№ провадження 1-кп/208/14/20
УХВАЛА
Іменем України

24 вересня 2020 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі:

Головуючого, судді - ОСОБА_1 ,

При секретарі - ОСОБА_2 ,

За участю:

Прокурора - ОСОБА_3 ,

провів у судовому засіданні у м. Кам`янське Дніпропетровської області розгляд клопотання прокурора, про обрання відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як обвинуваченого у скоєні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст.186 КК України, міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд

встановив:

В провадженні Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєні злочину передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.

В межах даного кримінального провадження, Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19.02.2014 року, відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , за його особистою участю, судом було обрано відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, строком по 15.04.2014 року, із покладенням на нього наступних обов`язків:

1) прибувати за викликом суду, прокурора, слідчого на визначений час, згідно до визначеної періодичності;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Будучи обізнаним про обов`язки покладені на нього за ухвалою від 19.02.2014 року, ОСОБА_4 в судові засідання вподальшому не прибував, що стало підставою для застосування до нього приводу за ухвалою суду від 18.04.2014 року.

З підстав залишення обвинуваченим ОСОБА_4 місце проживання без дозволу суду, без повідомлення суду про зміну свого місця проживання, не прибуття за викликом до суду, Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 25.04.2014 року обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше, оголошено у розшук, а кримінальне провадження за його обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, зупинено до моменту його розшуку.

Відповідно до листа Генеральної прокуратури Російської Федерації від 06.07.2017 №81/2-349-16 встановлено, що у відповідності до Вироку Ахтубінського районного суду Астраханської області від 13.08.2015 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.162 КК РФ та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 7 років 6 місяців. Строк відбування покарання обраховується з 13.08.2015, із зарахуванням часу тримання під вартою з 10.07.2014 року по 13.08.2015 року ОСОБА_4 відбуває покарання у ФКУ ВК-6 УФСВП Росії по Астраханській області.

Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07.09.2020 року оголошено обвинуваченого, в межах кримінального провадження внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0003285 від 23 вересня 2013 року, у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 Кримінального Кодексу України, - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше, в силу ст. 89 КК України, не судимого, в порядку ст. 335 Кримінального процесуального Кодексу України - у міжнародний розшук.

Судове провадження № 208/10479/13-к за обвинуваченням: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 Кримінального Кодексу України (кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0003285 від 23 вересня 2013 року) зупинено, до моменту розшуку - встановлення фактичного місцезнаходження обвинуваченого ОСОБА_4 , або передачі обвинуваченого в порядку екстрадиції на територію України.

24.09.2020 року прокурором Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 подано клопотання про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без його застосування, до його затримання або екстрадиції, видачі на території держави Україна.

В обґрунтування свого клопотання прокурор послався на тяжкість інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років, об`єктивну наявність ризику, передбаченого п.1 ч. 1 ст.177 КПК України, як ухилення обвинуваченого від суду, крім того, враховуючи його характеризуючи данні, відсутність стійких соціальних зв`язків, заробітку, наявний ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, що передбачене п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому просив клопотання про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, - задовольнити вцілому. Крім того, прокурор наголосив на тому, що на виконання ухвали суду, ОСОБА_4 перебуває на час розгляду клопотання у міжнародному розшуку, що підтверджено листом ГУНП в Дніпропетровській області.

В судове засідання забезпечити явку обвинуваченого ОСОБА_4 не виявилося можливим, з причини залишення обвинуваченим меж держави, не повідомлення про своє місце проживання, та ухилення від викликів суду.

Дослідив підстави та обґрунтування заявленого клопотання, матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Так, відповідно до ст.29 Конституції України, ніхто не може триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно вимог ч.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ніхто не може бути позбавлений волі інакше, як згідно з процедурою, встановленою законом, а також якщо є розумні підстави вважати необхідним запобігти вчинення особою правопорушення або втечу після його вчинення.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання неможливості виконання завдань кримінального провадження, передбачені ст.177 КПК України.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так у рішенні ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (пункті 175) зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також див. рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п.32, SeriesA,№ 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

При розгляді вказаного питання, суд виходить з того, що в наявності обґрунтована підозра про вчинення ОСОБА_4 тяжкого злочину, та на даній стадії судового розгляду суд не має повноважень давати оцінку доказам щодо їх достатності та допустимості.

