Справа № 466/2936/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/504/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 року у м. Львові

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 27 квітня 2021 року про відмову в умовно достроковому звільненні

з участю: прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

встановила:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 27 квітня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання начальника установи начальника арештного дому державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» та Голови спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На цю ухвалу засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою задоволити клопотання установи та звільнити його умовно-достроково від відбування покарання.

Свої апеляційні вимоги засуджений мотивує тим, що суд першої інстанції формально розглянув справу, без вивчення поданих доказів та без наведення таких у мотивувальній частині ухвали. Зазначає, що матеріалами клопотання доведено, що він став на шлях виправлення. Звертає увагу, що протягом часу відбування покарання на нього один раз накладено стягнення, яке було знято. Він вісім разів заохочувався. Звертає увагу на його характеристику, з якої вбачається, що він з жовтня 2019р. по теперішній час є працевлаштованим, добросовісно виконує усі поставлені завдання, приймає активну участь у різних заходах та програмах установи. Також, покликається, що з його заробітної плати щомісячно проводиться відрахування коштів за судовими позовами.

Заслухавши доповідача, виступ захисника та пояснення засудженого у підтримку поданої апеляційної скарги, думкупрокурора, яка заперечила апеляційні вимоги засудженого, з огляду на законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, вивчивши матеріали клопотання та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно матеріалів справи, вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 29.08.2017р. ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст. 115 КК України на 7 років позбавлення волі. На підставі ст. 72 ч.5 КК України у строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 16.05.2016р. по 20.06.2017р. включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21.06.2017р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 07.12.2017р. на підставі ч.5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 21.06.2017р. по 07.12.2017р. включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання - 16.05.2016р. Кінець строку - 26.10.2021р.
Згідно матеріалів клопотання, по даній справі ОСОБА_6 , який раніше неодноразово судимий, перебуваючи під вартою з 19.05.2017р. у УВП № 19 м. Львова порушень вимог режиму утримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався та адміністрацією установи не заохочувався. Перебуваючи з 15.01.2018р. у ДУ «Городищенська виправна колонія № 96» засуджений ОСОБА_6 порушень вимог режиму утримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, один раз заохочувався адміністрацією установи. По прибуттю 30.01.2019р. у ДУ «Личаківська виправна колонія № 30» ОСОБА_6 приймав активну участь у роботах по благоустрою установи. За час відбування покарання в установі допустив одне порушення вимог утримання, за що на нього 22.02.2019р. було накладено стягнення, яке знято 09.04.2019р. Адміністрацією вказаної установи 6 разів заохочувався. Згідно рішення адміністративної комісії установи від 13.09.2019р. засуджений переведений до дільниці соціальної реабілітації. З жовтня 2019р. по теперішній час працевлаштований працівником з обслуговування будинків і ремонту споруд та устаткування. До роботи відноситься добросовісно, виконує усі поставлені перед ним завдання. На заходи виховного та індивідуального профілактичного характеру реагує добре, робить належні висновки. Приймає участь у культурно-масових та фізкультурно-оздоровчих заходах. На добровільних засадах без оплати праці залучається до робіт з покращення комунально-побутових умов відділення. Приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Духовне відродження». Із заробітної плати засудженого ОСОБА_6 здійснюється щомісячно відрахування на погашення заборгованості за проведення експертизи.

Відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений, який відбув встановлену даною нормою закону частину строку покарання, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Начальник установи начальник арештного дому державної установи «Личаківська виправна колонія (№30) та голова спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради звернулися до суду першої інстанції зі спільним клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 , оскільки він відбув 3/4 строку покаранняі довів своє виправлення. У клопотанні зазначено, що станом на 25.03.2021р. невідбутий засудженим термін покарання складає 7 місяців 1 день.

Рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 мотивовано тим, що державна установа Личаківської виправної колонії (№30) не надала достатніх доказів того, що ОСОБА_6 своєю поведінкою та сумлінним ставленням до виконання обов`язків у період відбування покарання засвідчив успішність процесу виправлення.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, суд першої інстанції з належною повнотою дослідив матеріали клопотання та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні наведеного вище клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання.

Як вбачається з матеріалів клопотання засуджений ОСОБА_6 на даний час відбуває покарання за вчинення особливо тяжкого злочину. Раніше ОСОБА_6 чотири рази притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів. При цьому, 27.03.2003р. та 03.01.2014р. до засудженого застосовувалось умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і після такого звільнення він знову вчиняв умисні злочини. Відбуваючи покарання по даній справі ОСОБА_6 сім разів заохочувався, один раз допустив встановлений режим відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, однак згідно ст. 130 КВК України стягнення достроково знято.

Колегія суддів вважає, що апеляційній доводи засудженого про те, що наявність неодноразових заохочень з боку адміністрації установи, а також поступове погашення заборгованості по грошовому відшкодуванню, яке визначено вироком суду, свідчить про те, що він став на шлях виправлення, не можуть слугувати безумовними підставами застосування до засудженогоположень ч.2 ст. 81 КК України.

При цьому, колегія суддів враховує, що висновок про виправлення засудженого повинен ґрунтуватись на даних про особу засудженого, його поведінку за весь період перебування у виправній установі, а наведені засудженим ОСОБА_6 доводи про те, що він сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення у своїй сукупності не свідчать про досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України, виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що адміністрацією установи не надано достатніх доказів того, що засуджений ОСОБА_6 в період відбування покарання своєю поведінкою та ставленням до праці на даний час засвідчив успішність процесу виправлення.
З урахуванням наведеного та конкретних обставин справи, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову у застосуванні положень ст. 81 КК України до засудженого ОСОБА_6 , як такому, що ще не довів своє виправлення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність при розгляді подання, які б вплинули на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення, колегією суддів не встановлено.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, а отже є необґрунтованою.

Висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Ухвала Шевченківського районного суду м. Львова від 27.04.2021р. відносно засудженого ОСОБА_6 у повній мірі відповідає вимогам ст. 370 КПК України, підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.376 ч.2, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 27 квітня 2021 року про відмову в умовно достроковому звільненні засудженого ОСОБА_6 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточна та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: