Справа № 185/6506/20
Провадження № 1-кп/185/229/21
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 квітня 2021 року м. Павлоград
Дніпропетровської області
Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
перекладачів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
потерпілої - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
захисника - адвоката ОСОБА_8 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Першотравенськ, Дніпропетровської області, громадянина Білорусії, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, розведеного, без місця реєстрації в Україні, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 23 листопада 2020 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді арешту строком два місяці,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, та кримінальних проступків, передбачених ч.1,ч.3 ст.357 КК України,
ОСОБА_7 24 січня 2020 року, приблизно об 11 годині 10 хвилин проходив повз будинок АДРЕСА_2 , де біля одного з під`їздів будинку побачив процесію поховання раніше не знайомого померлого ОСОБА_9 .
Поруч з померлим перебували його родичі та близькі, що зібрались на процесію поховання.
До вказаної процесії приєднався й ОСОБА_7 та з вказаними особами попрямував на місце захоронення померлого ОСОБА_9 , а саме - на кладовище, яке розташоване в с. Вербки, Павлоградського р-ну, Дніпропетровської області.
Перебуваючи на вказаному кладовищі ОСОБА_7 , приблизно о 12 годині 30 хвилин помітив, як до дружини покійного ОСОБА_6 підходять родичі та близькі померлого, які висловлювали співчуття та передавали їй в якості допомоги грошові кошти на поховання.
В цей час у ОСОБА_7 раптово виник злочинний намір направлений на вчинення розбійного нападу з метою заволодіння чужим майном, із застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я ОСОБА_6 .
В подальшому, 24 січня 2020 року, дочекавшись захоронення ОСОБА_9 та закінчення поминального обіду, ОСОБА_7 разом з іншими особами, які перебували на процесії поховання, в тому числі і з жінкою померлого ОСОБА_6 , на автобусі поїхав до м. Павлограда, Дніпропетровської області.
Вийшовши з автобусу біля будинку АДРЕСА_2 , де мешкає ОСОБА_6 , ОСОБА_7 почав рухатись за останньою, яка також вийшла з ним з автобусу та провів її до будинку, де на неї вже чекали її діти.
24 січня 2020 року, приблизно о 14 годині 10 хвилин, ОСОБА_7 , дочекавшись, поки діти підуть з помешкання ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на вчинення розбійного нападу з метою заволодіння чужим майном, із застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я ОСОБА_6 , піднявся на третій поверх до квартири АДРЕСА_3 , в якій мешкає ОСОБА_6 та подзвонив у вхідні двері.
Щойно ОСОБА_6 відкрила вхідні двері своєї квартири, як ОСОБА_7 напав на неї - заштовхнув останню до прихожої кімнати квартири, проник до житла потерпілої, замкнув за собою вхідні двері та з метою присікання можливого опору зі сторони ОСОБА_6 почав погрожувати їй ножем та вимагав передати йому грошові кошти, золоті прикраси та банківські картки.
Крім того, з метою залякування потерпілої, за допомогою принесеного з собою ножа, усвідомлюючи свою фізичну перевагу перед потерпілою, застосовуючи насильство, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, ОСОБА_7 перебуваючи у житлі потерпілої наніс ОСОБА_6 декілька ударів ножем в область лівої щоки, підборіддя та шиї з права,в результаті чого спричинив потерпілій тілесні ушкодження у вигляді різаної рани в області підборіддя з розповсюдженням на нижню щелепу зліва, що за своїм характером відноситься до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я впродовж більше шести днів, але не більше як три тижні (21 день). Враховуючи, що для зменшення вираженості патологічних змін необхідно було медичне втручання, а також те, що з часом виявлене ушкодження не зникло, вказане тілесне ушкодження призвело до непоправного знівечення обличчя та відноситься до тяжких тілесних ушкоджень.
Від вказаних ударів ОСОБА_6 втратила рівновагу та впала на підлогу вдарившись об стіну, внаслідок чого отримала тілесні ушкодження у вигляді саден та синців, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Після цього, внаслідок вчинення зазначеного розбійного нападу ОСОБА_7 заволодів грошовими коштами в сумі 7000 грн., які перебували на підвіконні в кухонній кімнаті вказаної квартири, чим спричинив потерпілій ОСОБА_6 матеріального збитку на вказану суму.
