дарницького районного суду м. Києва від 14 січня 2021 року без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_5 без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача; пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; пояснення прокурора та потерпілої, які, кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просили залишити вирок суду без змін; провівши судові дебати; вислухавши останнє слово обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи поданої скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тілесне ушкодження середньої тяжкості,тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення та підтверджуються доказами, які, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом не досліджувались, оскільки ці обставини ніким, у тому числі обвинуваченим, не оспорювалися.

Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, колегія суддів не вбачає, а тому ці обставини, як і правова кваліфікація дій ОСОБА_5 , не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду лише в межах поданої апеляційної скарги, а саме в межах призначеного обвинуваченому покарання.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 виду та міри покарання, суд першої інстанції, як прямо зазначено у вироку суду, врахував ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкриміновано та щиро розкаявся, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, посередньо характеризується за місцем проживання, одружений, працює.

При цьому, обставиною, що, згідно ст. 66 КК України, пом`якшує покарання обвинуваченого суд визнав щире каяття. Обставин, що, згідно ст. 67 КК України, обтяжують покарання, судом не встановлені.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 слід призначити покарання у виді обмеження волі у межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Крім того, враховуючи ставлення обвинуваченого до скоєного, його міцні соціальні зв`язки, необережну форму вини, а також той факт, що ОСОБА_5 є раніше не судимою особою та вперше притягується до кримінальної відповідальності, суд прийшов до висновку, що останнього, на підставі ст. 75 КК України, слід звільнити від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку, оскільки саме таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення та для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень у майбутньому.

Враховуючи наведені у вироку мотиви призначеного обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, колегія суддів знаходить їх обґрунтованими та такими, що дозволяють зробити висновок про те, що призначене обвинуваченому, як основне, так і додатковепокарання, відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі винного, а тому воно не може бути визнане явно несправедливим, у тому числі в частині позбавлення останнього права керування транспортними засобами на строк один рік, з огляду на таке.
По-перше, відповідно до санкції ч. 1 ст. 286 КК України додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років, є обов`язковим, а тому його незастосування можливе лише у виняткових випадках, зокрема передбачених ст. 69 цього Кодексу, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
По-друге, відповідно до вимог ч. 1 ст. 55 КК України мінімальний строк додаткового покарання у виді позбавлення права займатися певною діяльністю, в тому числі права керувати транспортними засобами, становить один рік.
Приймаючи до уваги наведені вище вимоги закону України про кримінальну відповідальність, а також ту обставину, що судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_5 призначено мінімальний строк додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, колегія суддів не вбачає жодних правових підстав для зміни оскаржуваного судового рішення в частині призначеного покарання та виключення із резолютивної частини вироку посилання на призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
Що ж стосується доводів, на які обвинувачений ОСОБА_5 посилається у своїй апеляційній скарзі, в тому числі на те, що при призначенні йому додаткового покарання, судом першої інстанції не було враховано того, що він не має будь-якої професійної освіти та є фізичною особою-підприємцем, а його підприємницька діяльність потребує щоденного використання автомобіля, у зв`язку з чим позбавлення його права керувати транспортними засобами унеможливить реалізацію його права на працю та позбавить можливості забезпечувати родину, а також здійснити повне відшкодування моральної шкоди потерпілій, то вони не можуть бути визнані достатніми підставами для зміни вироку, оскільки не дозволяють зробити висновок про наявність кількох обставин, крім щирого каяття, які пом`якшують покарання обвинуваченого та істотно знижують тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення.
Більш того, в апеляційній скарзі обвинуваченого не наведено, а судом апеляційної інстанції не встановлено будь-яких об`єктивних даних, які б дозволили зробити висновок про те, що наявність права керування транспортними засобами є для ОСОБА_5 єдиним джерелом отримання ним доходів для утримання родини та можливості відшкодувати заподіяну потерпілі моральну шкоду.
За таких обставин, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним прийняти рішення, яким подану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок Дарницького районного суду міста Києва від 14 січня 2021 року, ухвалений щодо ОСОБА_5 без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418 і 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргуобвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Дарницького районного суду міста Києва від 14 січня 2021 року, ухвалений щодо ОСОБА_5 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи : 753/17900/20

Номер провадження : 11-кп/824/1862/2021

Категорія: ч. 1 ст. 286 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_9

Доповідач - суддя ОСОБА_1