Провадження № 11-кп/824/1978/2021 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.5 ст.27, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2021 року. Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
із участю

прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)» в м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Київської місцевої прокуратури №8 ОСОБА_8 та першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 02 грудня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, з середньою освітою, не працюючого, раніше судимого вироком Святошинського районного суду м. Києва від 05.09.2018 року за ч.3 ст.289 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , -

визнано винним у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.5 ст.27 ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України та призначено йому покарання за:

- ч.5 ст.27 ч.1 ст.358 КК України у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) грн. 00 коп.;

- ч.4 ст.358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних проступків, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) грн. 00 коп.

Ухвалено вирок Святошинського районного суду м. Києва від 05.09.2018 року, згідно якого ОСОБА_7 засуджений до покарання у виді 7 років позбавлення волі і вирок Святошинського районного суду м. Києва від 02.12.2020 року, згідно якого ОСОБА_7 засуджений до покарання у виді штрафу у розмірі 1700 грн., виконувати самостійно.

Цим же вироком вирішено питання про речові докази та відшкодування процесуальних витрат.

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку суду ОСОБА_7 засуджено за скоєння кримінальних проступків, передбачених ч.5 ст.27 ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, вчинених за наступних обставин.

ОСОБА_7 у невстановленому слідством час та місці домовився з невстановленою слідством особою про придбання підробленого посвідчення водія на його ім`я. Після цього ОСОБА_7 , реалізуючи свій умисел, направлений на підроблення офіційного документу, а саме посвідчення водія, надав невстановленій слідством особі власну фотокартку з метою внесення їх до підробленого водійського посвідчення.
В подальшому невстановлена досудовим розслідуванням особа, перебуваючи в невстановленому місці, в невстановлений досудовим розслідуванням час, виготовила підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 10.07.2012, ніби виданого Старобешівським РЕР УДАІ УМВС України у Донецькій області на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У невстановлений слідством час та місці ОСОБА_7 отримав від невстановленої слідством особи вищевказане посвідчення. Таким чином, ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що він позбавлений згідно Постанови (ун. № 759/6583/17, пр. № 3/759/3399/17) від 18.05.2017 року та не проходив в установленому законом порядку отримання посвідчення водія, яке відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08 травня 1994 року № 340 (зі змінами) "Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами", видається установою, яка має право видавати такі документи і яке, відповідно до п.п. 2.1 а) та 2.4 Правил дорожнього руху України (які діють з 01.01.2002 року зі змінами) водій повинен мати при собі та пред`явити для перевірки на вимогу поліцейського, залишив дане посвідчення в себе та в подальшому почав його використовувати для можливості керувати транспортними засобами.
Відповідно до висновку судово-технічної експертизи документів №17-3/743 від 05.05.2020 року наданий на експертизу бланк посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 10.07.2012 року на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не відповідає за способом друку аналогічним бланкам документів, що знаходяться в офіційному обігу на території України.
Крім того, ОСОБА_7 28.04.2020 року, приблизно о 17 год., керуючи автомобілем "Міцубіші Лансер", реєстраційний номер НОМЕР_2 та рухаючись по вул. Зодчих, 44 в м. Києві, був зупинений працівниками УПП у м. Києві за порушення вимог Правил дорожнього руху України. Після цього ОСОБА_7 на законну вимогу працівника поліції надати документи, достовірно знаючи, що посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 10.07.2012 року, ніби виданого Старобешівським РЕР УДАІ УМВС України в Донецькій області, на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є підробленим, використав його, пред`явивши працівникам поліції та був викритий останніми. В подальшому вказане посвідчення водія було вилучене працівниками поліції.
Відповідно до висновку судово-технічної експертизи документів №17-3/743 від 05.05.2020 року наданий на експертизу бланк посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 10.07.2012 року на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не відповідає за способом друку аналогічним бланкам документів, що знаходяться в офіційному обігу на території України.
Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальні проступки, передбачені ч. 5 ст.27 ч.1 ст.358 та ч. 4 ст.358 КК України, а саме: пособництво у підробленні офіційного документа, яке видається установою, яке має право видавати такі документи і яке надає права з метою його використання підроблювачем, а також у використанні завідомо підробленого документу.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції прокурором Київської місцевої прокуратури №8 ОСОБА_8 подано апеляційну скаргу, в якій він не оспорюючи вирок в частині правильності кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 5 ст.27 ч.1 ст.358 та ч. 4 ст.358 КК України, просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання: за ч.5 ст.27 ч.1 ст.358 КК України у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн. 00 коп.; за ч.4 ст.358 КК України у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. 00 коп.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних проступків шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити покарання ОСОБА_7 у виді штрафу 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн. 00 коп.

Відповідно до ст.71 КК України, з урахуванням положень ч.3 ст.72 КК України, до призначеного покарання приєднати не відбуту частину покарання згідно вироку Святошинського районного суду м. Києва від 05.09.2018 року і остаточно призначити покарання за сукупністю вироків Святошинського районного суду м. Києва від 02.12.2020 року та від 05.09.2018 року ОСОБА_7 у виді позбавлення волі строком на 7 років та штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Мотивуючи свої вимоги прокурор зазначає, що ОСОБА_7 є раніше судимим вироком Святошинського районного суду м. Києва від 05.09.2018 року за ч.3 ст.289 КК України до покарання у виді 7 років позбавлення волі. Проте, суд першої інстанції призначаючи остаточне покарання обвинуваченому, не застосував положення ст.71 КК України, що є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Прокурор також зазначає, що правові підстави для самостійного виконання вироку Святошинського районного суду м. Києва від 05.09.2018 року відсутні.