Крім того, ОСОБА_7 , 24 січня 2020 року, приблизно о 14 годині 12 хвилин, знаходячись за адресою: АДРЕСА_4 , яка належить ОСОБА_6 спричинивши останній під час вчинення розбійного нападу тілесні ушкодження, в той момент коли потерпіла ОСОБА_6 , скориставшись відсутністю контролю за її діями зі сторони ОСОБА_7 , підбігла до вхідних дверей своєї квартири та почала їх відмикати, аби втекти від нападника та покликати на допомогу.
В свою чергу ОСОБА_7 , наздогнав потерпілу, та застосовуючи насильство, з метою присікання дій потерпілої ОСОБА_6 , схопив її руками за волосся , затягнув у туалетну кімнату, зачинив двері та з зовнішньої сторони підпер їх за допомогою швацької машини, що знаходилася в квартирі. Перебуваючи у вказаній квартирі, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, ОСОБА_7 заволодів паспортом на ім`я ОСОБА_6 , серія НОМЕР_1 виданого Павлоградським МВ УМВС України в Дніпропетровській області 17 липня 2000 року
В подальшому, ОСОБА_7 , перебуваючи у вказаній квартирі умисно, з корисливих мотивів, заволодів банківською картою АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_2 , яка згідно Закону України «Про банки та банківську діяльність» від 07.12.2000 № 2121-ІІІ та Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в України» від 05.04.2001 № 2346-111, є офіційним документом, що належить банку та перебуває у законному володінні і користуванні ОСОБА_6 , та погрожуючи ножем почав вимагати ОСОБА_6 назвати пароль від вказаної карти.
Отримавши відомості від ОСОБА_6 щодо паролю від вказаної банківської карти ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення з вказаними речами зник та розпорядився ними на власний розсуд.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 не визнав свою провину за ч.4 ст.187 КК України, визнав повністю свою вину за ч.1,ч.3 ст.357 КК України та надав наступні показання.
Зазначає, що вчинив вказаний злочин, оскільки не отримав плату за свою допомогу у похованні чоловіка потерпілої. Разом з тим додав, що потерпіла не обіцяла йому якихось виплат та не домовлялася з ним з приводу будь-якої допомоги, раніше з потерпілою він не був знайомим.
Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні впізнала обвинуваченого, як особу, що вчинила відносно неї низку протиправних діянь та показала, що 24.01.2020 року вона проводила церемонію поховання чоловіка, який помер напередодні. У вказаному заході приймав участь й обвинувачений, якого вона бачила на кладовищі, під час поминального обіду, в автобусі, тощо. Близько 14.10 год того ж дня, коли від неї пішли її родичі, в двері квартири подзвонили. Вона, через сумні події того дня втратила обачність, та не пересвідчилася хто до неї прийшов, й відкрила двері квартири. В той же час обвинувачений з силою відштовхнув її до помешкання, вдарив по обличчю та демонструючи ніж почав вимагати передати йому гроші, коштовності, тощо. Злякавшись, вона стала благати його про те, аби він не вчиняв вказаних дій та вказала йому на підвіконня, де знаходилися 7000грн., які їй передавала близькі та родичі на похованні чоловіка. Обвинувачений став перераховувати вказані гроші, а вона в той час намагалася вибігти з житла. ЇЇ дії побачив обвинувачений, який став бити її, тягати за волосся, погрожував зарізати та наніс декілька ударів ножем по обличчю, підборіддю, шиї. В той же час обвинувачений вдарив її й ножем в щоку, яку сильно порізав. Вона вискочила на балкон та стала звати на допомогу, в зв`язку з чим обвинувачений заштовхнув її до туалету, та закрив, погрожував зарізати, якщо вона не повідомить пін код від банківської картки. Після цього обвинувачений покинув житло. Його дії продовжувалися, приблизно, пів-години. За наслідками вчинення вказаних злочинів обвинувачений заволодів її грошовими коштами у розмірі 7000грн, паспортом та кредитною банківською карткою на її ім`я, їй було спричинені тілесні ушкодження, в тому числі й тяжке у виді непоправного знівечення обличчя. Вона мала з цього приводу операцію, в теперішній час діже комплексує з цього поранення, яке, навіть після операційного втручання має виражений характер, який змушує її соромитися шраму. Вона весь час після поранення змушена прикривати шрам, та й загалом всю щоку якимось речами, чи то косметичними засобами. Вимагає обвинуваченому найсуворішого покарання.
Свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , син, донька та невістка потерпілої, відповідно, повідомили суд, що раніше не знали обвинуваченого. Бачили його 24.01.2020 року під час поховання батька, на кладовищі, поминальному обіді, тощо. В той же день, після вказаної траурної церемонії, коли вони поїхали від матері, остання повідомила про напад на неї обвинуваченим, заволодіння її коштами та спричинення тілесних ушкоджень, в тому числі й ножем. За місцем проживання матері вони бачили сліди вчинення злочину безлад, кров, перевернуті речі, а також побиту та поранену матір. Останній було спричинене в тому числі й ножове поранення на лівій щоці. Мати вказала, що впізнала обвинуваченого, як особу, яка в той же день була присутня на похованні її чоловіка. Згодом мати зверталася до лікарні за для проведення хірургічно-косметологічної операції.
Крім показань потерпілої та свідків, винність обвинуваченого за ч.4 ст.187 та ч.1,3 ст.357 КК України підтверджується наступними доказами.
Рапортами фіксації повідомлень гр. ОСОБА_14 від 24.01.2020 року про вчинення відносно потерпілої ОСОБА_15 розбійного нападу, із проникненням до житла, застосуванням ножа та спричиненням тілесних ушкоджень.
Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, яким зафіксоване звернення потерпілої ОСОБА_15 до правоохоронних органів, щодо вчинення відносно неї злочину
Протоколом огляду місця події з фото таблицями від 24.01.2020 року, згідно з яким встановлено місце вчинення злочину та проведено огляд, під час якого встановлено наявність в зазначеному місці слідів вчинення розбійного нападу безлад, перевернуті речі, сліди крові, тощо, зафіксована наявність слідів чоловічого взуття…
Відеозаписом з кафе «Гірник» та протоколом його перегляду, якими зафіксована присутність обвинуваченого ОСОБА_13 на поминальному обіді в день вчинення злочину.
Довідкою лікувальної установи, якою зафіксоване звернення потерпілої 24.01.2020 року о 15.10 год. до лікаря з приводу, в тому числі, й різаної рани лівої щоки.
Висновками судово-медичної експертизи № 24 від 07.02.2020 року та № 24-Д від 18.09.2020 року якими встановлено що потерпілій ОСОБА_15 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді різаної рани в області підборіддя з розповсюдженням на нижню щелепу зліва, що за своїм характером відноситься до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я впродовж більше шести днів, але не більше як три тижні (21 день). Враховуючи, що для зменшення вираженості патологічних змін необхідно було медичне втручання, а також те, що з часом виявлене ушкодження не зникло, вказане тілесне ушкодження призвело до непоправного знівечення обличчя та відноситься до тяжких тілесних ушкоджень.
Вказане тілесне ушкодження могло бути спричинено лезом ножа.
Крім того, потерпілій були спричинені легкі тілесні ушкодження у вигляді синців та саден підборіддя, синців правої та лівої сідниці, лівого плеча та лівого стегна
Протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, відповідно до яких потерпіла ОСОБА_15 , свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , впізнали за рисами обличчя на фото № 2 ОСОБА_7 , як особу яка вчинила розбійний напад на потерпілу та інші правопорушення, та яка в день поховання чоловіка потерпілої була присутня на вказаній церемонії.
Відеозаписом з камери спостереження АТ «Сбербанк», яким зафіксовано намагання обвинуваченого в період часу з 14.50 до 15.10 27.01.2020 року під час перебування у м.Дніпро скористатися банківською карткою потерпілої Асташиної.
