Справа № 185/1236/20
Провадження № 1-кп/185/366/20
У Х В А Л А

23 грудня 2020 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області колегіально у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 ,

- ОСОБА_3 ,

за участю секретаря - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження на підставі обвинувального акта, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002293 від 27 листопада 2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних злочинів, передбачених ч. 4 ст. 189, п.п. 6,12 ч. 2 ст. 115 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_8 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинувачених - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 ..

Стосовно ОСОБА_6 прокурор зазначив, що останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи та проти власності, за один з яких передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, після вчинення дій, які інкримінуються обвинуваченому, він з місця злочину зник, до правоохоронних органів не звернувся, а тому, перебуваючи на свободі, ОСОБА_6 може перешкоджати кримінальному провадженню, у якому він обвинувачується, а саме: незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, з метою схилення до зміни показань чи відмови від показань взагалі. Враховуючи також той факт, що ОСОБА_6 не має постійного місця роботи, постійного джерела прибутку, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, є підстави вважати, що останній може вчинити інше кримінальне правопорушення, крім того, під загрозою застосування тяжкого покарання, у разі визнання останього винним судом, обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватись від суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення. На даний час вищезазначені ризики, на думку прокурора, продовжують існувати, тому з метою їх запобігання, досягнення дієвості даного кримінального провадження необхідно продовжити строк дії запобіжного заходу - тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник заперечували проти задоволення клопотання, зазначивши, що ризики, зазначені прокурором, не обґрунтовані. ОСОБА_6 мав постійне місце роботи. Просили застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Доводи прокурора, що обвинувачений не має дітей, а тому може вчинити інше кримінальне правопорушення, вважають безпідставними.

Стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 прокурор зазначив, що останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи та проти власності, за один з яких передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, після вчинення дій, які інкримінуються обвинуваченому, він з місця злочину зник, до правоохоронних органів не звернувся, а тому, перебуваючи на свободі, ОСОБА_7 може перешкоджати кримінальному провадженню, у якому він обвинувачується, а саме: незаконно впливати на свідків, потерпілого у кримінальному провадженні, з метою схилення до зміни показань чи відмови від показань взагалі. Враховуючи також той факт, що ОСОБА_7 не має постійного місця роботи, постійного джерела прибутку, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, є підстави вважати, що останній може вчинити інше кримінальне правопорушення, крім того, під загрозою застосування тяжкого покарання, у разі визнання останього винним судом, обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватись від суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення. На даний час вищезазначені ризики, на думку прокурора, продовжують існувати, тому з метою їх запобігання, досягнення дієвості даного кримінального провадження необхідно продовжити строк дії запобіжного заходу - тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні зазначив про необхідність розглянути альтернативу найсуворішому запобіжному заходу, вказав, що він нікуди не збирається втікати, та просив застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник заперечував проти задоволення клопотання, зазначивши, що ризики, зазначені прокурором, не обґрунтовані. Також захисник зазначив, що підзахисний має батьків та місце проживання, раніше не судимий.

Стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 прокурор зазначив, що останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи та проти власності, за один з яких передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, після вчинення дій, які інкримінуються обвинуваченому, він з місця злочину зник, до правоохоронних органів не звернувся, а тому, перебуваючи на свободі, ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженню, у якому він обвинувачується, а саме: незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні з метою схилення до зміни показань чи відмови від показань взагалі. Враховуючи також той факт, що ОСОБА_5 не має постійного місця роботи, постійного джерела прибутку, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, є підстави вважати, що останній може вчинити інше кримінальне правопорушення, крім того, під загрозою застосування тяжкого покарання, у разі визнання останього винним судом, обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватись від суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення. На думку прокурора, вищезазначені ризики продовжують існувати, тому з метою їх запобігання, необхідно продовжити строк дії запобіжного заходу - тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні вказав, що він мав роботу, хоча й не офіційну. Також він мав постійне місце проживання, на свідків не може впливати, бо їх вже допитано. Тому просив застосувати щодо нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник заперечував проти задоволення клопотання, зазначивши, що ризики, зазначені прокурором, не обґрунтовані.

З`ясувавши думку сторін, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Так, згідно з положеннями п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України - при оцінці існування ризику кримінального провадження, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, слід враховувати, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання винним в інкримінованому злочині. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний/обвинувачений може ухилитись від слідства. Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування».
ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які передбачено найсуворіше покарання у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. Дана обставина свідчить про наявність ризиків залишення ними свого місця проживання (у випадку застосування щодо них більш м`якого запобіжного заходу) з метою переховування від суду. Також має місце ризик можливості впливу обвинувачених на свідків, які не допитані, адже у даному кримінальному провадженні ще не допитані усі свідки, а свідок ОСОБА_11 зазначила про спілкування з одним з обвинувачених після затримання.

З огляду на вказане, суд вважає, що тяжкістю покарання в сукупності з даними про особи обвинувачених підтверджується існування ризику ймовірності їх переховування з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Розглядаючи дане клопотання, суд зважає на те, що зазначені прокурором ризики про можливість переховування від суду; впливу на недопитаних свідків у даному кримінальному провадженні є такими, що мають місце.

Щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на знайшов підтвердження ризик вчинення ними іншого кримінального правопорушення.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_6 даний ризик має місце, оскільки останній є раніше судимою особою.

Вкотре суд звертає увагу на те, що безпідставним є посиланням прокурора на те, що обвинувачені не звернулись до правоохоронних органів та зникли з місця вчинення злочину.

Суд приходить до висновку, що дані про особи обвинувачених, дані про можливість ухилення від суду та впливу на свідків разом з тяжкістю пред`явленого обвинувачення свідчать на користь позиції сторони обвинувачення. Альтернативні запобіжні заходи не попередять вказані ризики, тому доводи захисту про необхідність застосування більш м`якого запобіжного заходу є безпідставні, бо більш м`які запобіжні заходи на даний час не забезпечить встановлені ризики.

Тому з метою запобігання їм суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченим строк тримання під вартою. З огляду на наявність обвинувачення у вчиненні злочину, що спричинив загибель людини, розмір застави не визначати.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 177, 183, 372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити до 20 лютого 2021 року.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжити до 20 лютого 2021 року.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , продовжити до 20 лютого 2021 року.

В обранні більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченим ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 - відмовити.

Строк дії ухвали закінчується 20 лютого 2021 року.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду відповідно до рішення Конституційного суду України у справі № 3-208/2018(2402/18).

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3