Постанова

Іменем України
15 вересня 2020 року

м. Київ
справа № 741/978/19
провадження № 51-1702км20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000068 від 25 березня 2019 року, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Шлях Ілліча Носівського району Чернігівської області, жительки

АДРЕСА_1 , такої, що судимості не має,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 20 січня 2020 року.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28 жовтня 2019 року, залишеним без змін ухвалою Чернігівського апеляційного суду

від 20 січня 2020 року, ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України із застосуванням положень ст. 69 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Вирішено питання про долю речових доказів.
Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винуватою у тому, що вона 25 березня 2019 року близько 10:00, перебуваючи на подвір`ї господарства за місцем свого проживання на АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних відносин під час сварки зі своєю матір`ю ОСОБА_8 умисно завдала їй численних ударів дерев`яними палицями по голові, тулубу та іншим частинам тіла, після чого, затягнувши її до житлового будинку, продовжила завдавати удари палицею (завдала не менше 40 ударів), чим спричинила потерпілій тілесних ушкоджень, що призвели до гострої крововтрати, внаслідок чого близько 15:00 ОСОБА_8 померла на місці події.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала, а також позиції інших учасників кримінального провадження
У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій ОСОБА_7 , просить скасувати ухвалу апеляційного суду з підстав істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої внаслідок м`якості. Зазначає, що суд апеляційної інстанції, залишаючи апеляційну скаргу прокурора без задоволення, в якій останній не погоджувався з призначеним ОСОБА_7 покаранням із застосуванням ст. 69 КК України, всупереч вимогам ст. 419 КПК України не дав належної оцінки наведеним у ній доводам, а вдаючись до формального перерахунку обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також відомостей про особу засудженої, не перевірив реального їх існування. Вважає рішення суду про призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України безпідставним та вказує, що призначене засудженій покарання не є співмірним протиправному діянню і не сприятиме її виправленню та попередженню нових злочинів.
Позиції учасників судового провадження в судовому засіданні суду касаційної інстанції
Під час касаційного розгляду прокурор підтримала касаційну скаргу сторони обвинувачення.
Захисник, вказуючи на безпідставність доводів касаційної скарги прокурора, просив залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу апеляційного суду без зміни.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні, доведеність цього обвинувачення та кваліфікація діяння за ч. 1 ст. 115 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.
Доводи прокурора щодо невідповідності ухвали апеляційного суду вимогам

ст. 419 КПК України, а також про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженої через м`якість, колегія суддів вважає безпідставними.
Так, відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо розміру призначеного покарання, завданням якого є виправлення і попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки вищезазначених обставин, що впливають на покарання, а її реалізація становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
У кожному випадку застосування ст. 69 КК України суд зобов`язаний у своєму рішенні зазначити, які саме обставини справи або дані про особу винного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, вказаних вимог закону апеляційний суд дотримався.
Суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання, нижче від найнижчої межі, з чим погодився і апеляційний суд, врахував тяжкість вчиненого злочину, особу винної, її вік, сімейний та матеріальний стан, те, що вона раніше не судима, до адміністративної відповідальності не притягувалась, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, формально позитивно характеризується за місцем проживання, а також обставину, що обтяжує покарання, вчинення злочину щодо особи, з якою винна перебуває у сімейних відносинах, та пом`якшуючі покарання обставини, а саме щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин та наявність на утриманні малолітнього сина.
Крім цього, взяв до уваги районний суд і висновок судово-психіатричного експерта № 172 від 11 квітня 2019 року, згідно з яким у ОСОБА_7 виявлені клінічні ознаки легкої розумової відсталості (F70 за Міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду).
Також, як убачається з матеріалів кримінального провадження, родина ОСОБА_7 з 30 січня 2018 року перебуває на обліку в Центрі соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Носівської міської ради у зв`язку із складними життєвими обставинами (т. 2, а. п. 33).
Саме такі обставини, а також тяжка життєва ситуація, в якій перебувала

ОСОБА_7 впродовж значного проміжку часу, зокрема те, що її батьки постійно зловживали алкогольними напоями, особистість ОСОБА_7 , її відношення до вчиненого та думка потерпілої, яка просила суворо не карати винну і не позбавляти її волі, стали передумовою для можливості застосування до засудженої положень ст. 69 КК України.
Безпідставність застосування ст. 69 КК України оскаржувалася прокурором в апеляційному порядку, однак доводи в апеляційній скарзі суд апеляційної інстанції визнав необґрунтованими.
З такими висновками апеляційного суду колегія суддів погоджується, адже було дотримано умов, передбачених вимогами ст. 69 КК України, для призначення засудженій покарання, нижчого від найнижчої межі.
Апеляційний суд, переглядаючи провадження в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст. 419 КПК України ретельно перевірив доводи в апеляційній скарзі прокурора щодо м`якості призначеного засудженій покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, безпідставного його застосування та обґрунтовано залишив подану скаргу без задоволення.
Постановлена за результатами розгляду апеляційної скарги сторони обвинувачення ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Колегія суддів погоджується з наведеними в ній висновками про те, що призначене судом першої інстанції засудженій покарання із застосуванням

ст. 69 КК України є пропорційним характеру вчинених дій, їх небезпечності, необхідним й достатнім для виправлення засудженої і попередження вчинення нею нових злочинів. Неправильного застосування ст. 69 КК України колегія суддів також не вбачає.
Таким чином, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої через м`якість, які були б підставами, передбаченими

ст. 438 КПК України, для скасування ухвали апеляційного суду, не встановлено, а тому в задоволенні касаційних вимог прокурора слід відмовити.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 20 січня 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, без задоволення.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3