ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2021 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
представника потерпілого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
обвинуваченої ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001551 від 23.06.2019 року за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпро, громадянки України, офіційно непрацюючої, незаміжньої, має на утриманні неповнолітнього сина, із середньою освітою, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима;

у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 190, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, -

в с т а н о в и в:

22.02.2016 року, в денний час доби, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_6 , перебуваючи у приміщенні Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, розташованого за адресою: м. Дніпро, пр. Петра Калнишевського, 55, діючи умисно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, особисто, шляхом заповнення кульковою ручкою відповідних записів, внесла неправдиві відомості в офіційний документ - декларацію про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 204 від 22 березня 2007 року, а саме умисно не вказала у розділі «IIІ» бланку Декларації «Відомості про житлові приміщення, що перебувають у власності або володінні членів сім`ї» відомості щодо наявності в неї іншого нерухомого майна, ніж вказано в декларації, а саме приміщення квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (загальною площею 48,6 кв.м.), яка з 05.02.2013 року належить останній на підставі свідоцтва про право на спадщину, тим самим підробила офіційний документ який видається громадянином, який має право видавати такі документи, і який надає права, з метою використання його підроблювачем, що стало підставою для призначення та виплати їй державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям. Після чого, ОСОБА_6 подала вищевказану декларацію із внесеними неправдивими відомостями щодо відсутності в її власності приміщення квартири, тим самим використала завідомо підроблений документ.
22.06.2016 року, в денний час доби, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_6 , маючи умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою отримання виплат державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, на підставі «Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям», який затверджений постановою Кабінету Міністрів України №250 від 24.02.2003 року, зайшла до приміщення Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, розташованого за адресою: м. Дніпро, пр. Петра Калнишевського, 55, для того, щоб подати заяву та декларацію про доходи та майновий стан осіб, для призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, ОСОБА_6 , всупереч п. 10 «Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 250 від 24.02.2003 року, заповнюючи бланк декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 204 від 22 березня 2007 року, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, не вказала у розділі IIІ бланку Декларації «Відомості про житлові приміщення, що перебувають у власності або володінні членів сім`ї» відомості щодо наявності в неї іншого нерухомого майна, ніж вказано в декларації, а саме приміщення квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (загальною площею 48,6 кв.м.), яка з 05.02.2013 року належить останній на підставі свідоцтва про право на спадщину.
Внаслідок незаконних дій ОСОБА_6 рішенням про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, прийнятим 26.02.2016 року Управлінням праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, ОСОБА_6 , було призначено державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям.
З огляду на вищевикладене, ОСОБА_6 , шляхом надання завідомо недостовірних відомостей про відсутність в неї іншого нерухомого майна, ніж вказано в декларації, отримувала щомісячну державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям.
Своїми умисними діями ОСОБА_6 , у період з 01.02.2016 по 31.07.2017 року, незаконно заволоділа грошовими коштами, виплаченими Управлінням праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, в якості призначеної державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, на загальну суму 52977 грн. 75 коп., якими остання розпорядилась на власний розсуд.
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 вину свою у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 358, ч.4 ст.358, ч.1 ст.190 КК України не визнала, суду пояснила, що вона звернулась до Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, із заявою про призначення їй державної соціальної допомоги. При цьому, заповнюючи декларацію про доходи та майновий стан осіб, вона не вказала про квартиру, за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину від 05.02.2013 року, оскільки не знала, що такі відомості потрібно зазначати. Обвинувачена стверджує, що при заповненні документів зазначала тільки те, що їй казала соціальний робітник, а про належну їй квартиру нічого не вказала, так як її ніхто про це не питав.
Свідок ОСОБА_7 суду показала, що працює начальником відділу прийому громадян в Лівобережному управлінні соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради. З матеріалів особистої справи свідок знає, що починаючи з 2016 року, ОСОБА_6 кожні півроку зверталась до Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, із заявою про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, та декларацією для отримання цієї допомоги, яку заповняла у присутності працівника управління. При цьому, такий працівник попереджає заявника про необхідність внесення вірних відомостей, але не зобов`язаний надавати консультації щодо заповнення документів.
Відповідно до закону, якщо у заявника є в наявності друга квартира, площа якої перевищує певні показники, виплати йому не призначаються, а у випадку, коли така інформація стала відома вже після оформлення виплат, - вони припиняються. У зв`язку з тим, що перевірки почали проводитись після 2017 року, тільки тоді стало відомо, що у ОСОБА_6 є друга квартира, після чого виплати було призупинено, а останній було направлено письмову вимогу про повернення незаконно отриманих коштів.
