Справа № 364/609/18
Провадження № 1-кп/364/5/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.08.2021 р. Володарський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

його захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

її представника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритих судових засіданнях у залі суду Володарського районного суду Київської області в смт Володарка Київської області кримінальне провадження, внесене 04.11.2017 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000338, за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тетіїв Київської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , освіта вища, не працює, неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, військовозобов`язаний, раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 15, частиною третьою статті 185 Кримінального кодексу України (далі КК України),

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_6 03.11.2017 р. у період часу з 19:00 год. до 20:00 год., точний час досудовим розслідуванням не встановлено, в м. Тетіїв Київської області, спільно з іншою встановленою досудовим розслідуванням особою (відносно якої під час судового розгляду спочатку ухвалою суду від 10.09.2019 р., надалі ухвалою суду від 11.02.2021 р. виділено матеріали кримінального провадження та зупинено провадження у зв`язку з оголошенням в розшук, т. 1, а.п. 174-176, т. 2, а.п. 59-63 відповідно), діючи за попередньою змовою групою осіб, зі спільним умислом, спрямованим на вчинення таємного викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, умисно, таємно від оточуючих, скориставшись темною порою доби та тим, що за їх діями ніхто не спостерігає, прийшли до території домоволодіння ОСОБА_9 , що по АДРЕСА_3 , де згадана вище інша встановлена досудовим розслідуванням особа (відносно якої матеріали виділено та зупинено кримінальне провадження у зв`язку з її розшуком) за попередньою домовленістю із ОСОБА_6 залишився на вулиці спостерігати чи не йдуть сторонні особи, які могли б їх викрити, а ОСОБА_6 в свою чергу, перестрибнувши через паркан, проник на територію домоволодіння ОСОБА_9 , де в подальшому шляхом відкриття незамкнутих вхідних дверей проник до житлового будинку, де намагався здійснити крадіжку матеріальних цінностей.

Проте ОСОБА_6 та згаданій вище іншій встановленій досудовим розслідуванням особі (відносно якої матеріали виділено та зупинено кримінальне провадження у зв`язку з її розшуком) не вдалось виконати всі дії, спрямовані на доведення злочину до кінця з причин, що не залежали від їхньої волі, оскільки вони були викриті потерпілою ОСОБА_9 та її чоловіком ОСОБА_11 .

Незакінченим замахом на таємне викрадення матеріальних цінностей ОСОБА_6 та згадана вище інша встановлена досудовим розслідуванням особа (відносно якої матеріали виділено та зупинено кримінальне провадження у зв`язку з її розшуком) намагались спричинити потерпілій ОСОБА_9 матеріального збитку.

Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні 29.01.2019 р. під час виконання судом вимог статті 348 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 15, частиною третьою статті 185 КК України, не визнав, заперечивши свою винуватість у вчиненні цього злочину повністю.

Надалі під час допиту в судовому засіданні 07.06.2021 р. обвинувачений ОСОБА_6 по суті обвинувачення та заданих запитань надав показання про те, що 03.11.2017 р. близько 19 год. він разом з ОСОБА_12 зустрілися на вул. Першотравневій (м. Тетіїв), сиділи в його ( ОСОБА_6 ) автомобілі, чекали на ОСОБА_13 , він ( ОСОБА_6 ) розмовляв по телефону. Приблизно о 19: 15 год. проїжджав ОСОБА_14 з ОСОБА_15 на машині, нас бачили, я моргнув ОСОБА_16 фарами, вони зупинилися біля нас, і ОСОБА_17 поспілкувався з ОСОБА_12 , я же говорив по телефону. Потім вони ( ОСОБА_18 і Б. Нечас) поїхали в кінець вулиці, десь о 19:45 год. вони поверталися назад і знов нас бачили в автомобілі. Тож на час пограбування потерпілої вони з ОСОБА_12 були в машині. Потім ми з ОСОБА_12 на двох автомобілях під`їхали додому до ОСОБА_13 , той сказав, що сьогодні не вийде. Також ОСОБА_6 зазначив, що він ані з потерпілою, ані з її чоловіком не знайомий. Названого дня і часу вони сиділи в автомобілі саме на вул. Першотравнева, там є «степок» (п`яточок), ми з ОСОБА_12 приїхали на двох автомобілях. У нього ( ОСОБА_6 ) на той час був автомобіль «ВАЗ-2105» сірого кольору, а у ОСОБА_12 був автомобіль «ВАЗ-2103» бежевого кольору, їх автомобілі стояли на «степку» поруч, а сиділи вони вдвох у його ( ОСОБА_6 ) машині. ОСОБА_13 є його товаришем, часто в нього буває, живе той теж на вул. Першотравнева, трохи далі від місця, де вони його чекали, про зустріч домовлялись телефоном, той говорив, що зайнятий домашніми справами, тому чекали його на «ступку». Але потім поїхали до ОСОБА_13 додому, до нього поїхали двома автомобілями, і вдвох (з ОСОБА_12 ) заходили до нього на подвір`я. Поряд на вул. Першотравневій, де вони чекали, були житлові будинки, було темно, чи світили ліхтарі не пам`ятає, чи були там інші автомобілі не пам`ятає, інших людей теж не пам`ятає. На «степку» він відпочиває часто.

Також ОСОБА_6 у суді зазначив, що потерпіла вказала на нього, він вважає, що вона зводить на нього наклеп. Де проживає потерпіла йому стало відомо з цієї справи. Її будинок від «степка» знаходиться недалеко, розміщуються так: «степок», далі будинок потерпілої, далі будинок ОСОБА_13 . Під час досудового розслідування він надав викривні відносно себе пояснення під психологічним тиском поліції: пояснення писав поліцейський, питав мене, я відповідав «так» чи «ні», мене викликали десь на другий день після події, чому не знаю, коли проводився у мене обшук, нічого не знайшли.

У подальшому під час судових дебатів 20.08.2021 р. стороною захисту (обвинуваченим та його захисником ОСОБА_7 , ордер адвоката серії КС № 375828, т. 1, а.п. 211) вказано на те, що стороною захисту не доведено події кримінального правопорушення та обставин його вчинення, зокрема обвинуваченим ОСОБА_6 , а показання потерпілої останній вважає наклепом на нього, йомвірно через те, що вони дуже часто відпочивають неподалік від її будинку, в автомобілі грає музика, збираються друзі, це все відбувається у вечірній час і, можливо, таким чином заважали потерпілій (текст промови долучений до матеріалів справи, т. 2, а.п. 244).

Потерпіла ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , у судовому засіданні 16.01.2020 р. надалі суду показання про те, що з обвинуваченим вона знайома не була. Ввечері 03.11.2017 р. вони з чоловіком поїхали у справах, десь через півгодини чоловік виявив відсутність ключів від будинку, тому вони повернулися додому. У їх будинку є два входи. Вона підійшла до парадних дверей, шарпнула за ці двері і побачила всередині будинку тінь чоловіка, сказала своєму чоловіку. Також вона бачила, що на «степку» стояли два автомобілі «ВАЗ», один з автомобілів стояв неподалік від їх будинку. Вони з чоловіком обійшли будинок до заднього ходу та побачили, що з їх будинку вибіг чоловік і побіг до дороги. Інший чоловік з дороги світив ліхтарем. Чоловік їх наздогнати не зміг, ці два хлопця сіли в машини і поїхали. Я пішла до будинку перевірити речі, виявила, що в будинку були відкриті шухляди, перевернуті речі. Їх дитина була в машині, бачила це, перелякалась. Я не думала викликати поліцію, бо нічого не вкрали, але чоловік сказав, що вони можуть повернутися, тому ми на наступний день викликали поліцію та написали заяву. Це було десь о 7 год. вечора ми від`їхали, було вже темно, а повернулися ближче до 8 год. У будинку були відкриті двері комоду, на коврі забруднено, перевернуті речі в шафі і в коридорі. Коли їхали, зачиняли всі двері, на дверях були замки, двері зачиняв чоловік. Було темно, але вже були включені вуличні ліхтарі, у них у дворі нема, але вуличний ліхтар навпроти їх будинку. Тому в будинку теж не було темно через освітлення від вуличного фанаря. Коли побачила силует чоловіка, то його було видно, в тому числі обличчя. Пошкоджень на дверях не було. Коли поверталися та під`їжджали до нашого будинку, то бачили два автомобіля, в тому числі сірий «ВАЗ-2105», інший теж «ВАЗ» світлий бежевий. Викрадення цінних речей вони не виявили. Але в їх будинку були гроші, оскільки вони продали квартиру, то всі могли знати про це, що є кошти.

Також потерпіла ОСОБА_9 у судових засіданнях 16.01.2020 р. (під час її допиту) та 07.06.2021 р. (під час допиту обвинуваченого ОСОБА_6 ) прямо вказала на обвинуваченого ОСОБА_6 як на чоловіка, якого вона бачила в своєму будинку. Раніше (до події) вона обвинуваченого ОСОБА_6 не бачила. Автомобіль «ВАЗ» сірий раніше (до події) вона бачила біля ОСОБА_13 це їх сусід, але особисто з ним вона не знайома, про стосунки його з обвинуваченим їй невідомо. Під час допиту обвинуваченого ОСОБА_6 у судовому засіданні 07.06.2021 р., відповідаючи на додаткові питання, повторно зазначила, що автомобіль обвинуваченого вона, дійсно, часто бачила на їх вулиці, але саме біля будинку ОСОБА_13 та жодного разу не бачила цей автомобіль на «степку».

В більшості інших судових засіданнях потерпіла ОСОБА_9 та її представник ОСОБА_10 (ордер адвоката серії КС № 470434, т. 1, а.п. 48) участі не брали, неодноразово подавали заяви про розгляд справи без їх участі, вирішити питання щодо призначення покарання на розсуд суду в межах санкції статті (т. 1, а.п. 210, 218; т. 2, а.п. 199).

Не зважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та заперечення стороною захисту події кримінального правопорушення, обставин його вчинення, суд вважає, що вина ОСОБА_6 доведена сукупністю зібраних досудовим розслідування та досліджених у судових засіданнях доказів, зокрема, показами свідків та письмовими доказами.

Так, допитаний у судовому засіданні 16.01.2020 р. свідок ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , надав показання про те, що він є чоловіком потерпілої, обвинуваченого ОСОБА_6 знає лише наглядно та те, що його ім`я ОСОБА_19 , проте особисто з ним незнайомий. Названого дня 03.11.2017 р. вони з дружиною і малолітнім сином поїхали з будинку, але повернулися близько 8 год. (вечора) через те, що не виявили при собі ключі від будинку. Їхавши по своїй вулиці, побачили два автомобіля, звернув на ці автомобілі увагу тому, що їм тут не було до кого приїхати, адже вони знають людей поруч. Один з цим автомобілей був сірий «ВАЗ-2105» із затемненими вікнами, номерний знак НОМЕР_1 (номер цей запам`ятав, бо такі цифри легко запам`ятовуються), інший автомобіль марки «ВАЗ-2103» світло бежевого кольору, номер цього автомобіля не запам`ятав, але його примітною ознакою були пороги червоного кольору. Потім вони доїхали до свого будинку, син залишився в машині. Першою до будинку підійшла дружина, двері були замкнені, але у вікно вона побачила чоловіка, я же не встиг побачити його обличчя. Ми обійшли будинок до заднього входу, я зайшов у будинок оглянути і через вікно побачив, як інший чоловік подає сигнали ліхтариком. Я вискочив на подвір`я, побіг у напряму ліхтаря, побачив, як ОСОБА_19 перелазить через паркан. Я їх не зміг наздогнати (через свою спину), повернувся до будинку, ще раз оглянули нікого не було. Вийшли на вулицю, там побачили, як ОСОБА_19 та інший чоловік двома автомобілями проїхали у кінець вулиці, а через декілька хвилин вони повернулися як від лісу та були вже без курток і шапок. Ми з дружиною кинулися до сина, у нього були істерика, бо він все бачив, син відмовився заходити до будинку, тому ми повезли його до батьків дружини, в своєму будинку не ночували. У будинку були сліди взуття на килимі (бруд залишився), ми ніколи не ходимо по будинку взуті, у шафах речі були перекинуті, але нічого не зникло, на наступний день повідомили поліцію. Коли повернулися додому, то парадні двері були зачинені, але не на ключ (дружина лише смикнула за ручку), задні двері були прикриті, вони не були закриті (зачинені), бо він забув там ключі. Потім ці ключі знайшов у замку цих тильних дверей.

