Справа № 500/1462/19
Провадження № 1-кп/946/102/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2021 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у м. Ізмаїл Одеської області у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002060, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Саф`яни Ізмаїльського району Одеської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 ,

сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_5 ,

інші учасники судового провадження: потерпілий ОСОБА_6 ,

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

1. 04.08.2018 року приблизно о 07 годині 00 хвилин ОСОБА_3 , знаходячись на ділянці дороги, розташованої між вул.Пушкіна та вул.Гагаріна в с.Саф`яни Ізмаїльського району Одеської області, біля залізничного переїзду, у ході раптової виниклої сварки, на ґрунті особистих неприязних відносин з ОСОБА_6 , маючи умисел на заподіяння останньому тілесних ушкоджень, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків у результаті своїх дій, умисно наніс 1 (один) удар лобною частиною своєї голови в область носу ОСОБА_6 , у результаті чого спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку з наявністю відкритого перелому кісток носа, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

2.Своїми діями ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 2 ст. 125 КК, а саме умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Частина статті КК, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений
3. «Стаття 125. Умисне легке тілесне ушкодження…2. Умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності
карається штрафом від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправними роботами на строк до одного року, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років.»

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

4.Обставини вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення встановлені судом шляхом дослідження сукупності доказів, обсяг дослідження яких був визначений судом з урахуванням думок учасників судового провадження в порядку, передбаченому ст. 349 КПК, у відповідності до засад кримінального провадження, передбачених ст.ст. 22, 26 КПК, таких як диспозитивність, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

5.Так, обвинувачений ОСОБА_3 вину у висунутому обвинуваченні не визнав, зазначивши, що його дружина розповіла йому, що до неї приїздив ОСОБА_6 та пропонував побити ОСОБА_7 , який мав з ним конфлікт. Також, дружина йому розповіла, що ОСОБА_6 їй сказав, що він, ОСОБА_3 мав зв`язок із іншою жінкою, не працював вночі, а гуляв із тією жінкою. В результаті цього, у нього був конфлікт із дружиною всю ніч. Вранці коли йшов на роботу приїхав до ОСОБА_6 та спитав навіщо він спровокував цей скандал. Потім вдарив ОСОБА_6 головою в обличчя, оскільки ОСОБА_6 хотів мене штовхнути, після чого допоміг йому підвестися та поїхав на роботу.

6.Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що 04.08.2018 року рано вранці він знаходився біля залізничного переїзду, випасав худобу. Разом з ним знаходилися ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ОСОБА_3 почав чіпати ОСОБА_7 . Коли потерпілий зробив зауваження ОСОБА_3 , після цього ОСОБА_3 підійшов та вдарив ОСОБА_6 головою 1 раз у перенісся, в результаті чого ОСОБА_6 втратив свідомість. ОСОБА_3 , допомогу не надавав. Після цього була викликана «Швидка медична допомога» та його було госпіталізовано. ОСОБА_6 вказав, що у нього після цього конфлікту постійно боліла голова, він лікувався у лікарні. Зазначив, що до цього випадку у нього з ОСОБА_3 були нормальні відносини. Цей інцидент виник з вини співмешканки ОСОБА_3 , через те, що вона постійно сміялася з нього. 03.08.2018 року у співмешканки з ОСОБА_3 був конфлікт, вона хотіла вигнати його.

7.Свідок обвинувачення ОСОБА_9 підтвердив покази потерпілого ОСОБА_6 , та під час судового розгляду пояснив, що 04 серпня, рік не пам`ятає, вранці він разом із ОСОБА_6 виганяли худобу. До них під`їхав ОСОБА_3 на велосипеді, підійшов до ОСОБА_6 та різко вдарив головою в обличчя ОСОБА_6 , який після цього впав на землю, у нього потекла кров з носу. ОСОБА_3 поїхав на роботу. Цей конфлікт почався із-за жінки на ім`я ОСОБА_10 . Перед тим, як ОСОБА_3 вдарив ОСОБА_6 , вони голосно розмовляли хвилин 10-15, мова йшла про жінку. До цього між ними конфліктів не було.

