Ухвала
Іменем України
16 вересня 2020р.

м. Київ
Справа № 379/1695/19
Провадження № 51-4375 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Таращанського районного суду Київської області від 05 березня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 10 червня 2020 року щодо ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000298,
встановив:

За вироком Таращанського районного суду Київської області від 05 березня 2020 року

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця
м. Києва, громадянина України, фактично проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу 30 травня 2018 року вироком Рокитнянського районного суду Київської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки та на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,

засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України ОСОБА_5 за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за виром Рокитнянського районного суду Київської області від 30 травня 2018 року остаточно призначено покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 червня 2020 року зазначений вирок місцевого суду залишено без зміни.

Як встановлено вироком суду, ОСОБА_5 , 13 вересня 2019 року близько 23.00 год, перебував за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 . В цей час у нього виник умисел на таємне заволодіння майном ОСОБА_6 , житловий будинок якої розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на таємне заволодіння чужим майном, ОСОБА_5 , одразу ж, діючи умисно, повторно, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, впевнившись, що на подвір`ї відсутній господар та будь-які інші особи, які б могли бачити його злочинні дії, достовірно знаючи, що ОСОБА_7 у господарському приміщенні зберігає картоплю, прийшов до господарства потерпілої за вищевказаною адресою, яке зі сторони не обгороджене, та шляхом вільного доступу проник на подвір`я, потім підійшов до дерев`яної брами господарського приміщення й використовуючи принесену із собою викрутку, шляхом віджиму, пошкодив на ній запірний пристрій. Далі ОСОБА_5 проник всередину вказаного приміщення, де на підлозі виявив чотири мішки картоплі, сорту «Голандська» (велика) вагою 124 кг і дві сітки заповнені картоплею сорту «Голандська» (посадкова) вагою 31 кг, які він таємно викрав, чим завдав ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 2201 грн.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просить вирок та ухвалу змінити в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_5 покарання в мінімальній межі санкції ч. 3 ст. 185 КК України, тобто у виді 3 років позбавлення волі й на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків остаточно призначити покарання у виді 3 років 2 місяців позбавлення волі. Стверджує, що місцевим судом належним чином не враховано положень ч. 2 ст. 65 КК України. Зазначає, що суд першої інстанції жодним чином не мотивував призначення ОСОБА_5 покарання за ч. 1 ст. 71 КК України, зокрема чому остаточне покарання визначено саме 4 роки 6 місяців позбавлення волі, тобто додано саме 6 місяців, а не менше. Вказує на те, що апеляційний суд належним чином не проаналізував доводів його апеляційної скарги щодо пом`якшення ОСОБА_5 покарання та безпідставно погодився із рішенням суду першої інстанції в цій частині.

Перевіривши доводи, наведені у касаційній скарзі, та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на таке.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 185 КК України в касаційній скарзі не оспорюється.

Що стосується доводів захисника про невідповідність призначеного ОСОБА_5 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, то колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Призначаючи покарання ОСОБА_5 у виді позбавлення волі, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував конкретні обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, особу винного, який посередньо характеризується за місцем проживання, не працює, обставини, які пом`якшують покарання засудженого, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та обставини, що обтяжують покарання рецидив злочину та вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Крім того, суд враховав й те, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, не має міцних соціальних зв`язків, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, на шлях виправлення не став, скоїв злочин в період іспитового строку та визнав за необхідне застосувати до ОСОБА_8 положення ст. 71 КПК України й частково приєднати до покарання за цим вироком невідбуте ним покарання за попередім вироком.

З урахуванням конкретних обставин справи, даних про особу засудженого та обставин, що пом?якшують та обтяжують покарання, суд дійшов обгрунтованного висновку й правильно призначив йому покарання в межі санкції ч. 3 ст. 185 КК України та остаточного покарання на підставі ч. 1 ст. 71 КК України на строк 4 роки 6 місяців позбавлення волі.

Апеляційний суд, переглянувши кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника, належним чином перевірив викладені у ній доводи, відповідно до ст. 404 КПК України, яка за своїм змістом аналогічна доводам наведеним у касаційній скарзі захисника, визнав їх необґрунтованими і зазначив в ухвалі відповідні мотиви та підстави прийнятого рішення. З таким висновком погоджується й колегія суддів.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, є законною, мотивованою та обгрунтованою.

Покарання, призначенеОСОБА_8 , є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Воно відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. ст. 50, 65 КК України, а тому, підстави для його пом`якшення за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, відсутні.
Враховуючи вищезазначене, та відсутність в обґрунтуванні касаційної скарги переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, в той час, як з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428, ст. 441 КПК України, Суд

постановив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Таращанського районного суду Київської області від 05 березня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 10 червня 2020 року щодо ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3