Також свідок ОСОБА_11 вказав на обвинувачених, зокрема на обвинуваченого ОСОБА_6 як на особу, яка була в автомобілі «ВАЗ-2105», інший в автомобілі «ВАЗ-2103». Раніше автомобілем ОСОБА_6 керував його дядько, якого він неодноразово бачив у м. Тетієві. Ще цей автомобіль часто ми бачили біля його товариша, який проживає неподалік від нас. Але й той день бачив ОСОБА_6 цілий день в автомобілі поруч, що здавалося дивним. В автомобілі «ВАЗ-2105» тонованими були заднє скло та задні вікна, передні ні. Стосовно марок автомобілей свідок зазначив, що надає такі покази, бо добре розбирається в марках «ВАЗ». Червоні пороги в іншому автомобілі він бачив, оскільки ці машини стояли не впритул один до одного.

Допитаний у судовому засіданні 11.03.2020 р. за клопотанням сторони захисту свідок ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_5 , працює на посаді командира Володарського відділення ДСНС, надав показання про те, що з обвинуваченими, зокрема ОСОБА_6 , вони є товаришами, ОСОБА_6 знає з дитинства, з потерпілою він незнайомий. Названого дня він зі своїми товаришами (Нечасом, Кожебудом) їхали додому до Ратушного, побачили на «степку» на вул. Першотравневій автомобілі ОСОБА_6 та ОСОБА_12 . Під`їхали до них, поспілкувалися хвилин 10, у тому числі про те, які плани на вечір, вони сказали, що будуть відпочивати. Вони обидва сиділи в одному автомобілі, на місці водія сидів ОСОБА_6 (він розмовляв по телефону), на пасажирському сидінні ОСОБА_12 . Незвичної поведінки не помітив. Потім ми поїхали додому до ОСОБА_20 , це десь хвилин 5. Потім, коли поверталися назад, знов бачили ОСОБА_6 та ОСОБА_12 , при цьому ОСОБА_6 моргнув фарами, це було десь без чогось 8 год. вечора. Запам`ятав цей день тому, що через декілька днів знов зустрівся з ним, вони розповіли, що на них написали заяву в поліцію про пограбування хати на АДРЕСА_3 . Чи світили того вечора ліхтарі, точно не пам`ятаю. Ми їхали на автомобілі «ВАЗ-2109», я був за кермом, разом зі мною були моя дівчина ОСОБА_21 , Нечас, Кожедуб, Ратушний. Розмовляти я виходив сам, мої товариші залишалися в машині.

Допитаний у судовому засіданні 11.03.2020 р. за клопотанням сторони захисту свідок ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_6 , працює на посаді головного спеціаліста Управління соціального захисту Тетіївської районної державної адміністрації, надав показання про те, що з обвинуваченими, зокрема ОСОБА_6 , вони є друзями, ОСОБА_6 знає десь три роки, з потерпілою він незнайомий. ОСОБА_23 зараз їздить на «Опелі», тоді в нього була сіра 5-ка («ВАЗ-2105»), у Вови Войцехівського була тоді 3-ка («ВАЗ-2103») жовта, яку він продав, зараз їздить на батьківському «Нісані». Названого дня 03.11.2017 р. бачив їх на вул. Першотравневій, але з ним не спілкувався. Ми їхали тоді додому до ОСОБА_24 , з нами були ще ОСОБА_25 , Кожедуб. Зупинилися біля них, ОСОБА_26 вийшов до них, виходив лише він. Коли їхали назад, ОСОБА_6 поморгав фарами на своїй машині, ОСОБА_17 розвернувся і під`їхав. Про пограбування дізнався від обвинувачених, коли згодом зустрілися в парку. Тому і запам`ятав день зустрічі 03.11.2017 р. Було вже темно, стемніло, десь початок 8 год., вуличне освітлення не пам`ятає. Їх автомобілі стояли поруч, ОСОБА_26 підійшов до машини ОСОБА_27 ( ОСОБА_6 ), ОСОБА_28 виглядав з іншого автомобіля, але точно він не пам`ятає. Я особисто до них не підходив. На час події знав їх наглядно, познайомив нас ОСОБА_29 .

Допитаний у судовому засіданні 29.07.2021 р. за заявленим додатково клопотанням сторони захисту від 07.06.2021 р. свідок ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_7 , не працює, надав показання про те, що з потерпілою ОСОБА_9 він не знайомий (її будинок десь через 3-4 хати прямо по вулиці), з обвинуваченим ОСОБА_6 він знайомий десь 18 років, він є рідним братом моєї колишньої дружини, разом доволі часто проводимо час. Названого дня ОСОБА_19 (обвинувачений ОСОБА_6 ) дзвонив йому, щоб разом їхати відпочивати, сказав йому, що не знаю, чи поїду, оскільки був зайнятий сімейними справами. ОСОБА_6 заїхав до нього близько 20 год. разом з ОСОБА_12 , вони були на двох машинах, обидва зайшли до подвір`я. Я сказав, що їду до дитини, та провів їх до фірточки. Про намір залізти до будинку потерпілої вони не повідомляли. Відпочивали вони на «п`яточку», там багато хто відпочиває. Цей «степок» біля будинку ОСОБА_9 . Той день пам`ятаю чітко, бо я бухгалтер, все записую: що, де, як… ОСОБА_12 знаю через ОСОБА_6 , вони вдвох приїхали тоді двома жигулями, в ОСОБА_19 ( ОСОБА_6 ) машина сірого кольору. На дворі було темно. Вони обидва зайшли до мене на подвір`я, спитали, чи їдемо, я ні. Провів їх до фірточки, вони поїхали в сторону вулиці, але що далі я не бачив. Чи були в їх автомобілях інші люди не бачив. Пізніше я їх бачив в ігрових автоматах, я спочатку туди заїхав, а потім вже до дитини. Коли потім мене викликала поліція, до цього допиту я спілкувався з ОСОБА_6 . З моєї хвіртки видно і будинок ОСОБА_9 , і «степок», вони там не зупинялись. Освітлення на вулиці не пам`ятаю. В ігрових автоматах зустрілись десь через годину, може 1,5-2 год. (поки вдівся, зібрався, поки доїхав).

