Дата документу 30.06.2021 Справа № 336/4513/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/4513/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/660/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 181 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
підозрюваної ОСОБА_7 ,

захисника підозрюваної адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 червня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Райполе Межівського району Дніпропетровської області, громадянки України, пенсіонерки, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний час доби до 9 серпня 2021 року включно, з покладанням на підозрювану певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Слідчий СВ відділу поліції № ЗРУП ГКУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 за погодженням з прокурором Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя ОСОБА_9 звернувся до суду з клопотанням про застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

За матеріалами провадження ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за наступних обставин.

8 червня 2021 року приблизно о 18 год., ОСОБА_7 , знаходячись за місцем мешкання, а саме, за адресою: АДРЕСА_1 , маючи умисел на умисне вбивство, на ґрунті раптово виниклого конфлікту із її чоловіком ОСОБА_11 , з метою реалізації злочинного умислу, тримаючи в правій руці предмет, схожий на сокиру, нанесла не менше одного удару в область голови ОСОБА_11 та не менше одного удару невстановленим досудовим розслідуванням предметом в область верхньої третини шиї останнього спричинивши йому, згідно лікарського свідоцтва про смерті №3198 від 9 червня 2021 року, різану рану шиї з ушкодженням гортані, трахеї та крупних кровоносних судин, гостра крововтрата внаслідок чого останній помер.
Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється в вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянню смерті іншій людині, тобто, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

9 червня 2021 року відомості про кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000742 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України (а.с. 5).

9 червня 2021 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України (а.с. 31-32).

Відмовляючи у задоволенні клопотання, слідчий суддя встановив обґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_7 , зазначив про відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та недоведеність недостатності застосування більш м`якого запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що судом першої інстанції не надано оцінки доказам сторони обвинувачення при прийнятті рішення про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Вказує, що кримінальне правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_7 згідно ст. 12 КК України віднесено до категорії особливо тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, а тому є ризик того, що підозрювана ОСОБА_7 буде переховуватися від органів досудового розслідування.
Звертає увагу, що ОСОБА_7 після скоєння кримінального правопорушення відносно ОСОБА_11 медичну допомогу потерпілому не надала, усвідомлюючи те, що вчинила кримінальне правопорушення, в результаті чого постраждало життя потерпілого, як одне з найвищих соціальних цінностей і найважливіших особистих благ.
Зазначає, що під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_7 намагалася сховати знаряддя злочину, яке зберегло на собі сліди злочину, а також намагалась знищити сліди злочину, що є ризиком, передбаченим п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Вказує, що знаходячись на свободі, підозрювана зможе незаконно впливати на свідків по кримінальному провадженню, оскільки свідками є родичі особи ОСОБА_7 , що в подальшому вплине на швидкий, повний та неупереджений розгляд обвинувального акту у вказаному кримінальному провадженні.
Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову, відповідно до якої клопотання слідчого СВ відділу поліції №3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 про застосування відносно підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити та застосувати відносно останньої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.
У судовому засіданні апеляційного суду прокурор підтримав подану апеляційну скаргу, просив її задовольнити. Разом з тим зазначив, що доказів порушення підозрюваною умов застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту немає.
Захисник підозрюваної адвокат ОСОБА_8 у судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти задоволення апеляційної скарги, зазначив, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України відсутні, підозрювана має соціальні зв`язки у вигляді доньки, яка мешкає разом з нею в одному будинку. Вказав, що після скоєного злочину, поведінка підозрюваної викликає сумніви щодо психічного її стану, призначили експертизу, а її потрібно проводити в умовах стаціонару.
У судовому засіданні апеляційного суду підозрювана ОСОБА_7 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора, зазначила, що за кожним викликом з`являється.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, підозрювану, її захисника, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі та провівши судові дебати, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Із частини 2 статті 29 Конституції України випливає, що підставою для правомірного обмеження права на свободу через застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є, зокрема, рішення яке не просто формально ухвалює суд, а воно має бути обґрунтованим, справедливим. Формальне судове рішення нівелює мету ті суть правосуддя, яке «визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах» (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).
У справі "Маккей проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

Європейський суд з прав людини під час вирішення справи "Медведев та інші проти Франції" зауважив, що право на свободу і особисту недоторканість має першочергове значення у "демократичному суспільстві" у значенні, передбаченому Конвенцією.

