КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 366/1882/20 Провадження № 11-кп/824/3230/2021 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2021 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Іванківського районного суду Київської області від 11 травня 2021 року у кримінальному провадженні № 0000117 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Олива Іванківського району Київської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі заступник керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 просить змінити ухвалу Іванківського районного суду Київської області від 11 травня 2021 року та виключити з мотивувальної частини ухвали посилання суду на спрямованість умислу, мети і мотив його дій при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.
В іншій частині ухвалу просить залишити без змін.

Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 11 травня 2021 рокуклопотання прокурора задоволено, застосовано до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді надання стаціонарної психіатричної допомоги в психіатричній лікарні із звичайним режимом спостереження.

За доводами апеляційної скарги заступник керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням кримінального процесуального закону.

Апелянт, посилаючись на положення ст. 19, 23, 24 КК України зазначає, що особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим заходам медичного характеру.
Так, прокурор звертає увагу на те, що як вбачається із висновку судово-психіатричної експертизи № 268 від 03 червня 2020 року, ОСОБА_7 на момент скоєння інкримінованого йому правопорушення страждав на деменцію змішаного ґенезу (внаслідок перенесеної діабетичної коми, травми голови). В період вчинення інкримінованого правопорушення, за своїм психічним станом не був здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними, в стані тимчасового розладу психічної діяльності не перебував. На теперішній час страждає помірною розумовою відсталістю. За своїм психічним станом ОСОБА_7 не може усвідомлювати свої дії та керувати ними, потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання стаціонарної психіатричної допомоги в психіатричній лікарні із звичайним режимом спостереження.

В той же час, апеллянт вважає, що суд не врахував того факту, що здатність особи усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними, є невід`ємною ознакою, що характеризує суб`єкт злочину лише за критерієм осудності.
Прокурор зазначає, що у випадку вчинення суспільно-небезпечного діяння у стані неосудності можливо вести мову лише про те, чи мало воно місце. В такому разі, умисел, мотив та мета, як вольові ознаки суб`єктивної сторони складу злочину, виключаються, та мають місце лише тоді, коли особа здатна усвідомлювати свої дії та керувати ними.
Таким чином, апелянт підсумовує, що вирок суду першої інстанції в частині наявності умислу та його спрямованості, мети і мотиву в діях ОСОБА_7 при вчиненні суспільно-небезпечного діяння підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ухвали суду першої інстанції, ОСОБА_7 10 березня 2020 року, близько 15 години, більш точний час не встановлено, перебував на відкритій ділянці місцевості на узбіччі дороги по АДРЕСА_1 , де в той же час проходив малолітній ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який після закінчення навчального дня повертався додому за адресою: АДРЕСА_2 цього ж населеного пункту із Розважівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів.
Під час спілкування між ОСОБА_7 та малолітнім ОСОБА_9 на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків розпочався словесний конфлікт, під час якого у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення малолітньому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень.
У подальшому, з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій, умисно наніс один удар кулаком руки в область тулуба та один удар кулаком руки в область голови ОСОБА_9 , після чого останній впав, а ОСОБА_7 наніс йому ще один удар ногою в область тулуба.
Своїми умисними, протиправними діями ОСОБА_7 спричинив малолітньому ОСОБА_9 тілесні ушкодження: закриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку та забій грудної клітки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Також судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 в період інкримінованих йому дій та на даний час страждає на деменцію змішаного ґенезу (внаслідок перенесеної діабетичної коми, травми голови) і тому за своїм психічним станом не міг та не може усвідомлювати свої дії та керувати ними та потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру, передбачених ч. 3 ст. 94 КК України госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом, що підтверджується висновком судово-психіатричної експертизи № 268 від 03 червня 2020 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження, прокурором скеровано до суду клопотання про застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру, оскільки він вчинив діяння, яке має ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України у стані неосудності.
Увалюючи рішення про задоволення клопотання, суд у викладенні фактичних обставин зазначив, що під час спілкування ОСОБА_7 з малолітнім ОСОБА_9 на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків розпочався конфлікт, під час якого у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень.
У подальшому, з метою реалізації злочинного умислу ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій, умисно наніс потерпілому удар в область тулуба та один удар кулаком в область голови та один удар ногою в область тулуба. Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Виклавши в такій редакції фактичні обставини вчинення ОСОБА_7 суспільно небезпечного діяння суд не взяв до уваги те, що особа вчинила такі дії у стані неосудності, тобто коли вона не могла усвідомлювати свої дії і керувати ними.
Відповідно до ст. 23 КК України виною є психічне ставлення особи до вчиненої дії чи бездіяльності.
Як у разі прямого умислу так і непрямого особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння.
Зважаючи на те, що за приписами ст. 505 КПК України обов`язковими обставинами, які підлягають доказуванню є час, місце, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння та вчинення суспільно небезпечного діяння цією особою, на відміну від ст. 91 КПК України, де серед іншого зазначено, що підлягає доказуванню форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, суд безпідставно вказав у своєму рішенні про застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру про вчинення ним протиправних дій щодо ОСОБА_9 умисно.
Така судова помилка підлягає виправленню судом апеляційної інстанції шляхом виключення з ухвали суду посилання на вчинення ОСОБА_7 умисного діяння, яке має ознаки кримінального правопорушення.
Водночас колегія суддів зазначає, що судом не застосовувався до ОСОБА_7 закон про кримінальну відповідальність, оскільки він є неосудною особою, також колегією суддів не встановлено порушень судом вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити ухвалити законне та обґрунтоване рішення
У даному випадку, дійшовши висновку про необхідність застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру, оскільки на момент вчинення діяння він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, суд одночасно зазначив про вчинення ним таких дій умисно, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 411 КПК України є невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 408, 419 КПК України колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу Іванківського районного суду Київської області від 11 травня 2021 року, якою до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді надання стаціонарної психіатричної допомоги в психіатричній лікарні із звичайним режимом спостереження, змінити, виключити з ухвали суду посилання на вчинення ОСОБА_7 суспільно небезпечного діяння умисно.
Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4