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується також письмовими доказами, а саме:
витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо даного кримінального провадження № 0000338, сформованим на дату 12.04.2018 р. (т. 2, а.п. 78), з якого вбачається, що це кримінальне провадження було внесено до названого Реєстру 04.11.2017 р. о 18:22 год. за повідомленням ОСОБА_11 ;

заявою ОСОБА_11 від 04.11.2017 р. (долучена як стороною обвинувачення, так і стороною захисту), зареєстрована 04.11.2017 р. за № 2755 (т. 2, а.п. 81, 83), з якої вбачається, що ОСОБА_11 подав заяву про вчинення кримінального правопорушення з проханням притягти до відповідальності невідомих осіб, які 03.11.2017 р. близько 20 год. намагалися вчинити крадіжку в будинку за адресою: АДРЕСА_3 , однак не завершили свій злочинний умисел до кінця, оскільки були викриті, коли він (Заявник) та його дружина ОСОБА_9 повернулися додому. У заяві викладено також інші відомості вчинення зазначеного правопорушення, що в цілому відповідають наведеним вище показанням потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_11 , наданими ними у суді, зокрема про те, що вони виявили одного з двох правопорушників у своєму будинку, інший подавав йому сигнали ліхтериком, перший втік, перестрибнувши через паркан, потім обидва ці чоловіки сіли в два автомобілі, а саме: «ВАЗ-2107» сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 , та «ВАЗ-2103» чи «ВАЗ-2106», номерний знак НОМЕР_3 , які стояли неподалік їх будинку та поїхали у напрямку кінця вулиці;

протоколом огляду місця події території домоволодіння ОСОБА_9 , що за адресою: АДРЕСА_3 (т. 2, а.п. 87-90), проведеного за добровільної згоди власниці, що підтверджено її заявою та правовстановлюючими документами (т. 2, а.п. 84, 85-86), згідно з цим протоколом огляд місця події був проведений 04.11.2017 р. з 13:10 год. до 13:40 год., під час огляду нічого не вилучалося, до протоколу додано фототаблицю описаного в протоколі місця події, з яких вбачається зовнішній вигляд будинку потерпілої, паркан, яким огороджений цей будинок, парадні та тильні двері входу до будинку, кімнати будинку, розміщені в них меблі тощо;

протоколом пред`явлення особи для впізнання від 04.11.2017 р., проведеного за участю потерпілої ОСОБА_9 (т. 2, а.п. 97-99), під час якого остання у присутності понятих впізнала серед чотирьох пред`явлених їй осіб ОСОБА_6 як такого, що проник до її житлового будинку, впізнала його по зовнішньому вигляду, обличчю, коренастою статурою, що зафіксовано в протоколі, при цьому з протоколу вбачається, що перед пред`явленням особи для впізнання у потерпілої ОСОБА_9 було попередньо з`ясовано, чи може вона впізнати особу, опитано про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, на що потерпіла відповіла, що може впізнати особу, яка проникла до її будинку, за обличчям, що також зафіксовано в протоколі і засвідчено її підписом, до протоколу додано фототаблицю, зауваження відсутні;

протоколом пред`явлення особи для впізнання від 04.11.2017 р., проведеного за участю свідка ОСОБА_11 (т. 2, а.п. 101-103), під час якого свідок у присутності понятих впізнав серед чотирьох пред`явлених йому осіб ОСОБА_6 як такого, що проник до їх житлового будинку, впізнав його по зовнішньому вигляду, статурі, обличчю, що зафіксовано в протоколі, при цьому з протоколу вбачається, що перед пред`явленням особи для впізнання у свідка ОСОБА_11 було попередньо з`ясовано, чи може він впізнати особу, опитано про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, на що свідок відповів, що може впізнати особу, яка проникла до їх будинку та яку він бачив у своєму будинку, за обличчям і статурою, що також зафіксовано в протоколі і засвідчено підписом свідка, до протоколу додано фототаблицю, зауваження відсутні;

ухвалою слідчого судді Тетіївського районного суду Київської області від 09.11.2017 р. (справа № 380/1636/17, провадження № 1-кс/380/144/17), якою надано дозвіл прокурору Тетіївського відділу Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_30 на обшук житла чи іншого володіння, яке належить на праві власності ОСОБА_31 , де проживає ОСОБА_6 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , з метою відшукання знаряддя кримінального правопорушення, в тому числі спеціально пристосованих засобів для відкриття дверей, замків (відмичок, універсальних ключів тощо), засобів зв`язку (мобільних телефонів, рацій тощо), що могли використовуватися при вчиненні крадіжки (т. 2, а.п. 118);

протоколом обшуку названого в зазначеній ухвалі слідчого судді домоволодіння, що проводився 09.11.2017 р. із 17:49 год. до 20:30 год. прокурором ОСОБА_30 у присутності двох понятих та ОСОБА_6 (т. 2, а.п. 119-121), під час якого було виявлено і вилучено: футляр з порошкоподібною речовиною білого кольору, металевий інструменти типу «арматурних ножниць», металевий предмет типу «фомка», металеву викрутку, мобільний телефон «Nomi I 5010», під час обшуку застосовувалася відеофіксація відоекамерою «Panasonic», проте в подальшому виявлено пошкодження флеш-карти, у зв`язку з цим відновлення відеозапису виявилося неможливим (т. 2, а.п. 122);

постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання (т. 2, а.п. 125, 216, 218), згідно з якою перелічені вище речі, вилучені під час обшуку у ОСОБА_6 , визнано речовими доказами та передано на зберігання в кімнату речових доказів при Тетіївському відділенні поліції, окрім мобільного телефону з двома сім-картами мобільних операторів «Київстар» та «МТС», що були передані ОСОБА_6 згідно з його розпискою (т. 2, а.п. 126, 217);

протоколами огляду речових доказів стосовно зазначених вище речових доказів, вилучених під час обшуку у ОСОБА_23 , а саме: протоколом огляду речових доказів від 10.11.2017 р. щодо металевого предмету «рачок» (фомка) (т. 2, а.п. 128); протоколом огляду речових доказів від 17.11.2017 р. щодо телефону «Nomi I 5010», в якому виявлено сім-карту мобільного оператора «Київстар» з № НОМЕР_4 та сім-карту мобільного оператора «МТС» з № НОМЕР_5 , перелічено виявлені в цьому телефоні вхідні, вихідні та неприйняті дзвінки у відповідний період за 03.11.2017 р. (т. 2, а.п. 130);

супровідним листом від 27.11.2017 р. (т. 2, а.п. 132), рапортом від 27.11.2017 р. (т. 2, а.п. 135) та довідкою від 10.04.2018 р. (т. 2, а.п. 134), згідно з якими за результатами радіотехнічного обстеження було встановлено базові станції операторів рухомого (мобільного) зв`язку, що обслуговують місце вчинення злочину;

ухвалами слідчого судді Тетіївського районного суду Київської області від 18.01.2018 р. (справа № 380/1636/17, провадження № 1-кс/380/13/18, № 1-кс/380/14/18) про надання тимчасового доступу до інформації щодо трафіку телефонних дзвінків абонентського номеру НОМЕР_5 та абонентського номеру НОМЕР_4 у період з 27.10.2017 р. до 05.11.2017 р. (т. 2, а.п. 137, 150) та відповідними протоколами тимчасового доступу до речей і документів, а саме до зазначеної інформації щодо трафіку дзвінків (т. 2, а.п. 138-140, 151-155); клопотань щодо дослідження оптичного диску суду не заявлялося;

документи (довідки) з аналізом технічної інформації трафіку, зокрема наведених вище абонентських номерів НОМЕР_5 та НОМЕР_4 , що належать обвинуваченому ОСОБА_6 , з яких вбачається, що останній на час вчинення злочину замаху на таємне викрадення чужого майна з житлового будинку ОСОБА_9 міг перебувати на місці вчинення цього злочину, а саме: на АДРЕСА_5 (т. 2, а.п. 158-161, 163-166, 168), що не заперечувалося стороною захисту, якою суду надано довідку мобільного оператора «Київстар» про обслуговування адрес в АДРЕСА_8 однією базовою станцією за адресою: АДРЕСА_9 (т. 2, а.п. 169, 170, 172-173);

інформацією, викладеною в листі Комунального підприємства «Благоустрій» виконавчого комітету Тетіївської міської ради від 04.05.2018 р. № 55 про те, що освітлення ліхтарів вуличної електромережі по вул. Першотравнева в м. Тетіїв працювало в період з 17:00 год. 03.11.2017 р. до 01:00 год. 04.11.2017 р. (т. 2, а.п. 171).

Клопотань про дослідження речових доказів, а так само будь-яких інших доказів, крім наведених вище, сторонами кримінального провадження суду не заявлялося.

Письмові докази стосовно винуватості іншої встановленої досудовим розслідуванням особи (відносно якої, як зазначалося вище, матеріали було виділено в окреме провадження та зупинено кримінальне провадження у зв`язку з розшуком), а саме: протокол пред`явлення цієї особи для впізнання, протокол обшуку за місцем проживання цієї особи, а так само докази щодо огляду вилучених у цієї особи речових доказів, тимчасового доступу до трафіку його телефонних дзвінків тощо, судом не зазначаються у вироку та не оцінюються як неналежні (стаття 85 КПК України), оскільки ці докази стосуються доведення вини згаданої особи, а не обвинуваченого ОСОБА_6 .

Оцінюючи досліджені докази, кожний окремо та в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, такими, що узгоджуються в цілому між собою, та достатніми, щоб покласти їх в основу вироку, приходячи до висновку, що винуватість обвинуваченого поза розумним сумнівом знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду даного кримінального провадження з огляду на таке.
Як правильно посилався захисник у своїй промові під час судових дебатів (т. 2, а.п. 245), стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать «за» чи «проти» тієї або іншої версії подій. Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (зокрема, постанова Верховного Суду від 21.01.2020 р. у справі № 754/17019/17).
Так, визначаючи, чи мала місце взагалі подія кримінального правопорушення, що заперечується стороною захисту як така, що не доведена належними і допустимими доказами (т. 2, а.п. 244) з урахуванням іншої версії події подій, висловленої обвинуваченим про те, що потерпіла зводить на нього наклеп, суд виходить з критичної оцінки такої версії, беручи до уваги насамперед той факт, що обвинувачений ОСОБА_6 та потерпіла ОСОБА_9 між собою були незнайомі, про що стверджено в суді ними обома, відтак зведення наклепу на незнайому особу, на переконання суду, є малоймовірним та не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду справи і дослідження доказів, у тому числі тих, що досліджувалися за клопотанням сторони захисту.

Так, подія кримінального правопорушення щодо вчиненого незакінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднаного з проникненням у житло, підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_11 , які були приведені до присяги та допитані в суді, а також поданою останнім до поліції 04.11.2017 р. заявою про вчинення кримінального правопорушення, витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, з якого судом встановлено дату і час внесення відомостей до цього Реєстру, джерело цих відомостей як підставу їх внесення (згадана заява), дослідженим протоколом огляду місця події, з якого встановлено ознаки перебування в житловому будинку осіб (зокрема, забруднення на килимі у вигляді нашарування бруду тощо).