8. Свідок обвинувачення ОСОБА_11 під час судового розгляду пояснив, що два роки тому, приблизно о 07 годині, він із ОСОБА_6 виганяли корів біля переїзду. ОСОБА_3 приїхав на велосипеді, підізвав до себе ОСОБА_6 та вдарив його кулаком по обличчю зверху. ОСОБА_6 впав на коліна, потім сам пішов додому. ОСОБА_3 поїхав. ОСОБА_6 був весь у крові.

9. Свідок захисту ОСОБА_12 під час судового розгляду пояснив, що вранці два роки тому приблизно на пів восьму годину бачив, що відбувся конфлікт, в ході якого чув крик, сусіди ОСОБА_6 та ОСОБА_3 між собою сварилися. ОСОБА_6 сам спровокував ОСОБА_3 , після чого ОСОБА_3 вдарив його по обличчю першим. ОСОБА_6 впав, Між ними сильних ударів не було. Після удару ОСОБА_3 підняв ОСОБА_6 , вони ще розмовляли. ОСОБА_3 потім поїхав на роботу.

10.Згідно рапорту начальника СРПП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області, 04.08.2018 року о 13:14 годині надійшло повідомлення з мобільного телефону: НОМЕР_1 (з органів охорони здоров`я) про те, що сусід побив ОСОБА_6 , 1952 року народження. Діагноз: ушиблена рана носа, звернувся сам до міської лікарні, нейрохірургія (а.п. 84).

11.Відповідно до заяви від 04.08.2018 р. ОСОБА_6 повідомив про те, що 04.08.2018 року о 07 годині 00 хвилин у с. Саф`яни його побив ОСОБА_3 (а.п. 85). Це повідомлення стало підставою для внесення відомостей до ЄРДР за №0002060, та початку досудового розслідування (а.п. 83).

12.Отримання потерпілим ОСОБА_6 легкого тілесного ушкодження, яке спричинило короткочасний розлад здоров`я, у вигляді однієї закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку з наявністю відкритого перелому кісток носа підтверджується даними висновку судово-медичної експертизи №267 від 21.09.2018 р. За даними цього ж висновку, ОСОБА_6 були спричинені закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку з наявністю відкритого перелому кісток носа, а також синці лівої руки. Характер і морфологічні особливості пошкоджень свідчать про те, що вони є результатом дії тупих предметів, індивідуальні особливості яких в них не відобразились. Давність утворення вищевказаних ушкоджень може відповідати даті події, вказаної в ухвалі, тобто 04.08.2018 року. Струс головного мозку з переломом кісток носа тягне за собою розлад здоров`я більше шести, але менше 21 діб і тому, відповідно до пунктів 2.3.3. «Правила визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», відноситься до категорії легких з короткочасним розладом здоров`я. Синці руки, згідно п.2.3.5 «Правила…», відносяться до категорії легких (а.п. 87-88).

13.Отже, показання обвинуваченого ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_9 ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , а також дані висновку судово-медичної експертизи №267 від 21.09.2018 року підтверджують те, що обвинувачений ОСОБА_3 умисно, на ґрунті особистих неприязних стосунків, які виникли між ним та потерпілим, наніс йому один удар лобною частиною своєї голови в область носу ОСОБА_6 . Про те, що між обвинуваченим та потерпілим виник конфлікт свідчать показання свідків ОСОБА_9 , та ОСОБА_12 .

14. Також, оцінюючи вищенаведені докази, суд приходить до висновку, що вони є належними, допустимими, достовірними, а сукупність зібраних доказів є достатніми для ухвалення обвинувального вироку по кримінальному провадженню.

15. Крім того, суд критично відноситься до тверджень захисника обвинуваченого про те, що ОСОБА_3 умисно удару потерпілому ОСОБА_6 не наносив, а наносив його з метою захисту, тобто діючи в стані необхідної оборони, захищаючись від насильства, застосованого потерпілим, з огляду на таке.

Згідно роз`яснень, що дані в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 1 "Про судову практику у справах про необхідну оборону" слідує, щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, суди повинні враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини. Якщо суд визнає, що в діях особи є перевищення меж необхідної оборони, у вироку слід зазначити, в чому саме воно полягає.

Питання про спрямованість умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події. Визначальним при цьому є і суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Закріплене в ст. 36 КК України право кожної особи на необхідну оборону є важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань (ч. 3 ст. 27 Конституції України).

Особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у разі необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. При цьому, перевищення меж оборони може бути зумовлене й іншими мотивами, наприклад: наміром розправитися з нападником через учинений ним напад, страхом тощо. Проте існування різних мотивів не змінює того, що мотив захисту є основним стимулом, який визначає поведінку особи, яка перевищила межі необхідної оборони. Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст.36 КК України необхідна оборона це правомірний захист інтересів особи від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Водночас сторона захисту стверджувала, що обвинувачений не мав на меті спричинювати тілесні ушкодження потерпілому, а тільки захищалася від посягань потерпілого.

Верховний Суд України неодноразово висловлював позицію щодо правозастосування ст. 36 КК (справи № 5-31кс14, № 5-34кс14, № 5-125кс15). У цих справах Верховний Суд України зазначав, що сутність необхідної оборони полягає у правомірному заподіянні шкоди особі, яка здійснює суспільно небезпечне посягання, особою, яка реалізує своє право на захист інтересів, що охороняються законом. Визначальним для поняття необхідної оборони є правомірність захисту і протиправність посягання.

Протиправність у кримінально-правовому розумінні є однією з ознак злочину поряд із суспільною небезпечністю, караністю, винністю і суб`єктом. Протиправність розуміється як юридичне втілення суспільної небезпечності. В теорії кримінального права загально визнано, що суспільно небезпечне посягання, щодо якого можлива необхідна оборона, - це діяння, що передбачене як злочин однією зі статей Особливої частини КК.

Разом із тим, необхідна оборона не допускається проти правомірних дій інших осіб, навіть якщо ними заподіюється шкода інтересам, що охороняються законом.

Крім того, у разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

Відтак, як встановлено судом, що обвинувачений ОСОБА_3 підійшов до потерпілого ОСОБА_6 першим після чого почалася сварка, в результаті якої обвинувачений ОСОБА_3 різко вдарив головою в обличчя, а саме в область носу ОСОБА_6 , внаслідок чого спричинив йому тілесні ушкодження, що підтверджено матеріалами кримінального провадження.

З встановлених судом обставин випливає, що потерпілий ОСОБА_6 не завдав обвинуваченому ОСОБА_3 ніякої шкоди у вигляді тілесних ушкоджень, а словесний конфлікт не може поставити обвинуваченого у стан необхідної оборони з нанесенням останнім тілесних ушкоджень потерпілому. Більше того, словесний конфлікт, що може слугував підставою та мотивом для розправи обвинуваченого над потерпілим.

За таких обставин посилання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 з приводу того, що він, наносячи удар потерпілому ОСОБА_6 , діяв виключно у стані необхідної оборони, є суперечливими, не відповідають обставинам справи, здобутим під час досудового розслідування та дослідженим в судовому засіданні доказам, такі пояснення захисника обвинуваченого суд розцінює як намагання уникнути кримінальної відповідальності за вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення.

При цьому, жодних сумнівів у правдивості показань потерпілого та свідків у суду не виникає. Оскільки, зокрема, проаналізувавши матеріали кримінального провадження судом встановлено, що показання та пояснення потерпілого, починаючи з повідомлення про кримінальне правопорушення, були послідовними, логічними, незмінними та такими, які не дають можливості їх неоднозначного тлумачення. Пояснення потерпілого повністю узгоджуються між собою в деталях щодо обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи: часу, місця, способу вчинення злочину та особи, яка його вчинила. Покази свідків також є послідовними, за своїм змістом відповідають показам потерпілого та дослідженим судом письмовим доказам, тому не викликають у суду сумніву в правдивості.

16.Таким чином, аналіз вищезазначених доказів, наданих стороною обвинувачення, дає підстави суду зробити висновок, що кожний цей доказ є належним, допустимим та достовірним. У сукупності усі вищезазначені докази є взаємопов`язаними та достатніми для висновку про те, що ОСОБА_3 умисно завдав потерпілому ОСОБА_6 легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, шляхом нанесення удару лобною частиною своєї голови в область носу ОСОБА_6 . Отже, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_3 у вчинені ним кримінального правопорушення, та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 125 КК.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання

17. До обставин, які відповідно до ст. 66 КК пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , стороною обвинувачення зазначено щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Суд не приймає до уваги посилання на ці обставини, оскільки в ході розгляду кримінального провадження ОСОБА_3 свою вину не визнавав та не розкаявся у вчиненому.

