Справа № 346/4455/19
Провадження № 11-кп/4808/273/21
Категорія ч. 2 ст. 156 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
Рішенням апеляційного суду частково задоволено апеляційні скарги, постановлено внести дані про ОСОБА_3 до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканності малолітньої особи.
Апеляційні скарги прокурора та потерпілих щодо м`якості призначеного покарання залишені без задоволення.

Із цим не погоджуюсь.

По-перше. Злочин тяжкий і передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років (ст. 12, ч. 2 ст. 156 КК).

На підвищений інтерес суспільства до боротьби із такими видами злочинів також указує вимога закону про внесення даних щодо засудженого до реєстру, який не передбачає їх вилучення за давністю це є формою захисту суспільства від такого роду злочинних діянь, які підривають засади існування соціуму.

Тому для застосування ст. 75 КК України в таких справах необхідно зазначити обставини, які свідчать про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання.

Таких обставин у справі немає, оскільки в цій ситуації вчинення злочину вперше, позитивна характеристика, часткове відшкодування шкоди та наявність неповнолітньої дитини не дають підстав для висновку про можливість виправлення ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства.

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 заявили, що дії обвинуваченого не були батьківськими обіймами, вони мали явний сексуальний характер щодо них. Це їх сильно травмувало. Вони обурювались тим, що обвинувачений цього не визнає.

По-друге. В такому разі слід виходити з того, що право на сатисфакцію належить потерпілій стороні в першу чергу (ст. 1 КК, ст. 2 КПК), тому думка потерпілих має вагоме значення для правильного визначення покарання.

Потерпілі та прокурор вимагають для обвинуваченого кари як реального покарання за розбещення малолітніх.

Така позиція потерпілих, які особисто постраждали від злочину і можуть оцінити співмірність шкоди і покарання, унеможливлює застосування положень ст. 75 КК у цій справі.

По-третє. Потерпілі - двоє малолітніх осіб, які були безпорадні в силу віку.

Використання ОСОБА_3 безпорадного стану для задоволення потягу до розбещення малолітніх є свідченням того, що для нього під час учинення злочину не мали цінності честь, гідність, дитячий вік потерпілих дівчат, їх можливі психологічні травми та ускладнене майбутнє.

Цього суд не врахував як обставину, що обтяжує покарання (ст. 67 КК України), хоч необхідні дані та законні підстави для цього були.

Повторне вчинення злочину також належало врахувати як обставину, що обтяжує покарання, оскільки це обставина, яку не потрібно ставити у вину згідно з конструкцією норми ст. 156 КК України і доводити через очевидність двоє потерпілих, а значить мінімум два епізоди.

Повторність у цій справі про розбещення малолітніх має факультативний характер, але якщо вона є, то таку обставину обов`язково належало врахувати при призначенні покарання як характеристику особи, що схильна до таких дій.

Такий стан справ потребує для обвинуваченого іншої превенції, ніж звільнення від відбування покарання з випробуванням.

По-четверте. Кількість потерпілих, епізодів обвинувачення та тривалість злочину протягом 2017-2019 років указують на наявність у обвинуваченого установки на подібні вчинки.

ОСОБА_3 лише частково визнав вину і звинувачував в усьому законного представника потерпілої ОСОБА_6 , яка прагне його посадити, а майно відібрати.

Жодного факту про існування таких намірів і дій законного представника потерпілої немає, а, отже, ставлення обвинуваченого до вчиненого некритичне він не кається і прямим показанням потерпілих про розбещувальні дії щодо них пропонує не вірити.

За таких обставин профілактичної мети покарання (ч. 2 ст. 50 КК) неможливо буде досягти без ізоляції ОСОБА_3 від суспільства.

ОСОБА_3 за скоєний злочин належало призначити реальне покарання у виді позбавлення волі згідно з санкцією ч. 2 ст. 156 КК України.

Суддя ОСОБА_2