Протоколом проведення слідчого експерименту, під час перегляду якого судом було встановлено, що потерпіла Асташина, під час проведення вказаної слідчої дій розказала й показала про обставини, перебіг та наслідки вчинення обвинуваченим розбійного нападу, з проникненням до її житла, застосуванням ножа, спричинення тілесних ушкоджень, в тому числі й різаної рани лівої щоки, заволодіння належними їй грошовими коштами, паспортом, банківською карткою.
Аналізуючи позицію обвинуваченого в судовому засіданні, яка зводиться, фактично. до не визнання своєї провини у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України та оспорювання очевидних та не спростовних доказів, співставляючи її з обвинуваченням, що висунуто ОСОБА_7 , також з дослідженими судом протоколами слідчих дій, документами, експертними висновкам, які у своїй сукупності повністю викривають обвинуваченого у вчиненні як кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, так і у вчиненні кримінальних проступків передбачених ч.1, ч.3 ст.357 КК України, суд робить висновок про те, що наведені судом докази винності обвинуваченого за пред`явленими статтями обвинувачення мають характер логічних, змістовних, послідовних, беззаперечних та об`єктивних.
Наведені докази винності обвинуваченого ОСОБА_7 є такими, що доповнюють одне одного, є належними допустимими та достатніми, оскільки, у відповідності до ст.ст.84-86 КПК України прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженню, та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а також є такими, що отримані у порядку, встановленому Конституцією та КПК України.
Натомість, доводи обвинуваченого та його захисника про непричетність обвинуваченого до вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України судом не беруться до уваги, оскільки, будь-якими іншими доказами, крім показань обвинуваченого, ці доводи не підтверджені.
Навпаки, зазначені показання обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що до квартири потерпілої він прийшов з метою отримати гроші за допомогу, надану ним потерпілій під час поховання її чоловіка повністю спростовуються наведеною сукупністю доказів винуватості у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.
Зазначені висновки суд обґрунтовує наступним.
За правилами ст. 187 КК України розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.
Саме на це орієнтує суди Верховний Суд України в своїй Постанові Пленуму №10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини протии власності».
Судовим розглядом зазначеного кримінального провадження було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_13 з однієї сторони, та потерпіла ОСОБА_15 з іншої не є друзями, товаришами, однолітками, особами однієї статі, вікової категорії, тощо. Вказані особи не є й сусідами, оскільки кожен окремо має відмінну від іншого адресу постійного проживання, а також не мали між собою тісних та сталих соціальних зв`язків, які за певних умов могли б дозволити обвинуваченому перебувати у житлі потерпілої.
Відтак, суд робить висновок про те, що вчинення обвинуваченим ОСОБА_13 розбійного нападу на потерпілу супроводжувалося незаконним проникненням у її житло.
Показання обвинуваченого про те, що особисто він не домовлявся з потерпілою про оплату його допомоги під час поховання чоловіка потерпілої, та аналогічні показання з цього приводу й самої потерпілої вказують на те, що позиція обвинуваченого про те, що до житла потерпілої він з явився з метою отримати кошти за надану родині потерпілої допомогу під час поховання її чоловіка не відповідає дійсності та обрана обвинуваченим з метою ввести суд в оману та домогтися перекваліфікації вчинених ним злочинних дій.
Застосування обвинуваченим під час вчинення розбійного нападу ножа підтверджується не тільки показаннями самої потерпілої, а й виявленими у неї тілесних ушкоджень.
Зокрема, експертним висновком встановлено, що потерпілій були спричинені, в тому числі й тілесні ушкодження у вигляді різаної рани в області підборіддя з розповсюдженням на нижню щелепу зліва, що за своїм характером відноситься до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я впродовж більше шести днів, але не більше як три тижні (21 день). Враховуючи, що для зменшення вираженості патологічних змін необхідно було медичне втручання, а також те, що з часом виявлене ушкодження не зникло, вказане тілесне ушкодження призвело до непоправного знівечення обличчя та відноситься до тяжких тілесних ушкоджень.
