Справа № 950/434/21
Номер провадження 1-кс/950/77/21
У Х В А Л А

09 квітня 2021 року Лебединський районний суд Сумської області

в складі: слідчого судді - ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши скаргу №151 ОСОБА_3 на бездіяльність щодо внесення відомостей до Єдиного Державного реєстру досудових розслідувань заяви №695 про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 182 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся зі скаргою на бездіяльність щодо внесення відомостей до Єдиного Державного реєстру досудових розслідувань, мотивуючи свої вимоги тим, що 29 грудня 2020 року він на електронну пошту Лебединського ВП Сумського РВП ГУНП в Сумській області надіслав заяву №695 в якій повідомив короткий виклад обставин, що беззаперечно свідчать про вчинення злочинів та просив внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення передбачене статтею 182 КК України по факту умисного та усвідомленого втручання в його особисте життя приватним нотаріусом ОСОБА_4 який у змові з приватним підприємцем ОСОБА_5 роками здійснювали свою нотаріальну діяльність з порушенням прав чисельної кількості громадян, в тому числі його прав та прав його сестри ОСОБА_6 - нотаріус без їх відома і згоди поширював конфіденційну інформацію про їх приватному підприємцю ОСОБА_7 , а остання, без їх відома і згоди обробляла цю інформацію впродовж як мінімум 2010 2013 років. За відсутності відповіді, 28 січня 2021 року звернувся до ГУНП в Сумській області зі скаргою 62 до якої, в додатках надав заяву № 695 від 29.01.2021 р. та просив забезпечити внесення до ЄРДР вищезазначених відомостей. Отже в заяві № 695 та скарзі № 62 повідомив про вчинення злочину, назвав посади і місце роботи правопорушників, зазначив правову кваліфікацію злочинів з указаниям статей Кримінального Кодексу України, тобто вказав усі передбачені ч. 5 ст. 214 КПК України відомості, необхідні для внесення їх до ЄРДР та просив забезпечити внесення до ЄРДР відомості про вчинені групою осіб - нотаріусом ОСОБА_4 з приватним підприємцем ОСОБА_5 злочини, описані в заявах № 385 від 09 липня 2020 року та № 695 від 29 грудня 2020 року, або назвати і надати законні докази того, що в діяннях названих осіб відсутній склад чи ознаки злочину. ГУНП переадресувало мою скаргу № 62 до Лебединського ВП № 3, який її розглянув та у відповідь надіслав листа № К-11/63/01-2021 від 20.02.2021 р.., який надійшов до нього простою поштовою кореспонденцією 3 березня 2021 року. Як вбачається з тексту листа № К-11/63/01-2021 від 20.02.2021 р., відомості про злочин, скоєний 27.09.2012 році, до ЄРДР внесений не був, а його заяву № 695 примітивно приєднали до кримінального провадження № 0000074 (злочин вчинено у травні 2013 року при інших обставинах баз участі ОСОБА_5 ), яке за тотальної бездіяльності слідчих, до сьогодні не розслідується, бо напевно слідчі чи їх керівники отримали гарного хабара. Такі дії поліціянтів є дискримінаційними, бо впродовж серпня - вересня 2020 року, на замовлення прокуратури, слідчі Лебединського ВП умисно та усвідомлено, з одного й того ж приводу, відкрили два фіктивні кримінальні провадження щодо гр. ОСОБА_8 . Повноваження слідчого при отриманні заяви про злочин визначені нормами КПК. Заява про злочин є процесуальним документом, а рішення про порушення кримінальної справи чи відмову в її порушенні є процесуальним рішенням. Несвоєчасний розгляд такої заяви чи її не розгляд є процесуальною бездіяльністю. Отже, при наявності очевидних ознак злочинів, при наявності протиправних діянь, в порушення вимог ч. 1 ст. 214 КПК України, впродовж 24 годин, без жодних розумних пояснень, без посилання на докази, поліціянти вирішили приховати злочин і не внесли до ЄРДР відомості про його скоєння, які перевірки) до внесення відомостей до ЄРДР, в тому числі оцінювати та аналізувати написані в заяві відомості, а також використовувати розумові здібності слідчого чи інших працівників поліції і їхні голослівні умовиводи. Заява з повідомленням про злочин не передбачає та не потребує від слідчого використання його мозку і умовиводів для прийняття рішення про внесення чи відмову у внесенні відомостей до ЄРДР, бо така заява підлягає розгляду виключно в межах ст. 214 КПК, а посилання слідчого на будь які інші статті та інших законів є безглуздям та самоправством, що саме і вчинив слідчий при розгляді його заяви. Точно так же і слідчий - суддя, до внесення відомостей до ЄРДР не уповноважений на власних припущеннях оцінювати його заяву на наявність чи відсутність в ній ознак злочину, бо суд лише встановлює бездіяльність в кримінальному процесі і скасовує необгрунтовані постанови слідства, а право вирішувати про наявність злочину залишається справою слідчого.

