Справа 288/1233/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 року . смт. Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
захисника - ОСОБА_5 ,
обвинуваченого - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,
розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань в смт. Попільня обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0000054 від 04 грудня 2019 року відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мостове, Андрушівського району Житомирської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродження, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,
що обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 15, частиною 2 статті 190, частиною 4 статті 27, частиною 2 статті 15, частиною 3 статті 369 КК України,
ВСТАНОВИВ:

В провадженні Попільнянського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , що обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 15, частиною 2 статті 190, частиною 4 статті 27, частиною 2 статті 15, частиною 3 статті 369 КК України.

Ухвалою Попільнянського районного суду Житомирської області від 08 вересня 2020 року вищезазначений обвинувальний акт був призначений до розгляду у підготовчому судовому засіданні.

В підготовчому судовому засіданні 24 березня 2021 року від захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_8 надійшло клопотання про повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків внаслідок невідповідності обвинувального акта та його додатків вимогам КПК України, а саме: обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 не скріплений печаткою прокуратури Житомирської області, унаслідок чого порушено вимоги до реквізитів офіційного документу.

Крім того, слідчим складено, а прокурором затверджено обвинувальний акт у неіснуючому кримінальному провадженні.

Зокрема, на першому аркуші обвинувального акту у першому та другому абзаці міститься наступна інформація: «Відомості про кримінальне правопорушення 04.12.2020 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000054 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Остаточна кваліфікація вчинених кримінальних правопорушень у кримінальному провадженні №00000054 від 04.12.2020 за ознаками правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 27 ч.2 ст. 15 ч. 3 ст. 369 КК України».

Тобто, обвинувальний акт складено та затверджено більше ніж за 3 місяці до дати внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, термін якого (04.12.2020) ще навіть не настав на той час.

Також в першому абзаці на першій сторінці обвинувального акту, окрім неіснуючої дати (04.12.2020) зазначено: «Відомості про кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000054 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, а згідно Витягу з ЄРДР № КП 00000054 від 04.12.2019 р. о 15:19:28 вказана правова кваліфікація кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 14; ч. 3 ст. 368 КК України.

У обвинувальному акті викладено ідентичний текст та зміст підозри, повідомленої ОСОБА_6 ще 24.04.2020 р. без формулювання обвинувачення, що є недопустимим.

Таким чином, з урахуванням положень ст. 277 КПК України, викладені в обвинувальному акті відомості становлять зміст повідомлення про підозру, а тому ОСОБА_6 за цим процесуальним рішенням не може набути статусу обвинуваченого.

Крім того слідчий, прокурор в обвинувальному акті (арк.10, абз.4) стверджують як встановлений факт, що ОСОБА_6 «...вчинив злочини, передбачені ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст.369 КК України», що є порушенням принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини як засади кримінального провадження, передбаченої ст. 17 КПК України.

Щодо зазначення речових доказів в обвинувальному акті звертає увагу суду на те, що викладені обставини, а саме розкриття стороною обвинувачення сутності наведених вище доказів до початку судового розгляду кримінального провадження по суті, фактичне ставить ще на стадії підготовчого провадження сторону захисту у нерівноправне в зрівнянні зі стороною обвинувачення становище, що суперечить принципам рівноправності та змагальності сторін під час судового розгляду, практиці Європейського суду з прав людини.

Викладені вище обставини невідповідності обвинувального акту у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_9 вимогам ч. ч. 2, 4 ст. 291 КПК України, у контексті приписів ст.ст. 2, 7-9, 22-23, 110, 283 цього ж Кодексу, за своєю сукупністю, визнаються судом істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які фактично нівелюють принципу безсторонності та неупередженості суду, безпосередності дослідження ним під час судового розгляду кримінального провадження по суті доказів сторін, принципів рівноправності та змагальності сторін, що унеможливлюють призначення до судового розгляду зазначеного обвинувального акту у цьому кримінальному провадженні, а відтак єдиним можливим й законним судовим рішенням, уявляється повернення зазначеного акту прокурору.

Також, сторона захисту вважає за необхідне зазначити і про істотні порушення норм КПК України, які допущені слідчим при складанні реєстру матеріалів досудового розслідування.

Зокрема, у порушення ст. 109 КПК України, у розділі І реєстру матеріалів досудового розслідування не містяться в хронологічному порядку дані про кожну процесуальну дію, проведену під час досудового розслідування, назва слідчих дій не конкретизована, а тому незрозуміло якого учасника провадження вона стосується, взагалі відсутня графа та відомості про наслідки проведених процесуальних дій (наприклад які документи, предмети, речові докази вилучено під час обшуку чи тимчасового доступу тощо).