Крім того, на підтвердження обставин, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, стороною обвинувачення були здобуті та покладені в основу обвинувачення, а судом досліджені наступні докази.
Так, судом досліджено Витяги з ЄРДР за кримінальним провадженням №0001551 від 23.06.2019 та 28.06.2019 року, відповідно до яких, до ДВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшли матеріали правоохоронних органів відносно ОСОБА_6 , яка шляхом подання недостовірних відомостей до управління соціального захисту населення, заволоділа коштами державного бюджету у сумі 52977 75 гривень, а також факт щодо внесення ОСОБА_6 недостовірних даних в офіційні документи з подальшим їх наданням при оформленні соціальної допомоги, призначеної для малозабезпечених сімей.
Також, в судовому засіданні досліджено листи начальника Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у м. Дніпрі ради від 13.02.2018 та 20.10.2017 року, відповідно до яких ОСОБА_6 інформували про необхідність сплатити грошові кошти у сумі 52977 75 гривень на зазначені банківські реквізити у зв`язку із навмисно поданими недостовірними відомостями щодо не задекларованого другого житла, що вплинули на встановлення права на соціальну допомогу та визначення її розміру, та що призвело до надмірного отримання коштів по державній соціальній допомозі малозабезпеченим сім`ям за період з 01.02.2016 по 31.07.2017 року.
Судом досліджено Розпорядження та повідомлення про відмову Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у м. Дніпрі ради від 12.09.2017 та 14.09.2017 року, відповідно до яких ОСОБА_6 відмовлено у призначенні допомоги з 01.08.2016 року, згідно п.12 Постанови КМУ №250 від 24.02.2003 р., у зв`язку із недостовірно поданою інформацією про не задеклароване друге житло, площа якого перевищує соціальну норму на сім`ю.
Крім того, судом досліджено:
- акти обстеження матеріально-побутових умов сім`ї № 2861 від 07.09.2017 року, №433 від 09.02.2017 року, №1771 від 08.09.2016 року, №325 від 25.02.2016 року, відповідно до яких соціальним інспектором зазначено, що в ході обстеження квартири з`ясовано, що за вказаною адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 мешкає разом з дітьми;
- заяви ОСОБА_6 про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій, субсидій та пільг №803 від 28.08.2017 року, №212 від 03.02.2017 року, №1254 від 16.08.2016 року, №390 від 22.02.2016 року;
- декларації про доходи та майновий стан ОСОБА_6 , як особи, що звернулася за призначенням соціальної допомоги, в яких у графі щодо права власності на житлові приміщення ОСОБА_6 зазначена одна квартира за адресою: АДРЕСА_1 ;
- заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17.01.2019 року, яким задоволено позовні вимоги Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у м. Дніпрі ради до ОСОБА_6 про стягнення незаконно отриманої допомоги малозабезпеченим сім`ям у розмірі 52 977 75 гривень.
Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_6 є власницею наступного нерухомого майна:
- квартири, загальною площею 63,5 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ;
- гаража № НОМЕР_1 , загальною площею 47,07 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , ряд №6, 2-й поверх у авто гаражному кооперативі «Лівобережний»;
- квартири, загальною площею 48,6 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .
Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності шляхом повного, всебічного і об`єктивного дослідження, суд визнає їх належними та допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі відомості про факти, які підлягають доказуванню у справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінальним законодавством.
Суд, оцінюючи покази обвинуваченої, свідка, а також надані письмові докази, кожен з точки зору належності, допустимості та достовірності, та даючи правову оцінку діям обвинуваченої ОСОБА_6 приходить до висновку про таке.
При наданні пояснень в судовому засіданні, ОСОБА_6 пояснила, що не мала умислу на привласнення державних коштів. У лютому 2016 року вона звернулась до управління соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради для отримання соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї, тоді ж особисто написала заяву та заповнила декларацію про доходи, не зазначивши в ній про інші об`єкти нерухомості, належні їй на праві власності, так як не знала, що такі відомості необхідно вказувати, а працівник управління не надав їй належної консультації щодо заповнення документів та відповідальності за це.
Однак, невизнання вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.358, ч.4 ст.358, ч.1 ст.190 КК України, суд оцінює критично та вважає вищевказані покази обвинуваченої такими, що спрямовані на уникнення відповідальності.