При цьому беззаперечно є доведеним ризик ухилення від суду, внаслідок порушення покладених обвинуваченим ОСОБА_4 в межах даного кримінального провадження обов`язків за ухвалою від 19.02.2014 року, та що обвинувачений без дозволу суду як залишив своє місце проживання, так і межи країни, і перебуває у міжнародному розшуку, оголошеного за ухвалою суду від 07.09.2020 року.

Згідно ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому суд має керуватися практикою ЄСПЛ, а саме тим, що оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії), § 106). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови) § 58).

Також суд враховує, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. Як відображено у рішеннях ЄСПЛ, аргументи на користь і проти звільнення не можуть бути «загальними та абстрактними» (Boicenco v. Moldova (Бойченко проти Молдови) § 142; Khudoyorov v. Russia (Худойоров проти Росії), § 173), але повинні стосуватись специфічних фактів і особистих обставин заявника, які виправдовують його тримання під вартою Aleksanyan v. Russia (Алексанян проти Россії), § 179).

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Так, санкцією статті за якою пред`явлено ОСОБА_4 обвинувачення, а саме за ч. 2 ст. 186 КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 6 років.

Практика ЄСШІ послідовна в підкреслюванні початку розслідування як етапу, коли цей ризик перешкоджання досудовому розслідування або впливу на свідків чи потерпілих може виправдовувати тримання під вартою. Цей підхід випливає з припущення, що розслідування власне і призначене для того, щоб зібрати та зберегти докази. В рішенні ЄСПЛ від 26.01.93 у справі «W. v. Switzerland», § 35 сформульовано правову позицію, що згодом потреби розслідування недостатньо виправдовують тримання підозрюваного під вартою: зазвичай цей ризик зменшується тою мірою, як просувається розслідування, збираються свідчення та здійснюється перевірка. Наразі стадія збору доказів, встановлення дійсних обставин кримінального правопорушення ще триває, що виправдовує використання найсуворішого запобіжного заходу з метою унеможливлення незаконного впливу підозрюваного на хід кримінального провадження у його "вразливій" стадії.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 року у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».

Згідно до ч. 6 ст.193 КПК України суд може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений оголошений у міжнародний розшук.

У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Суд враховує, що у справі № 991/3010/19 Вищий антикорупційний суд (далі - ВАКС) визнав факт винесення слідчим постанови про оголошення особи в міжнародний розшук достатнім підтвердженням перебування особи в міжнародному розшуку.

Крім того, до матеріалів клопотання, прокурором долучено відповідь на запит що підтверджує перебування особи у міжнародному розшуку.

З досліджених судом матеріалів клопотання вбачається, що зібрана доказова база відповідає наведеним вище критеріям. Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».

На підставі вище зазначеного, оцінивши в сукупності встановлені в ході розгляду клопотання обставини, а також доведеність слідчим та прокурором заявлених ризиків (п. 1, п. 5 ч.1 ст. 177 КПК України), доцільним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так як жоден з більш м`яких запобіжних заходів, на переконання суду, не здатен в повній мірі нівелювати визначені вище ризики.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті.

Суд враховує, що ОСОБА_4 обвинувачується у скоєні злочину з застосуванням злочинний дій відносно неповнолітньої особи, а тому враховуючи наведене, судом не встановлюється підстав для застосування застави.

На підставі вище зазначеного та керуючись вимогами 323, 335 КПК

постановив:

Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 Кримінального Кодексу України, - задовольнити.

Обрати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше, в силу ст.89 КК України, не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України, (кримінальне провадження зареєстроване в ЄРДР за № 0003285 від 23 вересня 2013 року), - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Застосування обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу підлягає вирішенню в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України, після його затримання і не пізніш як через сорок вісім годин з часу його доставки до місця кримінального провадження.

Строк дії запобіжного заходу обраного відного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати, у разі його застосування, з часу його фактичного затримання, але не більше ніж на 60 діб.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду, а обвинуваченим та його захисником, в той же строк з моменту вручення їм копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1