Також у розділі І реєстру вказано не процесуальні дії, а документи, у яких вони зафіксовані, зокрема:

замість «допит...» - «протокол допиту...» (пункти №№ 6, 9, 13, 31, 32, 54, 55, 57, 58, 59, 60, 61, 70, 73, 84, 119, 145, 146);
замість «помітка грошових коштів...» - «протокол помітки грошових коштів» ; «огляд помітки грошових коштів...» - «протокол огляду помітки грошових коштів» (пункти №№ 10, 27);

замість «огляд...» - «протокол огляду» (пункти №№11, 33);

замість «обшук» - «протокол обшуку» (пункти №№15, 18, 20, 23, 25);

замість «затримання ОСОБА_4 » - «протокол затримання ОСОБА_4 » (пункт № 28);

замість «освідування...» - «протокол освідування ...» (пункт№ 30);

замість «тимчасовий доступ до речей і документів...» - «протокол тимчасового доступу до речей і документів» (пункт № 53);

замість «отримання зразків голосу...» - «протокол отримання зразків голосу» (пункти №№ 71, 82, 83);

замість «хід та результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії...» - «протокол про хід та результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії» (пункти №№ 100, 101, 102, 103, 104, 105, 106, 107, 108, 109, 110, 111, 112, 113, 114);

замість «тимчасовий доступ до речей і документів...» - «протокол тимчасового доступу до речей і документів» (пункти №№ 115, 116);

замість «ознайомлення ... з матеріалами кримінального провадження» - «протокол ознайомлення ... з матеріалами кримінального провадження» (пункти №№165, 167, 168).

Аналогічно не конкретизовані (деталізовані) та не викладені у хронологічному порядку прийняті під час досудового розслідування процесуальні рішення (розділ II реєстру) - постанови слідчого, прокурора, ухвали слідчого судді, суду, які повинні містити найменування документа, дату прийняття рішення, предмет урегульованих відносин, наслідки для відповідних учасників цієї процесуальної ситуації.

Також не конкретизовані (деталізовані) та не викладені у хронологічному порядку прийняті під час досудового розслідування заходи забезпечення кримінального провадження, застосовані під час досудового розслідування (розділ III реєстру), у наслідок чого невідомо кого саме вони стосуються і які їх результати (наприклад невідомо на майно якої особи та яке саме майно накладено арешт, який суд прийняв таке рішення тощо).

Усупереч п. 2 ч. 2 ст. 109 КПК України у розділі II реєстру «Прийняті в ході досудового розслідування процесуальні рішення» слідчим взагалі не зазначено відомостей, вказаних у розділі III «Заходи забезпечення кримінального провадження, застосовані під час досудового розслідування».

В реєстрі відсутнє повідомлення про дату та час внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань і початок досудового розслідування, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення (ст. 214 КПК України).

У пункті 1 розділу І реєстру матеріалів не зазначено дату складання документа, вказаного як «Рапорт про виявлення кримінального правопорушення».

У пункті 1 розділу II реєстру матеріалів не вказано особу (виконавця), яка прийняла процесуальне рішення - «Постанову про визначення підслідності».

Аналогічно у пункті 3 розділу II реєстру матеріалів не вказано особу (виконавця), яка прийняла процесуальне рішення - «Витяг з ЄРДР», а зазначено лише «прокурор відділу прокуратури Житомирської області».

В реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутні будь- які дані щодо періоду (дати) внесення до ЄРДР відомостей про оголошення підозр конкретним особам ( ОСОБА_6 , ОСОБА_4 ).

Крім того, у розділі II реєстру матеріалів, який має назву «Прийняті під час досудового розслідування процесуальні рішення», у пункті № 21 наявний незрозумілий запис про те, що слідчий ОСОБА_10 19.08.2020 прийняв процесуальне рішення.

Сторона захисту вважає, що після прийняття органом досудового розслідування процесуального рішення про завершення досудового слідства та виконання вимог ст. 290 КПК України, про що було оголошено ОСОБА_9 та його захисникам ще 05.08.2020, слідчий, прокурор позбавлені можливості приймати інші процесуальні рішення, крім передбачених пунктом 2 статті 283 КПК України, тобто вибрати одну із форм закінчення досудового розслідування, з прийняттям якого може бути остаточно реалізовано функцію кримінального переслідування при провадженні розслідування.