Відповідно до п.3) п.10 Постанови КМУ №250 від 24.02.2003 року, якою затверджено Порядок призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, державна соціальна допомога не призначається, якщо у власності малозабезпеченої сім`ї є друга квартира (будинок), крім житла, яке розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, у населених пунктах на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють своїх повноважень, та у населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, або житла, непридатного для проживання, що підтверджено актом обстеження технічного стану житлового приміщення (будинку, квартири).
В той же час, згідно досліджених письмових доказів у судовому засіданні з`ясовано, що ОСОБА_6 , звертаючись до Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради для отримання державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї, подала декларацію, де вказала завідомо неправдиву інформацію про відсутність в неї житлових приміщень, крім квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Зокрема, умисно, не зазначила про наявність в неї зареєстрованих на праві власності приміщення квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (загальною площею 48,6 кв.м.), яка з 05.02.2013 року належить останній на підставі свідоцтва про право на спадщину.
Допитана судом свідок ОСОБА_7 , яка працює начальником відділу прийому громадян в Лівобережному управлінні соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, підтвердила, що обвинувачена, починаючи з 2016 року зверталась до Управління із заявами про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, при цьому також подавала декларації, згідно яких вказувала, що у її власності перебуває лише одна квартира. При цьому, свідок наголосила, що працівник Управління не зобов`язаний надавати консультації щодо заповнення документів, а тому вся відповідальність за недостовірно вказану інформацію в декларації лягає на заявника.
Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, є прямий умисел: особа усвідомлює, що посягає на чужу власність, вилучає чуже майно, на яке вона не має ніякого права, передбачає спричинення матеріальної шкоди в певному розмірі і бажає спричинити таку шкоду.
Обов`язковими суб`єктивними ознаками шахрайства є корисливий мотив та корислива мета, а суб`єктивна сторона злочину, передбачає наявність в діях обвинуваченого прямого умислу.
Версія обвинуваченої щодо відсутності у неї умислу на незаконне заволодіння державними коштами спростовується фактом повідомлення нею неправдивих відомостей щодо майнового стану.
Так, з матеріалів провадження встановлено та самою обвинуваченою підтверджено, що соціальну допомогу вона отримувала з 01.02.2016 по 31.07.2017 року, при цьому, через певні проміжки часу подавала відповідну заяву та декларацію, під час чого її попереджали про необхідність подання достовірних відомостей щодо доходів та майна, оскільки це впливає на рішення про призначення допомоги.
Такі заяви, крім 22.02.2016 року, ОСОБА_6 подала 16.08.2016 р., 03.02.2017 р., 28.08.2017 р., разом з деклараціями, в яких також власноручно вносила завідомо неправдиву інформацію про відсутність в неї іншого житлового приміщення, крім квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
В цих же документах обвинувачена засвідчила, що попереджена про відмову в призначенні або виплаті державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям в разі подання неповних чи недостовірних відомостей про доходи та майновий стан членів сім`ї.
Відповідно до даних інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за ОСОБА_6 зареєстрована квартира, загальною площею 48.6 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
Тобто обвинувачена, маючи у власності, квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , подає відомості про відсутність такої, чим фактично ігнорує необхідність - повідомлення Управління соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради про наявність обставин, що можуть вплинути на отримання нею соціальної допомоги, та, починаючи, з 01.02.2016 року подає в УСЗН неправдиві відомості щодо свого майнового стану.
Зазначене беззаперечно свідчить про наявність прямого умислу на незаконне заволодіння державними коштами, в момент їх отримання, шляхом обману, оскільки за відсутності корисливого мотиву та відповідної мети, ОСОБА_6 , безумовно, зазначила б у декларації все належне їй майно.
Крім того, суд зазначає, що маючи на меті привласнення державних коштів, шляхом обману, обвинувачена в будь - якому випадку керувалась корисливим мотивом, оскільки вчинення цього злочину, з жодних інших мотивів, є маловірогідним, а тому виключається.
Той факт, що ОСОБА_6 мала право на отримання допомоги як малозабезпечена сім`я, з інших підстав, не спростовує факту відображення нею неправдивих відомостей в декларації та спрямованість умислу на безпідставне отримання допомоги малозабезпеченим сім`ям.
Враховуючи, що УСЗН, при призначенні вказаної соціальної допомоги керується п.3) п.10 Постанови КМУ №250 від 24.02.2003 року, якою затверджено Порядок призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, то відображення недостовірних відомостей у декларації має прямий причинний зв`язок з отриманою неправомірною вигодою, що усвідомлювалось обвинуваченою в момент вчинення вказаних вище дій.