Тому він просить: 1. Зобов`язати СВ Лебединського ВП внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення передбачене статтею 182 КК України по факту умисного та усвідомленого втручання в його особисте життя приватним нотаріусом ОСОБА_4 який у змові з приватним підприємцем ОСОБА_5 роками здійснювали свою нотаріальну діяльність з порушенням прав чисельної кількості громадян, в тому числі його прав та прав його сестри ОСОБА_6 - нотаріус без нашого відома і згоди поширював конфіденційну інформацію про нас приватному підприємцю ОСОБА_7 , а остання, без нашого відома і згоди обробляла цю інформацію впродовж як мінімум 2010-2013 років. 2. У зв`язку з пандемією коронавірусної хвороби і проблемою прибуття) переїзду автобусами від с. Будилка і до суду та у зворотному напрямку, у зв`язку зі скороченням чисельності автобусів, їх поломками і відмовами перевізників виконувати напівпорожні рейси, прошу розглянути дану скаргу без його присутності, враховуючи те, що він підтримує її вимоги.

Заявник до судового засідання не з`явився, надіслав суду заяву, у якій попросив розглянути скаргу без його участі, вимоги скарги підтримав.

Представник відділу поліції №3 (м. Лебедин) Сумського РВП ГУНП у Сумській області, у судовому засіданні проти скарги заперечив з тих підстав, що по цим фактам вже розслідується кримінальне провадження та заявив клопотання про дослідження цього кримінального провадження судом. До судового засідання 9 квітня 2021 року, прокурор та представник СВ відділу поліції №3 (м. Лебедин) Сумського РВП ГУНП у Сумській області не з`явились, хоча про дату і місце розгляду справи були належним чином повідомлені.

Ч. 3 ст. 306 КПК України передбачено, що розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності слідчого та прокурора.

Дослідивши матеріали скарги та перевірки по зверненню, суд вважає скаргу не обґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав:

Так було встановлено, що заявник ОСОБА_3 29 грудня 2020 року звернувся з заявою №695 до начальника СВ Лебединського ВП Сумського РВП ГУНП в Сумській області, яку надіслав електронною поштою та яка була зареєстрована в в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» Журнал єдиного обліку.

Дослідивши зміст заяви ОСОБА_3 слідчий суддя доходить висновку, що заява ОСОБА_3 не містить повідомлення про вчинення конкретних кримінальних правопорушень, і в заяві висловлені припущення, щодо вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 182 КК України при вчинені нотаріальних дій нотаріусом ОСОБА_4 .

З відповіді № К-11/63/01-2021 від 20.02.2021 р. (а.с.10) встановлено, що заявнику було повідомлено, що, його заяву № 695 приєднали до кримінального провадження № 0000074.

З дослідженого кримінального провадження № 0000074 встановлено, що зазначене провадження перебуває в провадженні ВД відділу поліції №3 (м. Лебедин) Сумського РВП ГУНП у Сумській області та розслідується по ч. 1 ст. 182 КК України по фактам незаконного збирання та поширення та розголошення конференційної інформації відносно заявника приватним нотаріусом ОСОБА_4 та іншими особами.