При цьому оцінюючи зазначені письмові докази суд, зважаючи на заперечення сторони захисту, виходить з того, що згаданий витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань суд бере до уваги лише в частині дати і часу внесення до цього Реєстру відомостей (04.11.2017 р. о 18:22 год.) саме з метою перевірки заперечень сторони захисту, не враховуючи водночас відомостей про осіб, яким вручено підозру, оскільки наданий суду витяг сформовано вже за станом на 12.04.2018 р. (т. 2, а.п. 78).

Стосовно проведення огляду місця події 04.11.2017 р. з 13:10 год. до 13:40 год., тобто до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань суд бере до уваги позиції Верховного Суду, який неодноразово в своїх постановах зазначав, що огляд місця події це слідча дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття, дослідження обстановки на місці події, виявлення, фіксацію та вилучення різних речових доказів, з`ясування характеру події, що відбулася, встановлення особи злочинця та мотивів скоєння злочину; огляд місця події є однією з перших та невідкладних слідчо-оперативних дій, а також джерелом отримання доказів. За змістом статей 214, 223, 237 КПК України огляд є слідчою (розшуковою) дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, яка проводиться в межах досудового розслідування кримінального провадження; у невідкладних випадках огляд місця події може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після огляду. Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі (зокрема, постанови Верховного Суду від 26.11.2019 р. у справі № 310/4839/17, від 27.05.2021 р. у справі № 648/2590/17). Огляд місця події є єдиною слідчою дією, що у невідкладних випадках може проводитись до початку внесення даних про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (постанова Верховного Суду від 31.05.2018 р. у справі № 236/439/16-к, від 05.02.2019 у справі № 236/2029/16-к).

Як вбачається з досліджених у суді доказів, відомості про вчинення кримінального правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань після проведення огляду місця події в цей же день на підставі, по-перше, інформації (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення (заяви ОСОБА_11 ) та, по-друге, після проведення згаданого огляду місця події з урахуванням даних, отриманих у результаті проведення такого огляду, що підтвердили вчинення кримінального правопорушення.

Щодо проведення огляду місця події у домоволодінні потерпілої ОСОБА_9 за її письмової згоди (т. 2, а.п. 84) як власниці відповідного житлового будинку (т. 2, а.п. 85-86) без ухвали слідчого судді суд виходить з положень частини першої статті 233 КПК України про те, що ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.

Отже, законодавцем окрім можливості проникнення до житла чи іншого володіння особи на підставі судового рішення (ухвали слідчого судді), передбачено іншу процесуальну гарантію захисту прав особи, а саме: можливість проникнути до житла чи іншого володіння особи за добровільною згодою особи, яка ним володіє.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпіла ОСОБА_9 була володільцем житла, в якому проводився огляд (т. 2, а.п. 85-86), підставою для проведення огляду місця події (житла потерпілої) стало повідомлення чоловіка потерпілої про вчинення кримінального правопорушення, з метою перевірки цієї інформації та з`ясування події, що відбулася, було здійснено огляд місця події в житлового будинку, що належить потерпілій. Тому порушень процесуальних гарантій прав потерпілої та вимог частини першої статті 233 КПК України у зв`язку з проведенням огляду належного потерпілій житла без отримання ухвали слідчого судді в даному випадку судом не вбачається (аналогічні позиції неодноразово викладалися Верховним Судом, зокрема, в постанові від 29.09.2020 р. у справі № 418/801/17).

Стосовно оцінки доказів доведення вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення суд виходить насамперед з того, що ним самим не заперечується факт його перебування на вул. Першотравневій поблизу будинку потерпілої в час вчиненні кримінального правопорушення, а так само перебування його на цьому місці у власному автомобілі марки «ВАЗ» сірого кольору спільно з іншою встановленою досудовим розслідуванням особою (відносно якої, як зазначалося вище, матеріали було виділено в окреме провадження та зупинено кримінальне провадження у зв`язку з розшуком).

Наведене (перебування обвинуваченого ОСОБА_6 на місці події) підтверджується також письмовими доказами (щодо виявлення та встановлення трафіку телефонних дзвінків), допитаними за клопотанням сторони захисту свідками ОСОБА_32 , ОСОБА_22 та ОСОБА_13 . При цьому за показаннями обвинуваченого він перебував там (на «степку», що поблизу дому потерпілої) десь хвилин 40 (з 19:00 год. до 19:40 год.). Свідки ОСОБА_32 і ОСОБА_22 надали показання про те, що спілкувалися з ним ( ОСОБА_6 та іншою встановленою досудовим розслідуванням особою) лише кілька хвилин. Так само на подвір`ї ОСОБА_13 ОСОБА_6 з іншою встановленою особою перебували теж кілька хвилин та поїхали, з`ясувавши, що ОСОБА_13 з ними не поїде. Водночас показання останнього (свідка ОСОБА_13 ) суд оцінює критично, оскільки ним надавалися, на думку суду, суперечливі відповіді на ідентичні за змістом питання прокурора та захисника, то він стверджував, що ОСОБА_6 з ОСОБА_12 поїхали від нього та на «степку» не зупинялися, то зазначав, що як тільки вони поїхали, він закрив фірточку та не бачив, куди вони поїхали, також свідок ОСОБА_13 зазначав дуже точно відомості, коли до нього приїхали зазначені особи, пояснюючи точність тим, що він є бухгалтером, а тому звик все записувати: що, де, як…, але в той же час на інші питання повідомляв, що не пам`ятає, тобто надав чіткі відповіді вибірково. До того ж свідок сказав, що не прийняв запрошення ОСОБА_6 через те, що мав їхати до дитини, але далі зазначив, що через 1,5-2 години зустрівся з ОСОБА_6 в ігрових автоматах, а лише потім (тобто вже після 22 год.) їхав до дитини.