18.Стороною обвинувачення не зазначено в обвинувальному акті про наявність обставин, які відповідно до ст. 67 КК обтяжують покарання ОСОБА_3 , та які відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 91, ч. 1 ст. 92 КПК підлягають доказуванню саме прокурором. В силу положень ст. 337 КПК суд позбавлений можливості додатково встановлювати та враховувати обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 та які в обвинувальному акті не зазначені, а також які прокурором не доказувалися, оскільки це погіршить становище обвинуваченого ОСОБА_3 .

Мотиви призначення покарання

19.При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд у відповідності до ст.ст. 65 67 КК враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

20.Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив умисний кримінальний проступок проти здоров`я потерпілого.

21.Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

22.За місцем проживання ОСОБА_3 характеризується з позитивної сторони, трудолюбивий, врівноважений, в порушеннях громадського порядку помічений не був. Скарг та заяв на нього до сільської ради села Саф`яни не надходило (а.п.93).

23. Згідно довідки КУ «Ізмаїльська міська центральна лікарня» від 18.09.2018 року ОСОБА_3 з 06.04.1999 року знаходиться під наглядом лікаря-нарколога КУ «ІМЦЛ» з діагнозом: «Психічні поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності» (а.п.94).

24.З урахуванням вказаних обставин, особи обвинуваченого ОСОБА_3 , того, що відсутні обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, характер вчиненого кримінального проступку, обставини та особливості його вчинення, того, що він в силу ст. 89 КК вважається таким, що раніше не судимий, суд у відповідності до вимог КК та передбачених ним санкцій вважає, що з метою виправлення ОСОБА_3 та запобігання нових кримінальних правопорушень йому необхідно призначити покарання саме у виді штрафу у межах санкції ч. 2 ст. 125 КК. Водночас, суд вважає, що в даному випадку таке покарання, як штраф, буде достатнім, таке покарання повністю досягне мети його застосування та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, у зв`язку з чим суд не вбачає необхідності призначати більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

25.При вирішенні цивільного позову, пред`явленого потерпілим ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_3 (а.с. 56-57) про стягнення витрат на лікування в сумі 3500 грн., 10 000 грн. в якості відшкодування завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди, суд керується положеннями ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі ЦК), відповідно до яких майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, а також положеннями ч. 1 ст. 1167 ЦК, у відповідності до яких моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

26.Таким чином, із вказаних норм права випливає, що шкоду, завдану потерпілому ОСОБА_6 , повинен відшкодувати обвинувачений ОСОБА_3 , який вчинив кримінальне правопорушення, в результаті дій якого і виникла у потерпілого майнова та моральна шкода, вина обвинуваченого повністю доведена вищенаведеними доказами, які були досліджені судом.

27.Так, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 умисно завдав ОСОБА_6 тілесні ушкодження. Однак, так як у відповідності до ч. 3 ст. 99 КК України до матеріалів справи сторона кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, зобов`язані надати суду оригінал документа. Оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа - його відображення, якому надається таке ж значення, як документу. Потерпілий ОСОБА_6 долучив до цивільного позову (а.с. 59-62) копії товарних чеків, що не є належними доказами, отже відсутні підстави для стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_6 матеріальної шкоди в розмірі 3500 грн.

28.При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди потерпілому ОСОБА_6 , суд враховує характер кримінального правопорушення, глибину душевних страждань потерпілого, а також керується принципами розумності та справедливості, та вважає, що з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_6 підлягає стягненню 8 000 грн. в якості відшкодування завданої моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий зазнав у зв`язку з ушкодженням його здоров`я, та у душевних стражданнях, яких потерпілий зазнав, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього самого.

29.Таким чином, з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_6 всього підлягає стягненню 8000 грн.

30.Судом встановлено, що ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні не затримувався та під вартою не тримався, запобіжні заходи відносно нього не застосовувалися. Клопотань про застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили від прокурора не надійшло.

Керуючись ст. ст. 369 371, 373 375 КПК, суд

УХВАЛИВ:

1. ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00 (одна тисяча сімсот гривень нуль копійок) гривень.

2.Цивільний позов ОСОБА_6 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду у розмірі 8000,00 (вісім тисяч гривень нуль копійок). В іншій частині позову відмовити.

3.Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

4.Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

5.Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді, а обвинуваченому та прокурору вручити копію вироку негайно після його проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1