Частиною 1 ст. 303 КПК України визначений вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 214 КПК України бездіяльність слідчого, прокурора щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР є предметом оскарження в порядку ст. 303 КПК України, полягає у невнесенні вказаними особами відповідних відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР впродовж 24 год. після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Правова позиція, викладена в скарзі ОСОБА_3 щодо порядку виконання слідчим, прокурором вимог частини 1 статті 214 КПК при отриманні заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення і правова позиція, щодо необхідності оцінки повідомлення про кримінальне правопорушення перед виконям вимог щодо внесення відомостей до ЄРДР, щодо обґрунтованості повідомлення пр злочин, як зауважив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі ВССУ) у Листі від 12.01.2017 № 9-49/0/4-17) «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування», на яку посилається скаржник, питання правової оцінки заяви чи повідомлення на предмет обґрунтованості викладених у них відомостей, що свідчать саме про кримінальне правопорушення, є складним і неоднозначним, і воно характеризує стан судової практики розгляду аналізованої категорії скарг. Так, «у слідчій і в судовій практиці щодо цього питання є щонайменше два підходи. Згідно з першим передбачається так зване автоматичне внесення відомостей про кримінальне правопорушення, якщо такі відомості викладені особою в заяві чи повідомленні про кримінальне правопорушення. Цей підхід не передбачає оцінки відповідної заяви чи повідомлення на предмет того, що викладені відомості дають підстави констатувати певні ознаки складу злочину. У свою чергу, другий підхід не передбачає автоматичного внесення відомостей, викладених у будь-яких заявах чи повідомленнях - вносяться лише визначені як такі, що, на думку суб`єкта, який їх вносить, дійсно можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення». ВССУ, наводячи приклад, що в окремих випадках слідчі судді перевіряють не лише факт реагування чи не реагування на заяву про кримінальне правопорушення, а й здійснюють аналіз причин, внаслідок яких належне реагування не було забезпечено, категорично не заперечував можливість такої судової практики.

Перший підхід, по суті є формальним, і полягає у тому, що будь-яка заява (повідомлення), що має назву (якщо це письмовий документ) чи якщо його так називає заявник (в усній формі) «заява (повідомлення) про вчинене кримінальне правопорушення» абсолютно незалежно від змісту такого повідомлення, мають спричиняти внесення уповноваженими особами (слідчим чи прокурором) відомостей з такої заяви (повідомлення) до ЄРДР та початок досудового розслідування.

Для Суду очевидно, що обрання такого формального підходу спричиняє ряд негативних наслідків як для держави та суспільства, так і для окремих людей, і може в окремих випадках зумовлювати внесення до ЄРДР явно недоречних відомостей (наприклад, у разі якщо така заява не містить взагалі жодних даних окрім назви; у разі якщо в ній йдеться про очевидно правомірну поведінку тих чи інших осіб; у разі, якщо в заяві не зазначається яке саме кримінальне правопорушення скоєно (навіть не йдеться про його родову приналежність); у разі, якщо йдеться про події які взагалі відбуваються поза волею людини тощо).

У зв`язку із цим Суд дотримується іншого підходу змістовного. Такий підхід базується на нормах чинного законодавства виходячи з наступного.

Кримінальний Кодекс України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням (частина 1 статті 1 КК). Для здійснення цього завдання Кримінальний Кодекс України визначає, які суспільно небезпечні діяння є кримінальними правопорушеннями та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили (частина 2 статті 1 КК). Кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення (частина 1 статті 11 КК).

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (стаття 2 КПК).

Стадія ініціювання кримінального провадження є важливою для виконання вказаних завдань і покликана, з одного боку, забезпечити рішуче оперативне реагування на кожне повідомлення про злочин, що є гарантією швидкого та повного його розкриття, притягнення винних до відповідальності, а з іншого виключити незаконне і необґрунтоване залучення громадян в орбіту кримінального процесу, а також марне витрачання сил і засобів правоохоронних органів.

Чинним КПК закріплено спрощену процедуру початку досудового розслідування (без проведення дослідчої перевірки). Так, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань (частина 1 статті 214 КПК). Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (частина 2 статті 214 КПК).

Проте така спрощена процедура не означає, що взагалі відсутні критерії для внесення чи невнесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Її спрощеність виражається у тому, що для перевірки наявності зазначених вище критеріїв не потрібно проводити попередню перевірку викладених у заяві відомостей, а необхідно лише перевірити зміст самої заяви.

Так, до Єдиного реєстру досудових розслідувань, серед іншого, вносяться відомості про: (1) короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; (2) попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність (пункти 4, 5 частини 5 статті 214 КПК).