Як вбачається з наданих матеріалів та встановлено слідчим суддею, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Виклад обставин, що дають підстави підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй злочину, зроблено з посиланням на матеріали провадження, що їх підтверджують, і в апеляційній скарзі не оспорюються.
Разом з тим, врахувавши зазначені вище вимоги закону, слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність даних, які б давали йому підстави обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при обрані запобіжного заходу, належним чином мотивував своє рішення, встановивши обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй злочину та вірно зазначив про відсутність обставин для застосування найсуворішого запобіжного заходу.

Проте, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги прокурора, з приводу того, що перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя неправильно встановив їх відсутність.

Так, враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 злочину, який відноситься до категорії особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи, а також суворість можливого покарання у виді позбавлення волі до 15 років, що загрожує підозрюваній в разі визнання її винною, існує ризик переховування від органів досудового розслідування та суду.

Таким чином, доводи прокурора щодо наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України є доведеними та цілком обґрунтованими.

Проте, доводи щодо наявності інших ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України слід визнати недоведеними, з огляду на наступне.

Щодо ризику знищення, приховування або спотворення речей, які мають істотне значення для кримінального провадження, то слід зазначити, що на переконання колегії суддів, тверджень, наведених прокурором в апеляційній скарзі в обґрунтування цього ризику на теперішній час недостатньо для позитивного висновку про існування такого ризику.

Так, прокурор повинен обґрунтовувати існування цього ризику не лише відомостями, які свідчать про схильність особи до вчинення таких дій та наявність у неї певних можливостей для їх реалізації, а й зазначити хоча б приблизний перелік речей, які орган досудового розслідування планує отримати чи віднайти та які підозрювана чи пов`язані із нею особи можуть фізично знищити чи спотворити такі речі.

Разом з цим прокурор в апеляційній скарзі такі відомості не наводить. Посилання прокурора про те, що підозрювана ОСОБА_7 намагалась сховати знаряддя злочину та знищити сліди злочину є на даний час непереконливими, оскільки вони втратили свою актуальність через те, що органом досудового розслідування вже було проведено ряд слідчих дій, зокрема, огляд місця події, де були вилучені відповідні предмети та речі (а.с. 9-21).

Відтак прокурором не доведено той факт, що на теперішній час не відшукані якісь речі та предмети, що стосуються даного кримінального провадження, а тому апеляційний суд вважає, що такі доводи є невмотивованими та не підтвердженими.

Крім того, посилання на наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України носить не конкретний характер та жодних доказів на підтвердження факту його існування на теперішній час прокурором не надано.

Твердження про те, що свідки є родичами підозрюваної не можуть бути безумною підставою для встановлення наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Отже, стороною обвинувачення доведено тільки існування ризику переховування підозрюваної від органів досудового розслідування та суду.

Колегія суддів вважає, що доводи прокурора з приводу того, що запобігти ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України можливо тільки шляхом застосування до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є необґрунтованими.

Так, підозрювана ОСОБА_7 раніше не судима, є пенсіонеркою, має постійне місце проживання та реєстрації, міцні соціальні зв`язки у вигляді доньки.
При цьому, колегія суддів враховує вік та стан здоров`я підозрюваної ОСОБА_7 , якій 82 роки та яка має розлади слуху та мови, що також унеможливлює застосування до останньої найсуворішого запобіжного заходу, а саме, тримання під вартою.
Також, слід зазначити, що в судовому засіданні апеляційної інстанції не надано даних на підтвердження порушення підозрюваною умов перебування під домашнім арештом.
Колегія суддів також враховує фактичну поведінку підозрюваної після застосування до неї запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, яка від органу досудового розслідування не переховувалась, на виклики слідчого з`являлась, не чинила перешкод кримінальному провадженню, за викликом апеляційного суду самостійно з`явились до судового засідання для розгляду апеляційної скарги прокурора, в якій ставилось питання про застосування у відношенні неї найсуворішого запобіжного заходу.
З огляду на зазначене, фактична поведінка підозрюваної на час розгляду апеляційної скарги свідчить, що заявлений ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України попереджений застосованим відносно підозрюваної запобіжним заходом у вигляді домашнього арешту у певний час доби.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії)). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови)).
Всі інші доводи апеляційної скарги були досліджені судом при обранні запобіжного заходу і ним надана належна оцінка, а жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.
У зв`язку з викладеним, колегія суддів вважає, що підстави для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у даному кримінальному провадженні в судовому засіданні свого об`єктивного підтвердження не знайшли, а прокурором не доведено неможливість забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваної шляхом застосування до неї більш м`якого запобіжного заходу.
На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 407, 422 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 червня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та у відношенні ОСОБА_7 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний час доби до 9 серпня 2021 року включно, залишити без змін.

Ухвала суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4