Першим заступником керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 подано апеляційну скаргу, в якій він просить вирок Святошинського районного суду м. Києва від 02.12.2020 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за: ч.5 ст.27 ч.1 ст.358 КК України у виді 2 років обмеження волі; ч.4 ст.358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних проступків, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, визначити остаточне покарання шляхом часткового приєднання покарання, призначеного вироком Святошинського районного суду м. Києва від 05.09.2018 року, у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі.

У решті вирок залишити без змін.

Обґрунтовуючи свої вимоги зазначає, що маючи дані про те, що ОСОБА_7 засуджений вироком суду від 05.09.2018 року за ч.3 ст.289 КК України, знову вчинив нові кримінальні проступки, Святошинський районний суд м. Києва не призначив обвинуваченому остаточне покарання за сукупністю вироків. Тобто допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, не застосувавши ст.71 КК України, яка підлягала обов`язковому застосуванню.

Крім того прокурор звертає увагу, що враховуючи дані про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого, який після засудження за вчинення тяжкого злочину проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, вчинив нове кримінальне правопорушення з метою приховати незаконне керування транспортними засобами. Ігноруючи позбавлення спеціального права, обвинувачений зухвало продовжив піддавати небезпеці невизначене коло інших учасників руху. За таких обставин, призначення йому найменш суворого покарання в розмірі, наближеному до нижньої межі не може досягти цілей, визначених ст.65 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу прокурора місцевої прокуратури та просив задовольнити в повному обсязі апеляційну скаргу міської прокуратури, думку обвинуваченого ОСОБА_7 , який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги місцевої прокуратури та просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги міської прокуратури, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора Київської місцевої прокуратури №8 ОСОБА_8 підлягає задоволенню, а апеляційна скарга першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 частковому задоволенню, з наступних підстав.

Суд першої інстанції розглянув це кримінальне провадження в порядку, передбаченому ст.ст.381, 382 КПК України, без проведення судового розгляду в судовому засіданні, за відсутності учасників судового провадження, без здійснення фіксування технічними засобами, переконавшись, що обвинувачений не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 5 ст.27 ч.1 ст.358 та ч. 4 ст.358 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються.

Відповідно до ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Із положеннями ч.2 ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування закону, який не підлягає застосуванню.

Згідно з положеннями ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України, є кримінальними проступками, ставлення ОСОБА_7 до вчиненого, яке полягає у визнанні винуватості, дані про особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше судимий. Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до п.1 ч.1 ст.66 КК України, суд першої інстанції визнав щире каяття.

Обставин, що у відповідності до ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому судом першої інстанції не встановлено.

Із огляду на зазначене, районний суд обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність призначення йому покарання у межах санкцій ч. 5 ст.27 ч.1 ст.358 та ч. 4 ст.358 КК України, із урахуванням положень ст.70 КК України, у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн. 00 коп.

Колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження нових злочинів і домірне скоєному.

Разом з тим, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційних скарг прокурорів щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_7 покарання.

Згідно з положеннями ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до ч.3 ст.72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Виходячи із системного аналізу вказаних норм законодавства, у разі засудження особи за нове кримінальне правопорушення, учинене до повного відбуття покарання за попереднім вироком, яке згідно ч.3 ст.72 КК України за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає, суд, незважаючи на це, спочатку повинен застосувати вимоги ст.71 КК України і визначити остаточне покарання за сукупністю вироків. У такому випадку суд визначає остаточне покарання, яке складається із сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком, і на підставі ч.3 ст.72 КК України приймає рішення про їх самостійне виконання.

Проте вказаних вимог закону суд першої інстанції не дотримався та не застосував закон України про кримінальну відповідальність, який підлягає застосуванню, а саме положення ч.1 ст.71 КК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що вироком Святошинського районного суду м. Києва від 05.09.2018 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.289 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років без конфіскації майна.

Покарання за вказаним вироком на час постановлення оскаржуваного вироку обвинуваченим ОСОБА_7 не відбуте.

З огляду на вказані обставини, обвинуваченому ОСОБА_7 належить призначити остаточне покарання застосувавши положення ч.1 ст.71 КК України та до призначеного покарання за оскаржуваним вироком повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 05 вересня 2018 року і за сукупністю вироків остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі та штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) грн. 00 коп.

Згідно ч.1 ст.421 КПК України, обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Таким чином, апеляційна скарга прокурора Київської місцевої прокуратури №8 ОСОБА_8 підлягає задоволенню, а апеляційна скарга першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 частковому задоволенню, а вирок місцевого суду скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухваленням в цій частині вироку апеляційного суду.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури №8 ОСОБА_8 задовольнити.

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 02 грудня 2020 року відносно ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного йому покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання:

- за ч.5 ст.27 ч.1 ст.358 КК України - у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) грн. 00 коп.;

- ч.4 ст.358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних проступків, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) грн. 00 коп.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до призначеного покарання повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 05 вересня 2018 року і за сукупністю вироків Святошинського районного суду м. Києва від 05 вересня 2018 року та від 02 грудня 2020 року остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі та штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) грн. 00 коп.

Покарання у виді штрафу виконувати самостійно.

У решті вирок Святошинського районного суду м. Києва від 02 грудня 2020 року відносно ОСОБА_7 залишити без зміни.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченою у той же строк з моменту вручення копії вироку.

Головуючий :

Судді :