Згідно з вимогами п. 23 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2003 року № 250, контроль за правильністю призначення і виплати соціальної допомоги здійснює орган соціального захисту населення та Державна соціальна служба. Органи соціального захисту населення мають право робити запити та у строк до 10 календарних днів від підприємств, установ, організацій інформацію, необхідну для призначення державної соціальної допомоги та проведення перевірок достовірності даних, отриманих від осіб, які звертаються за її призначенням.
Так, зазначений нормативний акт дійсно надає УСЗН повноваження щодо здійснення перевірок відомостей наведених декларантами. Проте зазначене є правом, а не обов`язком цього органу. Крім того, цей порядок не визначає, коли саме така перевірка має бути проведена, а тому безумовно, саме незаконні дії обвинуваченої спричинили безпідставне отримання нею соціальної допомоги.
Враховуючи викладене, повідомлення обвинуваченою працівникам УСЗН недостовірних відомостей про відсутність в неї іншого житлового приміщення, яке власноручно внесла в зазначені декларації про доходи та майновий стан беззаперечно мало умисний характер, оскільки вона безумовно розуміла, що у разі надання дійсних відомостей щодо свого майнового стану втратить право на отримання соціальної пільги малозабезпеченим сім`ям.
Захисником звернуто увагу суду на те, що за приховання особою або умисне подання недостовірних даних про доходи та майновий стан, що вплинуло на встановлення права на призначення соціальної допомоги, внаслідок чого було надміру виплачено кошти, настає цивільно-правова, а не кримінальна відповідальність і цивільний позов про стягнення з обвинуваченої надмірно отриманих коштів перебуває на розгляді суду в порядку цивільного судочинства, що виключає кримінальну відповідальність ОСОБА_6 .
На ці доводи захисника суд зазначає, що дійсно статтею 61Констиуції України встановлено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення; юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Відповідно до ч.1 ст.2 Кримінального кодексу підставою для кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.
Підставою для виникнення, зміни та припинення правовідносин є один або кілька юридичних фактів, передбачених нормами права. До юридичних фактів належать, зокрема, і діяння особи, які можуть бути як правомірними, так і протиправними. При цьому з одним юридичним фактом норми права можуть пов`язувати виникнення, зміну та припинення декількох правовідносин, у тому числі різної галузевої належності.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження стосовно обвинуваченої ОСОБА_6 , юридичним фактом була її неправомірна поведінка. Останнє полягало у тому, що при зверненні до органу соціального захисту з метою одержання соціальної допомоги обвинувачена приховала наявність у неї нерухомого майна - квартири, тобто надала недостовірні дані, на підставі яких було прийнято рішення про встановлення за особою права на одержання допомоги та її розмір. Така поведінка могла зумовити припинення існуючого правовідношення щодо виплати призначеної соціальної допомоги.
Водночас із припиненням указаного правовідношення чинне законодавство України пов`язує із зазначеною неправомірною поведінкою виникнення низки нових правовідносин:
- недоговірного зобов`язання з набуття майна без достатньої правової підстави, в межах якого особа, яка набула таке майно, зобов`язана повернути його потерпілому ( ст.. 1212 ЦК)), п. 28 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженого постановою КМ України від 24.02.2003 року № 250;
- цивільного правовідношення, у межах якого реалізується недоговірна цивільна відповідальність, а саме втрата права на призначення державної соціальної допомоги протягом 6 місяців, починаючи з першого числа місяця виявлення порушення;
- кримінального правовідношення, у межах якого реалізується кримінальна відповідальність за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ст.. 190 КК України.
Кожне з цих правовідношень відрізняється за своїм змістом. Зокрема, недоговірне зобов`язання з набуття майна без достатньої правової підстави має, в першу чергу, компенсаційний характер. Його зміст полягає в обов`язку особи відновити порушене суб`єктивне право іншої особи або компенсувати завдану шкоду.( ст.1213 ЦК)
Натомість у межах правовідносин, у яких реалізується кримінальна відповідальність, виконується каральна функція права. Їхнім змістом є обов`язок особи, яка вчинила правопорушення, зазнати осуду з боку держави та перетерпіти негативні наслідки за вчинені правопорушення.
У цьому разі одночасне притягнення однієї особи до цивільної та кримінальної відповідальності не суперечить передбаченому у ч.1 ст. 61 Конституції України.
Таким чином, відмінності у складі правопорушення слугують підставою для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності.
У цій справі суд установив, що своїми діями ОСОБА_6 порушила порядок реалізації передбаченого актами цивільного законодавства суб`єктивного права на одержання державної соціальної допомоги (елемент складу цивільно-правового делікту) та неодноразово отримувала державні кошти (тобто заволоділа чужим майном) шляхом подання заяви та декларації, які містять недостовірну інформацію (тобто фактично шляхом введення в оману), заподіявши цим істотної шкоди відносинам власності.