Натомість потерпіла ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_11 послідовно як під час досудового розслідування, починаючи з обставин, викладених у згаданій заяві про вчинення кримінального правопорушення, так і під час судового розгляду надали чіткі і логічні покази щодо виявлення у себе в будинку чоловіка, інший подавав сигнали ліхтариком, обидва ці чоловіки після їх викриття з місця події зникли на автомобілях марки «ВАЗ», ідентифікуючі ознаки одного з яких (марка, модель, колір, державний номерний знак) повністю співпадають з ідентифікуючими ознаками автомобіля, в якому за кермом перебував обвинувачений ОСОБА_6 згідно з показами свідків та самого обвинуваченого. При цьому всі допитані, в тому числі обвинувачений ОСОБА_6 , зазначали, що не пам`ятають на «степку» в цей час жодних інших автомобілей. На переконання суду, сумнівним є навіть припущення можливості одночасного перебування на одному місці в один день і час двох пар однакових автомобілей, матеріали справи таких обставин не містять.

Тому, на думку суду, підстави сумніватися в показаннях потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_11 відсутні, оскільки ці показання були послідовними й узгоджувалися між собою як під досудового розслідування, так і під час судового розгляду кримінального провадження, а також узгоджуються з іншими доказами, а відтак не викликають сумнівів у їх достовірності та об`єктивно підтверджують винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Також суд вважає відсутніми підстави для визнання недопустимими доказами протоколи пред`явлення особи для впізнання від 04.11.2017 р., згідно з якими потерпіла ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_11 серед чотирьох осіб впізнали ОСОБА_6 як особу, яка проникла до їх будинку, впізнали його за переліченими в протоколах ознаками, при цьому попередньо в них було з`ясовано, за якими ознаками вони можуть впізнати таку особу, що також зафіксовано в протоколах і засвідчено їх підписами, тим самим було дотримано законодавчі вимоги частини першої статті 228 КПК України, про порушення яких стверджувалося стороною захисту. Про допустимість такого фіксування і виконання наведених вимог КПК України свідчать позиції Верховного Суду (зокрема, постанова Верховного Суду від 06.02.2020 р. у справі № 442/6175/18 та інші).

Підстав для визнання недопустимим доказом протоколу обшуку за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_6 судом так само не вбачається, оскільки на час проведення цього обшуку застосування фідеофіксації не було обов`язковим, відповідні зміни до статті 236 КПК України набули чинності пізніше, обшук проводився саме тим прокурором ОСОБА_30 , якій відповідною ухвалою слідчого судді було надано дозвіл на проведення обшуку, про що свідчать відомості на початку протоколу (т. 2, а.п. 119) та підпис названого прокурора в кінці протоколу (т. 2, а.п. 121). Водночас участь інших осіб у проведенні обшуку не виключається, оскільки відповідно до положень статті 235 КПК України визначення конкретної особи, якій надається дозвіл на проведення обшуку, не є обов`язковим елементом ухвали слідчого судді про надання такого дозволу, а згідно з частиною першою статті 236 КПК України ухвала про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи може бути виконана слідчим чи прокурором, тобто не обов`язково тією самою особою, що звернулася до слідчого судді за отриманням дозволу на проведення обшуку (постанова Верховного Суду від 24.06.2020 р. у справі № 205/440/15). До того ж з протоколу обшуку видно, що його учасниками, окрім названого прокурора ОСОБА_30 , якій надано дозвіл на проведення обшуку ухвалою слідчого судді, понятих та ОСОБА_6 були прокурор ОСОБА_33 , начальник Тетіївського відділу Білоцерківської місцевої прокуратури, який на час проведення обшуку був включений до групи прокурорів у даному кримінальному провадженні, що підтверджено відповідною постановою від 09.11.2017 р. (т. 1, а.п. 8), та три оперативних працівника СКП Тетіївського відділення поліції, про допустимість участі яких як форми надання допомоги слідчому при проведенні слідчих (розшукових) дій представниками інших підрозділів органів внутрішніх справ також зазначалося в постановах Верховного Суду (зокрема, постанова від 05.02.2020 р. у справі № 149/833/15-к).

З огляду на наведені висновки за наслідками дослідження та оцінки доказів щодо встановлених обставин, відсутності підстав для визнання доказів недопустимими суд вважає доведеним винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 , відтак невизнання ним вини у вчиненні інкримінованого правопорушення суд розцінює як намагання уникнути покарання за вчинене кримінальні правопорушення, оскільки його вина доведена в суді сукупністю наведених вище доказів.

Таким чином, зважаючи на усе наведене та даючи правову оцінку діям обвинуваченого, суд вважає доведеним вчинення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , незакінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло, і кваліфікує такі дії за частиною третьою статті 15, частиною третьою статті 185 КК України.

Питання про призначення обвинуваченому покарання суд вирішує, керуючись вимогами статей 65-67 КК України, роз`ясненнями, викладеними в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з подальшими змінами), виходячи із принципів законності, справедливості, обґрунтованості й індивідуалізації покарання, враховуючи характер суспільної небезпечності і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Досліджуючи дані, що характеризують особу обвинуваченого,судом встановлено, що він раніше не судимий (т. 2, а.п. 219), зареєстрований у АДРЕСА_2 , де проживає разом з матір`ю (т. 2, а.п. 220, 221), за місцем проживання характеризується як особа, стосовно якої нарікань і скарг не надходило (т. 2, а.п. 220), у період з 01.09.2013 р. до 31.05.2018 р. навчався заочно на агробіологічному факультеті Національного університету біоресурсів і природокористування України, спеціальність «Агрономія», за місцем навчання характеризується як здібний, відповідальний студент, серйозно ставиться до будь-якого завдання, дисциплінований, ввічливий, кмітливий, вміє планувати час, розподіляти увагу тощо (т. 2, а.п. 224, 225).

Передбачених статтями 66, 67 КК України обставин, що обтяжують та/або пом`якшують обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, досудовим розслідуванням і судом не встановлено.

