ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/8870/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11/818/3429/20 Головуючий апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст.331 КПК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , який взяв захист своїх інтересів на себе , без участі його захисника ОСОБА_8 , без участі потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , належним чином повідомлених про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою обвинуваченого на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 17.09.2020 року,-
В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Вказаною ухвалою продовжено ОСОБА_7 застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 15.11.2020 року включно.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити запобіжний захід на домашній арешт.
В апеляційній скарзі обвинувачений вказує, що доводи клопотання прокурора про продовження ОСОБА_7 застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необґрунтовані. Вказав, що було порушено вимоги ч.2 ст. 184 КПК України, та заднім числом -15.09.2020 року вручена копія клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, розгляд якого відбувся 17.09.2020 року, під час якого було надано вказане клопотання.
Також зазначив, що клопотання про продовження строку тримання під вартою подається прокурором, чи слідчим за погодження з прокурором за 5 днів до закінчення діючого запобіжного заходу, та подання такого клопотання після 5 днів є порушенням Закону.
Вказує, що має постійне місце мешкання, не має закордонного паспорту, від слідства та суду не переховувався, до фактичного затримання працював зварювальником.
Зазначив, що свідчення потерпілих щодо погроз на їх адресу зі сторони ОСОБА_7 не підтверджуються жодними доказами, окрім усних свідчень.
Також звертає увагу, що відносно потерпілої ОСОБА_10 в Новобоварському ВП ГУ НП Харківської області знаходиться кримінальне провадження за статтями 129, 146, 190, 356 КК України, де його було визнано потерпілим.
Позиції учасників апеляційного провадження.
Обвинувачений та його захисник підтримали доводи апеляційної скарги, просили задовольнити її вимоги у повному обсязі.

Прокурор вважала ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, просила залишити вимоги апеляційної скарги обвинуваченого без задоволення.
Потерпілі, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Будь-яких заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, до суду не надали.
Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника, вислухавши думку прокурора, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.
Суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Як слідує з матеріалів провадження, під час розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України, судом першої інстанції постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою щодо останнього на 60 днів, тобто до 15.11.2020 року, включно.
Відповідно до ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.
Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 була заслухана думка прокурора, пояснення обвинуваченого та його захисника, потерпілої для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.
Таким чином, враховуючи викладене та оцінивши окрім наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, в сукупності всі обставини, у тому числі визначені ст.178 КПК України, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про існування у обвинуваченого ОСОБА_7 ризиків, передбачених п.3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою не зменшилися і, що інший більш м`який запобіжний захід не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років.
Щодо відомостей про особу обвинуваченого, то ОСОБА_7 , раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, на шлях виправлення та перевиховання не став, та скоїв новий умисний злочин проти власності, не має офіційної роботи та родини.
Так, суд першої інстанції дійшов висновку, що існують обґрунтовані ризики передбачені ст.177 КПК України, які на теперішній час не зменшились, взяв до уваги характер вчиненого кримінальних правопорушень, які відноситься у тому числи до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, а також те, що при застосування більш м`якого запобіжного заходу, обвинувачений буде мати можливість незаконно вплинути на потерпілих, та може вчинити інше кримінальне правопопрушення.
З таким висновком погоджується і апеляційний суд.
Колегія суддів звертає також увагу на тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання винуватим в інкримінованому злочині, що в сукупності з іншими встановленими даними, зокрема про особу обвинуваченого, на думку колегії суддів, дають достатні підстави вважати, що заявлені прокурором ризики є обґрунтованими. Дані обставини виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому доводи апелянта, які це заперечують, являються безпідставними.
Саме продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_7 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Частиною 1 статті 199 КПК України встановлено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Частиною 4 вказаної статті визначено, що суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Статтею 186 КПК України встановлено, що клопотання про застосування або зміну запобіжного заходу розглядається слідчим суддею, судом невідкладно, але не пізніше сімдесяти двох годин з моменту фактичного затримання підозрюваного, обвинуваченого або з моменту надходження до суду клопотання, якщо підозрюваний, обвинувачений перебуває на свободі, чи з моменту подання підозрюваним, обвинуваченим, його захисником до суду відповідного клопотання.

Як вбачається з аркуша справи 11, клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 надійшло до суду 17.09.2020 року, та хвалою суду від 17.09.2020 року вказане клопотання було розглянуто та за результатами продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 до 15.11.2020 року.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що доводи обвинуваченого щодо подання прокурором клопотання від 15.09.2020 року було подано пізніше ніж за 5 днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, заслуговує на увагу, проте вказане клопотання було розглянуто відповідно до вимог ч.4 ст. 199 КПК України, у зв`язку з чим, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовують правильність прийнятого судом першої інстанції рішення.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про відсутності доказів щодо погроз на адресу потерпілих, колегія суддів оцінює критично, оскільки апеляційному суд не надано доказів, що такі пояснення потерпілі надавали суду першої інстанції з порушеннями правил, передбачених ст. 353 та ч. 2. 3, 5 -14 ст. 352 КПК України, де сторона захисту не була позбавлена можливості ставити їм запитання та спростовувати їх доводи.

Що стосується посилань апелянта на порушення прокурором вимог ч.2 ст. 184 КПК України, то апеляційний суд до уваги не бере, оскільки положень вказаної статті застосовуються під час розгляду клопотання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, а не його продовження.

Також колегія суддів не бере до уваги посилання апелянт на те, що відносно потерпілої ОСОБА_10 в Новобоварському ВП ГУ НП Харківської області знаходиться кримінальне провадження за статтями 129, 146, 190, 356 КК України, де його було визнано потерпілим, оскільки це не спростовує наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які вірно були встановлені судом першої інстанції.
Інших доводів, які б спростовували необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого, та вказували на можливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, апелянтом не наведено.
Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , під час апеляційного розгляду не встановлено.
Зважаючи на викладене, підстав для скасування оскаржуваного судового рішення та задоволення апеляційної скарги, за доводів, викладених в апеляційній скарзі обвинуваченого, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ч. 2 ст. 376, ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 17.09.2020 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання його під вартою, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4