Ухвала
Іменем України
11 червня 2021 року
м. Київ
Справа № 756/7925/18
Провадження № 51-2837 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанцій, на ухвалуОболонського районного суду м. Києва від 30 березня 2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 13 травня 2021 року щодо ОСОБА_4 ,
встановив:
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 30 березня 2021 року кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань (Далі - ЄРДР) за № 0003454 від 09 травня 2018 року щодо ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України в порядку п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК закрито, оскільки після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст. 219 КПК України.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 травня 2021 року вказане рішення суду першої інстанції залишено без зміни.
У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування рішень суду першої та апеляційної інстанцій через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. На обґрунтування своїх вимог вказує, що суд першої інстанції безпідставно не застосував вимоги Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощеного досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII від 22.11.2018 і не повернув прокурору обвинувальний акт для внесення з урахуванням вимог глави 25 КПК України, що призвело до необґрунтованого закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_4 на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Крім того, вказує, що у порушенні вимог ст. 419 КПК України, апеляційний суд, залишаючи його апеляційну скаргу без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції не зазначив підстав, з яких визнав її необґрунтованою, чим істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону.

Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів касаційного суду вважає, що у відкритті касаційного провадження прокурору слід відмовити з огляду на наступне.
Відповідно до положень п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК досудове розслідування це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДРі закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з ч. 1 ст. 219 КПК України, строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР до дня звернення до суду, зокрема з обвинувальним актом.

Закінчення строку досудового розслідування, визначеного ст. 219 КПК, після повідомлення особі про підозру, крім випадку повідомлення про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, є підставою для закриття кримінального провадження (п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК).

За змістом п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти, зокрема, рішення про закриття провадження у випадку встановлення підстав, передбачених п. 10 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу.

Як убачається зі змісту ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 30 березня 2021 року у підготовчому судовому засіданні суд дійшов висновку про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0003454 від 09 травня 2018 року щодо ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, у зв`язку з тим, що після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст. 219 КПК України.

Мотивуючи своє рішення щодо закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0003454 від 09 травня 2018 року, на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, суд встановив такі обставини:

- 07 червня 2018 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України;

- 21 червня 2018 року оголошено про завершення досудового розслідування і надано доступ до матеріалів досудового розслідування в порядку ст. 290 КПК України з укладеною угодою про визнання винуватості;

-21 червня 2018 року вказана угода разом з обвинувальним актом була направлена до Оболонського районного суду м. Києва;

- 26 жовтня 2018 року вказаним судом була постановлена ухвала про відмову у затвердженні угоди про визнання винуватості та матеріалів кримінального провадження повернуто прокурору для продовження досудового розслідування;

- 30 травня 2019 року, без продовження строків досудового розслідування щодо ОСОБА_4 , прокурором було складено та затверджено новий обвинувальний акт, який цього ж дня надійшов до Оболонського районного суду м. Києва.
Враховуючи зазначене, суд прийшов до висновку, що оскільки на момент складання обвинувального акту щодо ОСОБА_4 та направлення його до суду закінчилися строки досудового розслідування визначені у ст. 219 КПК України, то на підставі положень п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 підлягає закриттю.

Прокурор, не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій, відповідно до змісту ухвали суду апеляційної інстанції, просив її скасувати, через те, що суд, розглядаючи матеріали кримінального провадження, не дотримався положень пунктів 4, 5 Розділу ІІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 № 2617-VІІІ, згідно з яких обвинувальні акти, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру у кримінальних провадженнях про злочини, що визначені як кримінальні проступки, які направлені до суду до набрання чинності цим Законом і не призначені на момент набрання ним чинності до судового розгляду, повертаються, прокурору для внесення з урахуванням вимог Глави 25 КПК України. Тому, на думку прокурора, неврахування вказаних вимог Закону, призвело до необґрунтованого закриття судом першої інстанції кримінального провадження щодо ОСОБА_4 .

Переглядаючи кримінальне провадження в межах апеляційної скарги прокурора, проаналізувавши її доводи, суд апеляційної інстанції надавши їм належну оцінку, дійшовши до висновків про правомірність закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_4 з підстав п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Апеляційний суд встановив, що в даному кримінальному провадженні з моменту повідомлення про підозру ОСОБА_4 до направлення обвинувального акта до суду минули строки досудового розслідування та щодо цього підозрюваного цей строк не був продовжений у встановленому законом порядку. Тому суд першої інстанції обґрунтовано закрив вказане кримінальне провадження на підставах, передбачених п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Враховуючи зазначене, постановлена за результатами розгляду апеляційної скарги прокурора ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Відповідно до змісту ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Як було встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 був складений і направлений до суду 30 травня 2019 року, тобто після закінчення строків досудового розслідування, що виключає набуття ним статусу обвинуваченого.

Ці істотні порушення у вигляді складання обвинувального акту поза межами строків досудового розслідування не можуть бути усуненні шляхом складання нового обвинувального акту, а тому твердження прокурора в касаційній скарзі про необхідність повернення обвинувального акту та складання нового відповідно до положень пунктів 4, 5 Розділу ІІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 № 2617-VІІІ, є безпідставними.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Отже, враховуючи, що обґрунтування касаційної скарги прокурора не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, тому колегія судів касаційного суду дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження прокурору необхідно відмовити.
На підставі викладеного та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанцій, на ухвалуОболонського районного суду м. Києва від 30 березня 2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 13 травня 2021 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3