Проте, через 14 днів після оголошення сторонам у справі про закінчення слідства слідчим незаконно прийнято процесуальне рішення, не пов`язане із завершенням розслідування.

Також звертає увагу на незрозумілу нумерацію аркушів справи вищевказаного процесуального рішення слідчого, зазначеної у пункті № 21 розділу II реєстру матеріалів - «т. 2 а.с. 135/2-135/3».

Крім того, у пункті 67 розділу І реєстру матеріалів також міститься незрозуміла нумерація проведеної слідчої дії «Повідомлення прокурору про початок досудового розслідування» - «т. 2 а.с. 135-1».

Аналогічно у пункті 15 розділу III реєстру матеріалів наявна дивна нумерація документа - «т.4 а.с.65-66/1».

У пункті 6 розділу III реєстру матеріалів відсутня дата строку застосування (дії) ухвали суду про тимчасовий доступ, вилучення речей і документів від 10.04.2020.

Незважаючи на те, що постановою слідчого ДБР ОСОБА_10 від 29.04.2020 р. задоволено клопотання адвоката ОСОБА_7 від 29.04.2020 р. про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження після оголошення підозри ОСОБА_6 , у реєстрі відсутня інформація про прийняте слідчим вказане процесуальне рішення та про вчинену процесуальну дію - ознайомлення сторони захисту з матеріалами досудового розслідування до його завершення.

У реєстрі матеріалів взагалі не зазначено про результати проведеного досудового розслідування та прийнятого кінцевого процесуального рішення у кримінальному провадженні - дати складання, затвердження обвинувального акту, посади та П.І.Б. слідчого і прокурора, які прийняли це рішення.

За таких обставин, вважає доведеною невідповідність обвинувального акту у кримінальному провадженні вимогам ст. 291 КПК України.

Обвинувачені та інші захисники підтримали клопотання захисника.
Прокурор в судовому засіданні заперечувала проти клопотання захисника, надала письмові заперечення на клопотання сторони захисту про повернення обвинувального акту прокурору, зазначила, що підстав для повернення обвинувального акта та матеріалів немає.

Потерпілий ОСОБА_11 в підготовче судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій просив судове засідання провести без його участі.
Суд, вислухавши учасників підготовчого судового засідання, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до наступного висновку.

За змістом положень статей 110, 290, 291 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким завершується досудове розслідування, складається слідчим та затверджується прокурором після повідомлення підозрюваного та захисника про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Завданням підготовчого провадження є перевірка наявності підстав для призначення судового розгляду, в якому суд зобов`язаний перевірити матеріали кримінального провадження, з`ясувати достатність правових підстав для прийняття судових рішень, передбачених частиною третьою статті 314 КПК України.

Тобто, для ухвалення рішення про повернення обвинувального акта прокурору з підстав його невідповідності вимогам КПК, суд має встановити невідповідність форми чи змісту такого обвинувального акта положенням статті 291 КПК України.

Частиною 2 статті 291 КПК України передбачається в обвинувальному акті наявність наступних відомостей: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого та потерпілого, викривача, прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); розмір пропонованої винагороди викривачу; дату та місце його складення та затвердження.
Обвинувачення, як зазначено в п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Так, частиною 1 статті 91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), що виходячи із суті даної норми закону, має відображатись в обвинувальному акті відповідно до пункту 5 частини 2 статті 291 КПК України, як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Як вбачається з пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24 жовтня 2003 року №8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.
Вказаний принцип закріплений у статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.
Аналіз статті 291 КПК України свідчить про те, що закон вимагає, зокрема, обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: фактичних обставин кримінального правопорушення; правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»); формулювання обвинувачення. Під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 291 КПК України виклад фактичних обставин здійснюється прокурором на власний розсуд, які він вважає встановленими, тому посилання сторони захисту на недоліки викладені в клопотанні, як на підставу для повернення обвинувального акта є безпідставним та не є підставою для повернення обвинувального акта.
З тексту обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000054 від 04 грудня 2019 року відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_6 вбачається, що в ньому викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими, викладено їх правову кваліфікацію з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та викладено і формулювання обвинувачення.

Мотивуючи необхідність повернення обвинувального акта прокурору, сторона захисту посилається на його неналежне затвердження, зокрема, на відсутність печатки прокуратури.

Так, у частини 3 статті 291 КПК України містяться вимоги щодо посвідчення обвинувального акта виключно шляхом підписання слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно. Жодних додаткових вимог щодо посвідчення обвинувального акта у статті 291 КПК України не зазначено.

