Справа №522/6260/16-к
Провадження № 1-в/522/159/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні у залі суду в м. Одеса клопотання прокурора про заміну призначеного покарання,-

ВСТАНОВИВ:

У клопотанні заступник прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 просить замінити засудженому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання, призначене вироком Приморського районного суду м. Одеси від 13.03.2017р., у виді штрафу у розмірі 5000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 5000 гривень, покаранням у виді позбавлення волі на строк 1 рік 8 місяців, посилаючись на те, у визначений ч.4 ст.26 КВК України строк ОСОБА_3 суму штрафу не сплатив, документів про сплату відповідних частин штрафу суду не надав.

У судове засіданні прокурор не з`явився, надавши письмову заяву щодо покладання вирішення питання на розсуд суду.

Засуджений в судове не з`явився.

Суд, вислухавши думку прокурора, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного.

Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 13.03.2017р. ОСОБА_3 визнано виним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 361 ч.1, ст. 200 ч. 2 КК України та призначено йому покарання на підставі ст. 70 КК України у виді 2 років 2 місяців позбавлення волі з конфіскацією технічних засобів, за допомогою яких було вчинене несанкціоноване втручання, які є власністю винної особи у відповідності до статті 96-1 КК України та 96 2 КК України та штрафу у розмірі 5000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 85000 гривень.

Основне покарання ОСОБА_3 у виді штрафу при призначенні його в сукупності вчинених ним злочинів виконувати самостійно.

Міру запобіжного заходу залишено тримання під вартою, обчислювати з 24 лютого 2016 року, на підставі ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення на два дні позбавлення волі.

Відповідно до положень абзацу 2 частини 5 ст. 53 КК України у разі несплати штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, призначеного як основне покарання, та відсутності підстав для розстрочки його виплати суд замінює несплачену суму штрафу покаранням у виді позбавлення волі із розрахунку один день позбавлення волі за вісім неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Однак, така заміна можлива лише в межах строків давності виконання обвинувального вироку, передбачених ст. 80 КК України.

Разом з тим ст. 80 КК України передбачено нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлено імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Так, зокрема приписами п. 1 ч. 1 ст.80 КК України передбачено, що особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Вказана стаття передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання.

Водночас засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку з чим, законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Відповідно до ч. 3 ст. 80 КК України перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. Згідно з ч. 4 цієї статті перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин.

Вказані положення свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

Також ст. 80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України викладеної у рішенні по справі № 5-324кс15 від 24.12.2015, ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків виконання обвинувального вироку є особливим юридичним фактом, питання вирішення якого належить до компетенції суду, а отже цей факт слід встановлювати з дотриманням вимог процесуальної форми.

Зокрема, редакція частини третьої статті 80 Кримінального кодексу України певним чином співвідноситься зі статтями 389 та 390 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у частині третій статті 80 Загальної частини Кримінального кодексу України, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із кримінальних правопорушень, передбачених зазначеними статтями Особливої частини Кримінального кодексу України.

Таким чином, вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання. Лише не сплата засудженою штрафу в певний строк сама по собі не свідчить про її ухилення від відбування цього покарання.

Доводи прокурора в судовому засіданні про те, що прокурор звернувся до суду з поданням у 2018 році, але засуджений ухилявся від відбування покарання, є неспроможними.

Зокрема Верховний Суд в правових позиціях зазначив, що до набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання, питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду вирішувати неправомірно.

Так як щодо ОСОБА_3 обвинувальний вирок за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 389 КК України (ухилення від відбування покарання у виді штрафу) не ухвалювався, а лише несплата засудженим суми штрафу в певний строк сама по собі не свідчить про ухилення його від відбування цього покарання, немає підстав вважати, що перебіг строків давності був зупинений в зв`язку з ухиленням засудженого від відбування покарання в сенсі вимог ч. 3 ст. 80 КК України.

Отже, зазначені прокурором доводи не є підставою для висновку про ухиленням засудженого від відбування покарання.

Оскільки, з дня набрання вироком законної сили до часу розгляду справи судом пройшло більш як 2 роки, суд приходить до висновку про закінчення перебігу строків давності виконання обвинувального вироку, а тому в задоволенні клопотання прокурора про заміну ОСОБА_3 покарання у виді штрафу на покарання у виді позбавлення волі слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст. 539 КПК України, ст. 80 та ст. 389 КК України, суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання заступника прокурора Одеської місцевої прокуратури про заміну несплаченої суми штрафу покаранням у виді позбавлення волі щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Приморського районного суду м. Одеси України за ст. 361 ч.1, ст. 200 ч. 2 КК України у виді 2 років 2 місяців позбавлення волі з конфіскацією технічних засобів, за допомогою яких було вчинене несанкціоноване втручання, які є власністю винної особи у відповідності до статті 96-1 КК України та 96 2 КК України та штрафу у розмірі 5000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 85 000 гривень, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1

16.02.2021