Суд зазначає, що тяжким тілесним ушкодженням вважається тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, чи таке, що спричинило втрату будь-якого органу або його функцій, психічну хворобу або інший розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину, або переривання вагітності чи непоправне знівечення обличчя.
Відповідно до Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затвердженихнаказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року № 6, судово-медичний експерт не кваліфікує ушкодження обличчя як знівечення, оскільки це поняття не є медичним. Він визначає вид ушкодження, його особливості та механізм утворення, встановлює, чи є це ушкодження виправним або невиправним. Під виправністю ушкодження належить розуміти значне зменшення вираженості патологічних змін (рубця, деформації, порушення міміки тощо), з часом чи під дією нехірургічних засобів. Коли ж для усунення необхідне оперативне втручання (косметична операція), то ушкодження обличчя вважається невиправним.
Судовим розглядом встановлено, що потерпіла, в зв`язку з отриманням вказаних тілесних ушкоджень у вигляді різаної рани в області підборіддя з розповсюдженням на нижню щелепу зліва мала медичне втручання у виді косметичної операції.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 27Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», визначення наявності знівечення обличчя є компетенцією суду. Встановлювати ж, чи є знівечення обличчя непоправним, необхідно за допомогою судово-медичної експертизи.
Ознайомившись із висновками судово-медичної експертизи № 24 від 07.02.2020 року та № 24-Д від 18.09.2020 року, додатками до них, досліджуючи та оцінюючи в судовому засіданні експертні фото, та фото обличчя потерпілої, якими зафіксований його стан до спричинення тілесних ушкоджень, а також після їх спричинення суд, виходячи із загальноприйнятих уявлень про вигляд обличчя людини, тим паче особи жіночої статі, наявний на обличчі потерпілої рубець, який, фактично, ділить ліву сторону обличчя потерпілої навпіл, місце його знаходження, його страхітливий та огидний вигляд, який є таким, що відштовхує, та надає обличчю потерпілої відразливого чи потворного вигляду, приводить до висновку доведеності того факту, що тілесні ушкодження, заподіяні потерпілій, відносяться до категорії тяжких за ознакою непоправного знівечення обличчя.
Отже, під час судового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_7 були встановлені та підтверджені об`єктивні обставини вчинення обвинуваченим інкримінованих злочину та кримінальних проступків, перебіг їх вчинення, використане знаряддя злочину, ступень реалізації злочинних намірів обвинуваченого, та наслідки вчинення протиправних дій.
При цьому, визначаючи спрямованість умислу особи, яка притягається до кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину проти власності, та кримінальних проступків, передбачених Розділом XV КК України суд з`ясував зміст і спрямованість умислу винного, вирішуючи зазначене питання виходячи із сукупності всіх належним чином встановлених обставин вчиненого діяння, зокрема, способу вчиненого злочину, характеристики знарядь злочину, причини припинення злочинних дій, їх наслідки, поведінку винного і потерпілої, їх стосунків, що передували злочинним діям, і всіх інших обставин, що мали відношення до справи.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположеннях свобод, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення вини «поза розумним сумнівом». Така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Оцінюючи в сукупності досліджені докази винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 вчиненні інкримінованих злочину та кримінальних проступків суд приходить до висновку, що винність обвинуваченого ОСОБА_7 за пред`явленим обвинуваченням доведена саме «поза розумним сумнівом», оскільки наведені судом у вироку докази винуватості обвинуваченого є очевидними, беззаперечними та безсумнівними.
До такого висновку суд приводять досліджені докази, які вказують на узгодженість, цілеспрямованість та активну послідовність злочинних дій обвинуваченого.
Таким чином, винність обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.4 ст.187, ч.1,ч.3 ст.357 КК України доказана та підтверджена повністю.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 необхідно правильно кваліфікувати:
- за ч.4 ст.187 КК України як напад, з метою заволодіння чужим майном, (розбій), поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаний з проникненням у житло та заподіянням тяжких тілесних ушкоджень;
- за ч.1 ст.357 КК України як викрадення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів;
- за ч.3 ст.357 КК України як незаконне заволодіння паспортом.