В статті 1 КПК України передбачено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Під час розгляду клопотання захисником та обвинуваченим не наведено, якими саме вимогами закону взагалі встановлюється обов`язковість засвідчення печаткою обвинувального акта з метою надання йому статусу офіційного. Наведена захисником позиція, вказана у постанові ВСУ від 09.07.2015 року №5-50кс15, стосується інших документів, тому не є обов`язковою в даних правовідносинах.

Щодо посилань сторони захисту про допущену описку в даті реєстрації кримінального провадження, суд зазначає наступне, з титульного листа обвинувального акта вбачається, що відомості про кримінальне провадження за № 0000054 внесені до ЄДРС 04.12.2019, зазначення на першій сторінці обвинувального акта разом з вірною датою дата «04.12.2020» є технічною опискою, яка не суттєва та не може бути підставою визнання обвинувального атка таким, що не відповідає вимогам статті 291 КПК України.

Згідно пункту 1 частини 4 статті 291 КПК України до обвинувального акту додається реєстр матеріалів досудового розслідування. При цьому Закон не містить окремих вимог до змісту цього реєстру.
Як вбачається з статті 109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом із обвинувальним актом. Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: 1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; 2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; 3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

Доводи сторони захисту щодо допущених порушень слідчим при складанні реєстру матеріалів досудового розслідування, а саме: не містяться в хронологічному порядку дані про кожну процесуальну дію, проведену під час досудового розслідування, назва слідчих дій не конкретизована, а тому незрозуміло якого учасника провадження вона стосується, взагалі відсутня графа та відомості про наслідки проведених процесуальних дій та інше, носять надмірний формалізм, суд вважає, що вказаний документ має містити всі дані, вказані в частині 2 статті 109 КПК України, без винятку, проте неповнота такого реєстру, за умови долучення його до обвинувального акта, також не свідчить про наявність підстав для прийняття рішення, передбаченого пунктом 3 частини 3 статті 314 КПК України, і може бути з`ясована в ході судового розгляду кримінального провадження.
Крім того, відповідно до пункту 3 частини 3 статті 314 КПК України, єдиним процесуальним документом, що підлягає дослідженню судом під час підготовчого судового засідання, є обвинувальний акт. Додатки до обвинувального акту, визначені частиною 4 статті 291 КПК України, не є і не можуть бути предметом судового контролю під час підготовчого судового засідання. Кримінальний процесуальний кодекс не визначає наявність недоліків у реєстрі матеріалів досудового розслідування як підставу для повернення обвинувального акта прокурору.
Щодо доводів захисника про зазначення речових доказів в обвинувальному акті, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
У відповідності до положень статті 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Враховуючи приписи вказаної статті час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення є визначальними для доказування, а отже їх повний виклад міститься у обвинувальному акті.
Суд звертає увагу, що зі змісту обвинувального акту не вбачається необхідного процесуального розкриття, як доказу у кримінальному провадженні: мобільного телефону, грошових коштів, контрольного зразку спиртової серветки ін`єкційного шприца, заводського упакування перчаток у яких проводилося освідування та змиви рук, протокол про адміністративне правопорушення, супровідний лист, копія вироку, копія ухвали.
В силу статті 22 КПК України, функції доведення обвинувачення покладаються на прокурора, а не на суд. У цьому випадку суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

За таких обставин, посилання прокурора в обвинувальному акті на речові докази у кримінальному провадженні, вилучені під час досудового розслідування, ніяким чином не порушує принципу презумпції невинуватості обвинувачених, передбаченого статті 22 КПК України чи право обвинувачених на безпосереднє дослідження судом показань, речей і документів передбачене статті 23 КПК України.
Крім того, у відповідності до положень статті 89 КК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.
Згідно приписів частини 2 статті 94 КПК України жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Таким чином, зазначені захисником підстави для повернення обвинувального акту та матеріалів, не є істотними та такими, що є перешкодою для прийняття судом рішення відповідно до вимог статті 314 КПК України та призначення кримінального провадження до судового розгляду.

За наведених обставин в задоволенні клопотання про повернення обвинувального акта та матеріалів належить відмовити.

Обвинувальний акт складено відповідно до вимог статті 291 КПК України, до нього додано всі необхідні матеріали, при його затвердженні прокурором дотримані вимоги закону.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 110, 290, 291, 314-316, 369-372 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_8 про повернення обвинувального акту та матеріалів в кримінальному провадженні за № 0000054 від 04 грудня 2019 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Попільнянського

районного суду ОСОБА_1