Номер провадження: 11-сс/813/630/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
прокурора ОСОБА_8 ,
представника власника майна ПАТ «МТБ Банк» адвоката ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу з доповненнями представника ОСОБА_9 в інтересах власника майна ПАТ «МТБ Банк» на ухвалу слідчого судді Суворовського райсуду м. Одеси від 16.03.2021 про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження №0000076 від 11.12.2020 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 270 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді в межах кримінального провадження №0000076 від 11.12.2020 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 270 КК Українибуло задоволено клопотання слідчого СВ відділу поліції №3 Одеського РУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 та накладено арешт на цілісний майновий комплекс виробничо-складського призначення, загальною площею 15632,2 кв.м., реєстраційний номер об`єкта 101, якому присвоєний адрес: м. Одеса, 21 км. Старокиївської дороги, 55/1, що належить ПАТ «Марфін Банк», код ЄРДПОУ: 21650966, шляхом заборони користування, розпорядження та відчуження власником та іншими особами.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя прийшов до переконання, що зазначене майно може зберігати на собі сліди кримінального правопорушення та не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, призвести до його приховування, відчуження чи пошкодження, а також може перешкоджати у забезпеченні цивільного позову.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі з доповненнями представник ОСОБА_9 в інтересах власника майна ПАТ «МТБ Банк» зазначив, що вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою з наступних підстав:

- слідчим суддею не взято до уваги докази, надані до клопотання слідчого, в тому числі, протокол допиту ОСОБА_11 , відповідно до якого сама пожежа мала локальний характер, була погашена власними силами, збитків та потерпілих не має, крім того, зазначені поясненні також підтверджуються листом ГУ НП в Одеській області №5/1-33аз від 06.04.2021;

- в клопотанні слідчого та в оскаржуваній ухвалі слідчого судді відсутня інформація щодо об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 270 КК України, тобто не має будь-яких даних або інформації про заподіяння шкоди здоров`ю людей або майнової шкоди;

- поза увагою слідчого судді залишилось те, що ні посадові особи власника майна ПАТ «МТБ Банк», ні посадові особи орендарів, не є підозрюваними в зазначеному кримінальному провадженні;

- слідчий суддя не врахував, що накладення відповідного арешту на майно відбулось після спливу чотирьох з половиною місяців з моменту виникнення пожежі та внесення відомостей до ЄРДР, а також через два місяці після проведення огляду на території майнового комплексу;

- слідчий суддя не взяв до уваги, що обставини, які досліджуються в даному провадженні не мають жодного відношення до всього майнового комплексу (загальною площею 15632,2 кв. м.);

- накладаючи арешт шляхом заборони розпорядження на весь майновий комплекс, слідчий суддя в ухвалі послався на приписи ст.ст. 170, 173 КПК України, проте жодним чином не мотивував конкретні підстави для заборони користування усім майновим комплексом;

- поза увагою слідчого судді залишилось те, що об`єкт нерухомого майна, на який було накладено арешт, відповідно до ст. 98 КПК України не відповідає ознакам речового доказу.

Посилаючись на вищенаведені обставини, представник ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити в задоволені клопотання слідчого про арешт майна.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_9 , який підтримав доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні...; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння ...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
В свою чергу, п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України встановлює, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що слідчий суддя вищевказаних вимог кримінального процесуального закону не дотримався з огляду на наступні обставини.
Як вбачається зі змісту клопотання слідчого про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження №0000076 від 11.12.2020 (а.с. 1-4), слідчий просив накласти арешт на цілісний майновий комплекс виробничо-складського призначення площею 15632,2 кв.м. реєстраційний номер об`єкта 101, якому присвоєний адрес: м. Одеса, 21 км. Старокиївської дороги, 55/1, що належить ПАТ «Марфін Банк», код ЄРДПОУ: 21650966, з метою запобігання його перетворення та приховування недоліків.

Натомість, з матеріалів справи вбачається, що відомості до ЄРДР за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 270 КК України були внесені - 11.12.2020, огляд місці події був проведений 11.02.2021, та слідчий звернувся до слідчого судді із клопотання про накладення арешту на майно лише 04.03.2021, тобто майже через місяць після проведення огляду місця події при цьому, слідчим не надано жодних доказів того, що за цей час були здійсненні дії щодо перетворення чи приховування арештованого майна.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 270 КК України.
Однак, диспозиція ст. 270 КК України передбачає відповідальність за порушення встановлених законодавством вимог пожежної безпеки, якщо воно спричинило виникнення пожежі, якою заподіяно шкоду здоров`ю людей або майнову шкоду у великому розмірі.
Колегія суддів вважає слушними доводи представника власника майна щодо відсутності об`єктивної сторони складу злочину, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про потерпілих, яким заподіяно шкоду здоров`ю або майнову шкоду у великому розмірі.
Більш того, відповідно до протоколу допиту свідка ОСОБА_11 (а.с. 25-27) пожежа мала локальний характер та була ліквідована до приїзду пожежників.

Окрім того, майже за чотири місяці досудового розслідування жодній особі не повідомлено про підозру в межах кримінального провадження №0000076 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 270 КК України, тим паче, що кваліфікація зазначеного кримінального правопорушення в даному випадку не обґрунтована.
Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Апеляційний суд погоджується з доводами представника та вважає, що слідчим не було зазначене відповідне обґрунтування необхідності накладення арешту на весь цілісний майновий комплекс виробничо-складського призначення площею 15632,2 кв.м. реєстраційний номер об`єкта 101, якому присвоєний адрес: м. Одеса, 21 км. Старокиївської дороги, 55/1, що належить ПАТ «Марфін Банк», код ЄРДПОУ: 21650966 та яким чином зазначене майно відповідає критеріям, передбаченим ч. 1 ст. 98 КПК України для речових доказів.

Враховуючи викладені обставини, коллегія суддів вважає, що слідчий суддя не прийняв до уваги зазначені вище положенням кримінального процесуального закону та викладені апеляційним судом обставин та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на цілісний майновий комплекс виробничо-складського призначення площею 15632,2 кв.м. реєстраційний номер об`єкта 101, якому присвоєний адрес: м. Одеса, 21 км. Старокиївської дороги, 55/1, що належить ПАТ «Марфін Банк», код ЄРДПОУ: 21650966, натомість органом досудового розслідування не було доведено можливість його перетворення та приховування недоліків, а також те, яким чином воно може бути використано як доказ в зазначеному провадженні.

Приписами п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Пункт 2 ч. 1 ст. 409 КПК України встановлює, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
В свою чергу, п. 1 ч. 1 ст. 411 КПК України встановлює, що судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.
Отже, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга з доповненнями представника ОСОБА_9 в інтересах Пат «МТБ Банк» підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню із постановленням нової про відмову в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 24, 98, 170-173, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу з доповненнями представника ОСОБА_9 в інтересах власника майна ПАТ «МТБ Банк». задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Суворовського райсуду м. Одеси від 16.03.2021 про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження №0000076 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 270 КК України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволені слідчого СВ відділу поліції №3 Одеського РУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 про накладення арешту на цілісний майновий комплекс виробничо-складського призначення загальною площею 15632,2 кв.м., реєстраційний номер об`єкта 101, якому присвоєний адрес: м. Одеса, 21 км. Старокиївської дороги, 55/1, що належить ПАТ «Марфін Банк», код ЄРДПОУ: 21650966, шляхом заборони користування, розпорядження та відчуження власником та іншими особами.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4