Постанова
Іменем України

01 червня 2021 року

м. Київ
справа № 314/2730/19
провадження № 51-859 км 21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції:
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на вирок Запорізького апеляційного суду від 13 січня 2021 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000520, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Вільнянська Запорізької області, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 18 квітня 2018 року за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 150 годин громадських робіт,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 вересня 2020 року ОСОБА_6 засуджено:
- за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі;
- за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 289 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 4 роки позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Вирішено питання речових доказів та цивільний позов ОСОБА_8 .
Вироком Запорізького апеляційного суду від 13 січня 2021 року вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасовано та ухвалено новий, яким ОСОБА_6 призначено покарання:
- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки;
- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки;
- за ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна, яке є його власністю.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна, яке є його власністю. В решті вирок суду залишено без зміни.
Згідно з вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що він, 29 травня 2019 року, о 21:00 год, діючи повторно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, пройшов на частково огороджену територію домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , у дворі якого стояв автомобіль «Москвич», з якого таємно викрав бензокосу ОСОБА_9 «SADKO» GTR-2200, у корпусі блакитного кольору, вартістю 3729, 77 грн, чим спричинив матеріальну шкоду останньому у вказаному розмірі.
Крім того, 30 травня 2019 року о 10:00 год, ОСОБА_6 , діючи повторно, через відчинене бокове скло автомобіля «DAF», який знаходився за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, таємно викрав мобільний телефон ОСОБА_10 «Xiaomi Redmi 5+», об`ємом пам`яті 32 Гб, в корпусі чорного кольору, вартістю 3000 грн, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду у вказаному розмірі.
Крім того, 05 червня 2019 року близько 11:00 год, ОСОБА_6 , діючи повторно, пройшов на територію ПЛЧ № 3 «Укрзалізниця», розташованого за адресою: вул. Соборна в м. Вільнянську Запорізької області, де підійшов до мотоцикла ОСОБА_8 «MUSSTANG MT110-1», д/н НОМЕР_1 , червоного кольору, вартістю 12363, 83 грн, що знаходився в альтанці, та, шляхом замикання дротів, завів його і незаконно заволодів, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду у вказаному розмірі.
Крім того, 03 липня 2019 року о 22:00 год, ОСОБА_6 , діючи повторно, проник на територію домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де, скориставшись відсутністю контролю з боку власника, з приміщення сараю шляхом буксирування, незаконно заволодів належним ОСОБА_11 мопедом «АЛЬФА 2S50F, д/н НОМЕР_2 , чорного кольору, вартістю 7104, 19 грн, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду у вказаному розмірі.
Крім того, 21 вересня 2019 року о 14:00 год, ОСОБА_6 , діючи повторно, проник на огороджену територію домоволодіння АДРЕСА_3 , де з господарської будівлі таємно викрав електричну ланцюгову пилу ОСОБА_12 «Витязь» ПЦ-2850, в корпусі синьо-чорного кольору, вартістю 1694, 68 грн, після чого залишив місце скоєння злочину разом з викраденим майном, спричинивши потерпілій матеріальну шкоду у вказаному розмірі.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати вирок апеляційного суду і призначити новий розгляд у вказаному суді з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі засудженого та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вважає, що суд апеляційної інстанції, приймаючи рішення про скасування вироку суду першої інстанції в частині застосування положень ст. 69 КК України, допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та дійшов необґрунтованого висновку про відсутність підстав для призначення більш м`якого покарання. Вказує, що апеляційний суд не врахував належним чином всіх даних про особу засудженого, тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, а також обставин, які пом`якшують покарання. Крім того, вважає, що у апеляційного суду було достатньо підстав для застосування положень ст. 75 КК України та звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням.
Під час касаційного розгляду засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 підтримали касаційну скаргу захисника та просили її задовольнити.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор вважав за необхідне касаційну скаргу захисника залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без зміни.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Винуватість ОСОБА_6 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, доведеність цих обвинувачень та кваліфікація діянь за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
За змістом ст. 69 КК України призначення основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину з урахуванням особи винного.
У кожному випадку застосування ст. 69 КК України суд зобов`язаний у своєму рішенні зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.
Суд першої інстанції, ухвалюючи вирок щодо ОСОБА_6 та приймаючи рішення про призначення йому покарання, нижче від найнижчої межі санкції ч. 2 ст. 289 КК України, ці вимоги закону врахував не в повній мірі, на що звернув увагу суд апеляційної інстанції.
Так, як убачається з вироку місцевого суду, при призначенні ОСОБА_6 покарання було враховано ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії нетяжких та тяжких злочинів, дані про особу винного, який в минулому був судимим, за місцем проживання характеризується формально позитивно, не працює, не одружений, на спеціальних обліках не перебуває, має на утриманні малолітню дитину. Визнав обставинами, які пом`якшують покарання щире каяття та примирення з потерпілим ОСОБА_11 і, встановивши відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд розцінив все наведене в своїй сукупності як обставини, які істотно знижують тяжкість вчинених злочинів та прийняв рішення про можливість призначення покарання за ч. 2 ст. 289 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі санкції вказаної статті кримінального закону.
Апеляційний суд, переглядаючи справу за апеляційною скаргою прокурора, який не погодився із застосуванням ст. 69 КК України при призначенні ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 289 КК України, констатував, що суд першої інстанції прийняте рішення належним чином не мотивував та не в повній мірі врахував всі дані про особу засудженого і обставини, які впливають на покарання.
Зокрема, призначаючи ОСОБА_6 покарання, районний суд не врахував належним чином того, що останній примирився лише з одним з потерпілих ОСОБА_11 , за місцем проживання характеризується формально позитивно, не працює, суспільно-корисною працею не займається, стійких соціальних зв`язків не має, не одружений, раніше був судимий за вчинення умисного корисливого кримінального правопорушення проти власності до покарання у виді громадських робіт, однак це не призвело до позитивних змін його особистості й не створило готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві, що свідчить про те, що належних висновків він для себе не зробив та на шлях виправлення ставати не бажає. У зв`язку з чим, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що вирок суду першої в частині призначення покарання за ч. 2 ст. 289 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.
При цьому, враховуючи наведені дані про особу засудженого, суд апеляційної інстанції прийняв рішення про можливість призначення засудженому покарання за ч. 2 ст. 289 КК України в мінімальних межах санкції статті вказаного закону.
Одночасно, переглядаючи доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 про наявність, на його думку, достатніх підстав для застосування положень ст. 75 КК України та звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, апеляційний суд обґрунтовано визнав їх безпідставними.
З наведеними висновками суду апеляційної інстанції та призначеним ОСОБА_6 покаранням погоджується і суд касаційної інстанції, в зв`язку з чим, твердження в касаційній скарзі захисника про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень і особі засудженого, з огляду на наявні в справі дані про особу останнього, є непереконливими.
Покарання, призначене ОСОБА_6 судом апеляційної інстанції відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК України та є справедливим, необхідним й достатнім для виправлення засудженого і попередження вчинення ним нових злочинів.
Вирок апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 374, 407, 420 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б істотними чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, як про це ставить питання захисник у своїй касаційній скарзі, колегією суддів не встановлено, а тому в її задоволенні слід відмовити.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Запорізького апеляційного суду від 13 січня 2021 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3