Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

26 березня 2021 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:
судді доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 02 березня 2021 року, якою прийнято рішення про відмову у задоволенні клопотання слідчого та обрано підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та жителю АДРЕСА_1 , непрацюючому, підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.189 КК України, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту терміном 60 діб, до 02 травня 2021 року,

за участі:
секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,
підозрюваного ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_7 ,
прокурора ОСОБА_8 ,
ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою клопотання слідчого задовольнити та застосувати щодо ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 днів без застосування застави.

Згідно оскаржуваної ухвали слідчого судді, прийнято рішення про відмову у задоволенні клопотання слідчого та обрано підозрюваному ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на 60 діб, а саме до 02 травня 2021 року.

В апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу слідчого судді незаконною, необгрунтованою та такою, що не забезпечить виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків, оскільки, на його думку, вона ухвалена слідчим суддею із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, без об`єктивного з`ясування обставин, без підтвердження їх доказами, дослідженими під час судового засідання. Доводить, що слідчим суддею не враховано наявність ризику можливого переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду. Вказує на існування ризиків: незаконного впливу на потерпілого, свідків; можливості перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення.

Слідчий суддя, відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого та застосовуючи стосовно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту зазначив в ухвалі, що відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК. Проте, прокурором зазначена вище обставина не доведена, що свідчить про необхідність вирішення питання про можливість застосування менш суворого запобіжного заходу, який зможе забезпечити виконання підозрюваним його процесуальних обов`язків.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, який просив задовольнити подану апеляційну скаргу, думку підозрюваного та його захисника адвоката, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.131 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм застосуванням більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного і його поведінки.

У відповідності до вимог ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою, відповідно до ч.2 даної статті, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті (переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується).

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Крім того, слід зазначити й про те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч.5 ст.9 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Як вбачається з повідомлення про підозру від 24 лютого 2021 року, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.189 КК України.

В даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_5 з підозрою у вчиненні ним кримінального правопорушення підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами. Сукупність цих доказів дає підстави вважати, що причетність ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.189 КК України, є обґрунтованою, що не виключає можливість застосувати до нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з метою здійснення подальшого розслідування.

Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, колегія суддів вважає, що наявність фактів та інформації, на які посилаються органи досудового розслідування та які містяться в матеріалах справи, можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_5 може бути причетний до вчинення кримінального правопорушення, яке йому інкримінують.

Як слідує з оскаржуваної ухвали, відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого щодо обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя врахував недоведеність у клопотанні обставин для тримання підозрюваного під вартою, а також даних, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Так, відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застосовується до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Як вбачається з матеріалів клопотання, то в ньому належним чином викладено існування обставин для тримання підозрюваного під вартою та дані, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Також, необхіно зазначити, що ОСОБА_5 підозрюється у скоєнні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з конфіскацією майна.

У суді апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_5 на даний час обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, кримінальне провадження перебуває на розгляді районного суду Львівської області.

Тому колегія суддів вважає, що висновки слідчого судді про недоведеність у клопотанні обставин для тримання підозрюваного під вартою, а також даних, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, є безпідставними та вважає помилковим висновок слідчого судді, що для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурор повинен довести «виключні обставини», оскільки такі кримінально-процесуальним законодавством в даному випадку не передбачені.

Ризики, на які вказує слідчий у клопотанні, існують та підтверджуються матеріалами провадження. Зокрема, підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватись від органу досудового розслідування, оскільки кримінальне правопорушення, вчинене ним, відноситься до категорії тяжких злочинів. У разі доведення вини йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з конфіскацією майна, що свідчить про те, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, з метою уникнення покарання, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Крім того, ОСОБА_5 може незаконно впливати на потерпілого, свідка у кримінальному провадженні, так як раніше судимий за корисливий злочин проти власності, але на шлях виправлення не став. Також існує ризик можливості ОСОБА_5 перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, так як він позиціонує себе як «злочинного авторитета» та може заручитись підтримкою сторонніх осіб з «кримінальним минулим» з метою здійснення впливу на органи досудового розслідування. Ризик можливості ОСОБА_5 вчинити інше чи продовжити дане кримінальне правопорушення підтверджується тим, що вчинення ним злочинів є основним джерелом доходу для нього.

Згідно п.1 ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Так, колегія суддів, керуючись положеннями ч.4 ст.183 КПК України, не вбачає підстав для визначення розміру застави, оскільки злочин вчинений із застосуванням насильства до потерпілого.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого залишилися у кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування та суд, є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який забезпечить повне і всебічне проведення досудового розслідування, а також виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 02 березня 2021 року, якою прийнято рішення про відмову у задоволенні клопотання слідчого та обрано підозрюваному ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту терміном 60 діб, до 02 травня 2021 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого про обрання підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без застосування застави задовольнити.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , взяти під варту із зали суду та утримувати в Державній установі «Рівненський слідчий ізолятор».

Строк дії ухвали визначити до 02 травня 2021 року.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3