Справа № 183/505/21
№ 1-кп/183/903/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2021 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадження № 0000984 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Оріхів Запорізької області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, військовослужбовця військової служби за контрактом, стрільця-помічника гранатометника 1 штурмового відділення 2 штурмового взводу 1 штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , який проходить службу у військовому званні «старший солдат», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 02.04.2020 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

в с т а н о в и в:

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.05.2019 року № 152, старшого солдата військової служби за контрактом ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду стрільця-помічника гранатометника 1 штурмового відділення 2 штурмового взводу 1 штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , який приступив до виконання службових обов`язків відповідно до займаної посади.
Старший солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, та відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно з Законом України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію», з 20 січня 2015 року в Україні діє особливий період. Таким чином, старший солдат ОСОБА_4 вчинив злочин в умовах особливого періоду.
Так, 30 листопада 2019 року старший солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокувалась за адресою: АДРЕСА_2 , без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.
02 жовтня 2020 року старший солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України, яка розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Феодосіївська, 2, внаслідок чого кримінальне правопорушення було припинено.
Таким чином, 30 листопада 2019 року старший солдат ОСОБА_4 умисно самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокувалась за адресою: АДРЕСА_2 , без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, та незаконно перебував за її межами до 02 жовтня 2020 року.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину свою визнав повністю та показав, що обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорює та повністю визнає себе винним у пред`явленому обвинуваченні. Від дачі показань відмовився з огляду на те, що в обвинувальному акті все вірно зазначено, йому доповнити нічого. У скоєному щиро кається

В судовому засіданні у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст вищенаведених обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких обвинуваченим ОСОБА_4 скоєно кримінальне правопорушення, суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували.
Також в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.
Отже, суд, дослідивши докази в межах пред`явленої підозри, не виходячи за межі пред`явленого обвинувачення, яке прокурор підтримав в судовому засіданні, приходить до однозначного висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у самовільному залишенні військовослужбовцем (крім строкової служби) військової частини без поважних причин, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, доведена в повному обсязі, і його умисні дії вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 4 ст. 407 КК України.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, сукупність усіх обставин у справі.
Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин.
Судом також береться до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 незаконно перебував за межами військової частини приблизно 10 місяців і в цей період вчинив інше кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України. Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 за місцем служби характеризується негативно, а також перебуває на профілактичному обліку у лікаря нарколога з діагнозом: Вживання наркотичних речовин зі шкідливими наслідками.
Однак, обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 , суд визнає його щире каяття, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ним своєї протиправної поведінки, визнанні вини та готовності підлягати кримінальній відповідальності.
Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
Крім того, суд бере до уваги дані про особу обвинуваченого, який на момент закінчення інкримінованого йому злочину є не судимий, свою вину визнав повністю, розкаявся у вчиненому, на обліку у лікаря психіатра не перебуває.

Тому, з урахуванням особливостей даного кримінального правопорушення і обставин його вчинення, особи обвинуваченого та його ставлення до скоєного, за наявності пом`якшуючої покарання обставини, а також відсутності обставин, які обтяжують покарання, суд приходить до висновку про можливість призначення ОСОБА_4 покарання без ізоляції його від суспільства, а саме у виді позбавлення волі на певний строк в межах санкції ч. 4 ст. 407 КК України, та на підставі ст. 75 КК України звільнення його від відбування покарання з випробуванням, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретним його обставинам, обставинам, що пом`якшують покарання та обтяжують його, даним про особу обвинуваченого.
Призначаючи покарання як кару суд, виходячи з вимог ст. 50 КК України, враховує, що призначення покарання у вигляді позбавлення волі на вказаний вище строк з випробуванням буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого і запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Суд враховує, що обвинувачений був засуджений 02.04.2020 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 309 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Доказів того, що ОСОБА_4 відбув покарання у виді штрафу сторонами не надано, такі відомості у суду відсутні. При цьому, вирішуючи питання щодо призначення покарання за сукупністю вироків у відповідності до ч. 1 ст. 71 КК України шляхом повного приєднання покарання за попереднім вироком до покарання за цим вироком, суд дійшов висновку, що покарання за попереднім вироком суду у виді штрафу необхідно виконувати самостійно, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України, основне покарання у вигляді штрафу, при призначенні його за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків, складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд
у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання за цим вироком повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02 квітня 2020 року у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, остаточно призначивши ОСОБА_4 покарання у виді чотирьох років позбавлення волі та штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто у сумі 850 гривень 00 копійок.
Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України, не відбуте ОСОБА_4 покарання у виді штрафу у розмірі 850 гривень 00 копійок, призначене за вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02 квітня 2020 року, виконувати самостійно.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням строком на два роки.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно, після його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1