Таким чином, для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань заявник у повідомленні про кримінальне правопорушення має зазначити конкретні, відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення (яке саме кримінальне правопорушення відбулось, де, коли, в чому полягало, які особи, причетні до його скоєння тощо). Такі обставини можуть бути неповними (в силу недостатньої обізнаності заявника, неочевидності вчинення кримінального правопорушення, з огляду на початкову стадію сприйняття та дослідження цих подій чи з інших причин), але в той же час достатніми для попередньої кваліфікації реєстраторами Єдиного реєстру досудових розслідувань такого діяння саме як кримінального правопорушення (кваліфікації за статтею, частиною статті Кримінального кодексу України). Вказане узгоджується з позицією, викладеною у згаданому Узагальненні ВССУ № 9-49/0/4-17 від 12.01.2017, за якою КПК дійсно передбачає внесення до ЄРДР інформації на підставі заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення, а не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень. Вказана інформація необхідна для (1) визначення того, що ставиться питання про вчинення саме кримінального правопорушення, та (2) можливості спрямувати орган досудового розслідування на його розкриття, зібрання відповідних доказів.

Якщо ж зі змісту повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що (1) обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу або (2) в силу його занадто абстрактного характеру неможливо встановити ні попередню кваліфікацію кримінального правопорушення, ні предмет, межі та напрямок досудового розслідування, яке ініціюється заявником, то такі повідомлення не мають вноситися до ЄРДР. Такий висновок відповідає Рішенню Конституційного Суду України у справі за конституційною скаргою ОСОБА_9 від 17.06.2020, згідно пункту 5 мотивувальної частини якого зазначено, що «встановлений законодавцем обсяг судового захисту стосовно оцінки бездіяльності уповноважених державних органів має забезпечити ефективність судового контролю, який має бути забезпечено під час розгляду відповідних питань хоча б у двох судових інстанціях: законодавець має запровадити такий обсяг судового контролю за бездіяльністю слідчого чи прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Реєстру після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, що дозволяв би здійснити ефективний судовий контроль щодо відповідних питань та за наявності підстав надати особі можливість ініціювати початок кримінального провадження, а отже, надати їй реальний доступ до судового захисту». Також і Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 16 травня 2019 року (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18) наголосив: «...якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин...».

Внесення до ЄРДР неконкретних тверджень (у тому числі припущень) заявника про вчинення кримінального правопорушення за відсутності будь-яких об`єктивних відомостей про обставини його вчинення призвело б до: (1) розпорошення обмежених сил і засобів правоохоронної системи держави на перевірку значної кількості безпідставних та абстрактних повідомлень про кримінальні правопорушення, що в свою чергу (2) не дозволило б концентрувати зусилля на розслідуванні дійсно суспільно-небезпечних діянь, що неминуче знизило б ефективність захисту особи, суспільства та держави від цих кримінальних правопорушень, ускладнило б охорону прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, які зазнали шкоди від таких правопорушень; (3) порушення права та законних інтересів осіб, згаданих в таких повідомленнях; (4) використання інструментів статті 214 КПК не для ініціювання початку досудового розслідування щодо конкретного кримінального правопорушення, а для спрямування сил і засобів правоохоронних органів загалом на всю діяльність визначеного заявником підприємства, установи чи організації або окремої людини з метою вже самостійного виявлення слідчим, дізнавачем, прокурором обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення (а це є вже іншим приводом для початку досудового розслідування за статтею 214 КПК), а також (5) унеможливлення застосування механізму притягнення заявників до кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві повідомлення про кримінальні правопорушення (стаття 383 КК). Зазначене не відповідає завданням кримінального провадження, які визначені в статті 2 КПК.

Таким чином, закон передбачає необхідність попередньої оцінки (аналізу) слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення на основі критеріїв викладених раніше.

За таких обставин слідчий суддя доходить висновку щодо відсутності в заяві достатніх об`єктивних даних, які б свідчили про те, що описані в ній події свідчать, що існує ймовірність вчинення кримінального правопорушення, по яким не ведеться досудове розслідування.

Тому, в контексті ч.4 ст.214 КПК України, суд вважає, що у даному випадку не було допущено бездіяльності, а приєднання заяви до кримінального провадження, для розслідування вказаних у ній фактів не суперечить вимогам КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.214,215, 304-307 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги №151 ОСОБА_3 на бездіяльність щодо внесення відомостей до Єдиного Державного реєстру досудових розслідувань заяви №695 про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 182 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1