ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3573/20 Справа № 191/1146/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 жовтня 2020 року щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Синельникове Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:
- 08.09.2016 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України до 3-х років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 3 роки.

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, у кримінальному провадженні № 0000137, № 0000549, № 0000243,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

в режимі відеоконференції:
захисника ОСОБА_6 ,
В С Т А Н О В И Л А:
За вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 жовтня 2020 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.
На підставі ч.1 ст.71 КК України, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.09.2016 року та остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Строк покарання ухвалено рахувати з моменту затримання.

Зараховано в строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення ОСОБА_5 з 19.02.2017 року по 19.04.2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до вступу вироку в законну силу не обирався.

Судом вирішено долю речових доказів.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , вирок щодо яких ніким з учасників провадження оскаржено не було.
Вказаним вироком ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні наступного.
04.02.2017 року у ОСОБА_10 виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна. З метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_10 запропонував ОСОБА_5 з території ТОВ «Синтиз» викрасти майно, яке знаходиться в приміщені цеху формовки, на що останній відповів згодою.

В цей же день, близько о 20 годині 00 хвилин, ОСОБА_10 та ОСОБА_5 , прийшли та незаконно проникли на територію ТОВ «Синтиз», яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Кирпична, 13, де реалізуючи свій злочинний умисел, проникли до цеху формовки цеглин на території ТОВ «Синтиз», та за попередньою змовою, таємно, умисно, з корисливих спонукань викрали майно, належне ТОВ «Синтиз», а саме інфрачервоний обігрівач марки «Saturn» моделі ST- НТ8641, вартістю 764 гривень, та обігрівач марки «Saturn» моделі ST- НТ8643, 1025 гривень, та з викраденим майном покинули територію підприємства, та розпорядились ним на власний розсуд.

Своїми злочинними діями, що виразились у таємному, умисному викраденні чужого майна, вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням до іншого приміщення, ОСОБА_10 , разом зі співучасником кримінального правопорушення ОСОБА_5 спричинив ТОВ «Синтиз» матеріальний збиток у розмірі 1789 гривень 00 коп.

В апеляції:
- захисник просить вирок щодо ОСОБА_5 змінити в частині призначення покарання, через його суворість.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що ОСОБА_5 під час досудового розслідування справи активно сприяв розкриттю злочину, щиро розкаявся у вчиненому, повністю визнав свою вину, спричинена матеріальна шкода відшкодована у повному обсязі, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні доньку 2012 року народження.
Обвинувачений в судове засідання апеляційного суду не з`явився. Про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Даних про поважність причин неявки суду не повідомив, тому, враховуючи думки захисника та прокурора, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідно до вимог ч.4 ст. 405 КПК України.
Заслухавши захисника, який підтримав вимоги своєї апеляційної скарги та просив їх задовольнити; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних вимог захисника та вважала вирок судуд законним та обґрунтованим, перевіривши і проаналізувавши доводи, які викладені в апеляції і співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів прийшла до наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки висновки суду стосовно фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення та доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 185 КК України, в апеляції не оспорюються, інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, то вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що суд першої інстанції вказаних вимог дотримався у повному обсязі.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги про необхідність призначення ОСОБА_5 менш суворого покарання, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно з вимогами статей 65 і 69 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. При цьому, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, мотивуючи своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією кримінального закону, або перейти до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного у санкції статті.

Виходячи із вимог ст. 50 КК України рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.

Призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог кримінального та процесуального законів щодо призначення покарання.

Як убачається з вироку, при обранні виду та міри покарання, суд враховував ступінь тяжкості та конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорій тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, вчинив кримінальне правопорушення в період іспитового строку, за місце проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря нарколога.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання в межах санкції ч.3 ст. 185 КК України, саме у виді позбавлення волі.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим та відповідає вимогам ст. ст. 65 67 КК України, а призначене судом покарання у відповідності до ст. 50 КК України є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_5 , та для запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Колегія суддів також приходить до висновку, що при призначенні покарання суд першої інстанції дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).

З врахуванням наведеного, колегія суддів не вбачає порушення судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості покарання.

Твердження захисника про те, що обвинувачений повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, не перебуває на обліку і лікарів нарколога та психіатра, має на утриманні малолітню доньку, є необґрунтованими.

Так, як вбачається з журналу судового засідання та вироку, обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні суду першої інстанції вину у вчинені кримінального правопорушення не визнав та відмовився від дачі показань.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 перебуває на обліку у лікаря нарколога.

Доказів перебування на утриманні у ОСОБА_5 доньки стороною захисту не надано.

Отже, доводи апеляційної скарги захисника про наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого та необхідність призначення йому менш суворого покарання, не заслуговують та увагу.

Таким чином, сукупність досліджених даних привели колегію суддів до висновку про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі, тому підстав для зміни вироку і призначення ОСОБА_5 менш суворого покарання, колегія суддів не вбачає.

Порушення процесуального закону, які б потягли за собою безумовне скасування судового рішення, по справі не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4