Справа № 369/9407/21
Провадження № 1-кс/369/1893/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2021 року слідчий суддя Києво-Свяошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 , розглянувши матеріали клопотання старшого слідчого СВ ВП № 1 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_2 про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000454 від 07.07.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшло клопотання старшого слідчого СВ ВП № 1 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_2 про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000454 від 07.07.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, де слідчий просив суд накласти арешт на спиртові серветки, на яких знаходяться змиви з попереднього правого крила та змиви з правої передньої двері автомобіля марки «Reno», модель «Trafic» д.н.з. НОМЕР_1 , які вилучено 06.07.2021 року в період часу з 18:30 год. по 18:55 год. під час проведення огляду за адресою: Київська область, Бучанський район, м. Вишневе, вул. Ломоносова.
Дослідивши матеріали клопотання слідчий суддя прийшов до висновку, що подане клопотання не відповідає вимогам ст.ст. 170, 171 КПК України.
Відповідно до положень ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
Вказані речі, у відповідності до ст. 98 КПК України визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні.
Статтею 131 КПК України передбачено вичерпний перелік видів заходів забезпечення кримінального провадження, серед яких є арешт майна.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
В клопотанні слідчий наводить підставу застосування арешту - відповідність вилученого майно критеріям, визначеним ст. 98 КПК України щодо речових доказів.
У відповідності до вимог ч.1 ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.
Відповідно до ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Як убачається з матеріалів клопотання, витягу з ЄРДР, кримінальне провадження здійснюється за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України.
В клопотанні слідчий пов`язує необхідність накладення арешту на вказане вилучене під час проведення огляду приміщення з метою збереження речових доказів. Проте слідчим в клопотанні про накладення арешту, не доведено, за якими саме ознаками вказане майно віднесено до речових доказів у кримінальному провадженні.
Таким чином, зі змісту клопотання убачається, що воно виходить за межі доказування у даному кримінальному провадженні, у зв`язку з чим в його задоволенні необхідно відмовити.
Враховуючи вищевказані вимоги закону, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання обґрунтоване лише формально.
Встановлено, матеріали клопотання не містять беззаперечних доказів, які б свідчили що речі, які були вилучені під час проведення обшуку були знаряддям вчинення злочину та що це майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98, частині другій статті 167 цього Кодексу, зокрема забезпечить виконання завдань такого арешту та досягнення його мети передбаченої ч. 2 ст. 170 КПК України.
Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для накладення арешту на вказане нерухоме майно, значення якого як речового доказу у даному кримінальному провадженні не доведене.
Керуючись ст. 170-174 КПК України, слідчий суддя -

У Х В А Л И В:

У задоволенні старшого слідчого СВ ВП № 1 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_2 про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000454 від 07.07.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1