За нормативним визначенням шахрайства, якщо особа, звертаючись до органу соціального захисту з метою одержання державної соціальної допомоги, умисно приховала факти, які спричинили наслідки правового характеру й завдали потерпілій стороні матеріальної шкоди, то такі дії є підставою для виникнення як цивільно-правових, так і кримінально-правових відносин. А отже, є підстави для притягнення зазначеної особи до цивільної та кримінальної відповідальності.
Факт установлення законодавцем механізму повернення органу соціального захисту надміру виплачених коштів не виключає притягнення особи за вказані умисні дії саме до кримінальної відповідальності.
Таким чином, незважаючи на вказану позицію сторони захисту, її вина повністю доведена сукупністю досліджених та проаналізованих в судовому засіданні доказів.
Суд, допитавши обвинувачену, свідка, дослідивши письмові докази та матеріали, що характеризують особу обвинувачену, вважає, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих їй правопорушеннях при обставинах, викладених в обвинувальному акті та встановлених в суді, доведена повністю.
ОСОБА_6 повинна нести кримінальну відповідальність за:
- підроблення іншого офіційного документа, який видається особою, яка має право видавати такі документи, і який надає права, з метою використання його підроблювачем;
- використання завідомо підробленого документу;
- заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).
Дії ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч. 1 ст.358, ч.4 ст.358, ч.1 ст.190 КК України.
При визначенні виду та міри покарання суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які є кримінальними проступками, особу обвинуваченої, яка раніше не судима, характеризується задовільно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, обставини, що пом`якшують та обтяжують її покарання.
Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченої, суд не вбачає.
З врахуванням наведених обставин справи та особи обвинуваченої, суд вважає, що необхідним та достатнім покаранням для її виправлення буде покарання у виді штрафу, із застосуванням ч.1 ст.70 КК України.
Саме таке покарання, на думку суду, буде сприяти виправленню ОСОБА_6 та попередженню нових злочинів.
Судові експертизи у кримінальному провадженні не проводились.
Питання щодо речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України
Із матеріалів справи, вбачається, що кримінальні проступки, в яких обвинувачується ОСОБА_6 вчинено у період з 01.02.2016 по 31.07.2017 рік і санкція статей КК України передбачає менш суворе покарання ніж позбавлення волі.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку минуло 3 роки.
Згідно з ч. 3 ст. 288 КПК України суд, за наявності підстав, а вони передбачені ч. 1 ст. 49 КК України, закриває кримінальну справу та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності.
Згідно з приписами п.1 ч.2 ст.284 КПК кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Відповідно до ч.5 ст.74 КК особу також може бути звільнено від покарання за вироком суду з підстав, передбачених ст.49 цього кодексу.
Звільнення від покарання з наведеної підстави застосовується у випадках, коли суд не може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності відповідно до ст.49 КК. Зокрема у випадку, якщо особа заперечує проти закриття справи за неналежною обставиною та вимагає закриття справи у зв`язку з відсутністю в її діях складу злочину або виправдання. Тоді суд за наявності підстав визнає особу винною у скоєнні злочину, виносить обвинувальний вирок і звільняє її від покарання, керуючись зазначеною нормою матеріального права та ч.5 ст.74 вказаного
ОСОБА_6 інкримінується вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.358, ч.4 ст.358, ч.1 ст.190 ч.1 КК України, які вчинені у 2016 31.07.2017 році та відноситься до кримінальних проступків і з дня їх вчинення минуло більше трьох років, у зв`язку з тим, що ОСОБА_6 не визнає своєї вини, не бажає, щоб кримінальне провадження було закрите з нереабілітуючих підстав, вона підлягає звільненню від кримінального покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
.
Керуючись ст. 367-374 КПК України суд, -
ухвалив :

ОСОБА_6 визнати винуватою у пред`явленому обвинуваченні в скоєнні кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст.358, ч.4 ст.358, ч.1 ст.190 КК України та призначити їй покарання:
- за ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 8500 гривень;
- за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 510 гривень;
- за ч. 1 ст. 190 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 850 гривень.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 8500 гривень.
Звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання на підставі ст. 49 КК України - у зв`язку із закінченням строків давності.
Запобіжний захід обвинуваченій не обирався.
Речові докази по справі копії особової справи ОСОБА_6 зберігати при матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1