Відповідно до статей 314-1, 368 КПК України, статті 9 Закону України «Про пробацію» суд, ухвалюючи вирок, бере до відома досудову доповідь, складену Володарським районним сектором філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області 12.12.2018 р. (т. 1, а.п. 99-101) на виконання ухвали суду від 21.11.2018 р. (а.п. 80-83).
Як вбачається із зазначеної досудової доповіді, обвинувачений ОСОБА_6 проживає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_34 та бабусею ОСОБА_35 за адресою: АДРЕСА_2 , в будинку, що належить бабусі, умови проживання всіх влаштовують. Закінчив названий вище університет за спеціальністю «агроном», отримавши кваліфікаційний рівень «бакалавр», працює без офіційного оформлення таксистом, коштів, які обвинувачений отримує від своєї роботи, йому вистачає на задоволення базових потреб. Обвинувачений здатний мислити чітко та раціонально, думки висловлює зрозуміло, врівноважений, зі слів обвинуваченого, алкогольні напої вживає дуже рідко, психоактивні речовини не вживав та не вживає, не підтримує зв`язків з особами з антисоціальною поведінкою, серед членів сім`ї та друзів осіб, які притягувались до кримінальної відповідальності, не має, до соціальних зв`язків не байдужий, зі слів обвинуваченого, друзі впливають на нього позитивно, його стосунки з рідними хороші. Розуміє, що всього і відразу досягти не можливо, тому при бажанні, прикладаючи труд, поступово можливо досягнути бажаного. Має плани на майбутнє та знає, яким чином їх реалізувати, зокрема, одним із планів є створення сім`ї.

Ризик вчинення потворного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюються як середні.

Органом пробації в досудовій доповіді зроблено висновок про можливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства.

Враховуючи усе викладене та беручи до уваги, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, суд дійшов до таких висновків.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує вчинення ним незакінченого замаху на тяжкий злочин за визначенням статті 12 КК України, відсутність обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин, бере до уваги особу винного, невизнання ним своєї вини та, відповідно, відсутність каяття у вчиненому, проте за місцем проживання і навчання обвинувачений характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, також суд бере до уваги в цілому належну процесуальну поведінку, тривалий судовий розгляд справи (насамперед у зв`язку із затягуванням розгляду справи стороною захисту, але через неналежну поведінку іншого обвинуваченого, який двічі оголошувався в розшук). Тому встановлені судом обставини з урахуванням позиції прокурора в судових дебатах 20.08.2021 р. та наведених висновків уповноваженого органу з питань пробації дають суду підстави вважати, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 можливе в умовах суспільства.

Як неодноразово роз`яснював Верховний Суд, поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо; дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права (зокрема, постанови Верховного Суду від 01.02.2018 р. у справі № 634/609/15-к, від 22.03.2018 р. у справі № 207/5011/14-к, від 17.10.2019 р. у справі № 205/7091/16-к, від 06.08.2020 р. у справі № 155/1064/18 тощо).

При цьому заборони застосування статті 75 КК України за умови невизнання засудженим своєї вини КК України не містить (постанова Верховного Суду від 17.10.2019 р. у справі № 205/7091/16-к).

З огляду на це та враховуючи позицію прокурора, уповноваженого органу з питань пробації, суд дійшов до висновку про доцільність призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією частини третьої статті 185 КК України, та звільнення його на підставі статті 75 КК України від відбування покарання з призначенням середнього терміну іспитового строку. При цьому на обвинуваченого мають бути покладені обов`язки, передбачені статтею 76 КК України.

Крім того враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_6 не становить собою суспільної небезпеки, не ухилявся від викликів до суду, а міра покарання, яка йому призначається, не пов`язана з ізоляцією від суспільства, тому суд за таких обставин, враховуючи думку прокурора щодо відсутності підстав для обрання запобіжного заходу, вважає недоцільним обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Матеріальної шкоди не завдано. Цивільний позов не заявлявся.

Питання щодо процесуальних витрат судом не вирішується, оскільки, як зазначено прокурором, зазначені в обвинувальному акті витрати у розмірі 395,48 грн. стосувалися проведення судової експертизи вилученої у ОСОБА_6 порошкоподібної речовини, що не є предметом дослідження в даному кримінальному провадженні. З огляду на це суд також не вирішує питання щодо відповідних речових доказів (футляра з порошкоподібною речовиною білого кольору, вилучену за місцем проживання ОСОБА_6 під час обшуку 09.11.2017 р.), які мають вирішуватися у відповідному провадженні щодо зазначеної речовини.

Питання щодо речових доказів суд вирішує за вимогами статті 100 КПК України та лише в межах досліджених судом доказів відносно обвинувачення ОСОБА_6 , враховуючи, що матеріали провадження відносно іншої встановленої досудовим розслідуванням особи виділено в окреме провадження, а відтак питання щодо речових доказів відносно цієї особи підлягають вирішенню в іншому провадженні.

Керуючись частиною третьою статті 15, частиною третьою статті 185 КК України, статтями 100, 369-371, 373, 374, 392-395, 532 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 15, частиною третьою статті 185 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі статті 75 Кримінального кодексу України від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.

Покласти на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі передбачені частиною першою, пунктом 2 частини третьої статті 76 Кримінального кодексу України обов`язки:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації за місцем проживання;
повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи або навчання.

не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_6 не обирати.

Речові докази у кримінальному провадженні, внесеному 04.11.2017 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000338, а саме:

мобільний телефон «Nomi I 5010», переданий обвинуваченому ОСОБА_6 , залишити власникові;

металевий інструмент типу «арматурних ножниць», металевий предмет типу «фомка», металеву викрутку, передані на зберігання до кімнати речових доказів при Відділення поліції № 3 Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області (за станом на тепер), повернути власникові ( ОСОБА_6 ).

Копії цього вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому ОСОБА_6 , його захиснику ОСОБА_7 , прокурору ОСОБА_4 та надіслати потерпілій ОСОБА_9 , її представнику ОСОБА_10 .

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Володарський районний суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано; у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1