При призначенні виду і розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд, у відповідності до ст.ст.65-67 КК України враховує, що обвинувачений ОСОБА_7 підлягає покаранню за вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення та вчинення кримінальних проступків. 23 листопада 2020 року був засуджений Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді арешту строком два місяці, є громадянином Білорусії.
Пом`якшувальних та обтяжуючих обставин суд не вбачає.
Наведені обставини вчинення злочину та кримінальних проступків, що встановлені судовим розглядом, перебування обвинуваченого у розшуку, характер та спосіб їх вчинення в день поховання чоловіка потерпілої, предмет, який був застосований під час вчинення розбійного нападу на потерпілу, місце вчинення злочину власне житло потерпілої, а також наслідки вчинення злочинних дій та ставлення обвинуваченого до їх вчинення, зухвалість його вчинення та поведінка обвинуваченого після його вчинення, свідчать про підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого для законослухняного оточення, а також про те, що виправити обвинуваченого ОСОБА_7 та запобігти його злочинній діяльності не можливо без його тривалої ізоляції від суспільства.
В зв`язку з цим суд приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_7 має бути засудженим:
- за ч. 4 ст. 187 КК України - до покарання у виді позбавлення волі, з конфіскацією усього належного обвинуваченому майна, в межах, передбаченому санкцією вказаної статті
- за ч.1 та ч.3 ст.357 КК України до покарання у виді обмеження волі,
в межах, передбачених санкціями вказаних статей.
За сукупністю вказаних злочинів ОСОБА_7 необхідно призначити покарання за правилами ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі, з конфіскацією усього належного обвинуваченому майна.
23 листопада 2020 року ОСОБА_7 був засуджений Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді арешту строком два місяці.
Відтак остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_7 повинно бути призначено у відповідності до вимог ч.4 ст.70 КК України, у виді позбавлення волі, з конфіскацією усього належного обвинуваченому майна, шляхом поглинання покарання що призначене обвинуваченому за попереднім вироком суду у виді арешту строком два місяці, більш суворим покаранням.
При цьому, суд враховує, що саме таке покарання буде відповідати приписам закону, зазначеним, зокрема у ст. 65 КК України, відповідно до яких суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а також відповідно до положень ст. 50 КК України, яка визначає, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Позовні вимоги у справі відсутні.
Доля речових доказів має бути вирішена у відповідності до ст.100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 374 КПК України суд, -
ОСОБА_7 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст.187, ч.1 ст.357, ч.3 ст.357 КК України.
ОСОБА_7 призначити покарання:
- за ч.4 ст.187 КК України - у виді позбавлення волі, строком дванадцять років, з конфіскацією усього належного йому майна;
- за ч.1 ст.357 КК України у виді обмеження волі, строком два роки;
-- за ч.3 ст.357 КК України у виді обмеження волі, строком два роки.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі, строком дванадцять років, із конфіскацією усього належного йому майна.
На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання у виді арешту строком два місяці, що було призначено Шульженку вироком Павлоградського міськрайонного суду від 23 листопада 2020 року зазначеним вище, більш суворим покаранням, остаточно призначити покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі, строком дванадцять років, із конфіскацією усього належного йому майна.
До набрання вироком чинності запобіжний захід відносно ОСОБА_7 залишити незмінним у вигляді тримання під вартою.
Строк відбуття покарання обчислювати з 16.50год. 26 серпня 2020 року.
- один слід низу взуття, який зберігається в камері схову речових доказів Павлоградськогоо ВП ГУНП України в Дніпропетровській області ( квитанція № 000926/ - знищити;
- сім слідів рук, двд диски с записами з камери спостережень АТ «Сбербанк», з кафе «Гірник», с записом слідчого експерименту за участю потерпілої Асташиної зберігати в матеріалах провадження.
Вирок може бути оскаржено до Дніпровського Апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в строк тридцять днів з дня його проголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя: ОСОБА_1