Ухвала Іменем України
07 вересня 2020 року

м. Київ
справа № 460/2174/15

провадження № 51-4156ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Яворівського районного суду Львівської області від 25 вересня 2019 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 18 червня 2020 року стосовно нього,
в с т а н о в и в:
Вироком Яворівського районного суду Львівської області від 25 вересня 2019 року ОСОБА_4 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України, і виправдано за недоведеністю в його діянні складу кримінального правопорушення.
ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 171 КК України, і призначено йому за цим законом покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців.
На підставі статей 49, 74 КК України ОСОБА_4 звільнено від призначеного покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 171 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
Вирішено питання про речові докази.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 18 червня 2020 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 залишено без задоволення, а вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_4 без змін.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винним в умисному перешкоджанні законній професійній діяльності журналіста за таких обставин.

15 січня 2015 року в приміщенні депутатської кімнати, що знаходиться в будівлі Яворівської районної ради Львівської області по вул. Івана Франка, 8 в м. Яворів Львівської області, відбулося засідання постійної комісії з питань економіки, бюджету та фінансів цієї ради, на якому був присутній секретар вказаної комісії депутат Яворівської районної ради VI скликання ОСОБА_4 . Під час роботи комісії у вказане приміщення зайшов ОСОБА_6 , який є позаштатним журналістом газети «Антикорупційний вісник», що підтверджується листом Всеукраїнської громадської організації «Народний антикорупційний нагляд» від 30 березня 2015 року №0010/15 та посвідченням журналіста № НОМЕР_1 , виданого 08 січня 2015 року редактором вказаної газети, а відтак на нього поширюється передбачене ст. 26 Закону України «Про друковані засоби масової інформації ( пресу) в Україні» право на вільне одержання, використання, поширення (публікацію) та зберігання інформації, відвідування органів місцевого самоврядування, а також відкрите здійснення записів, в тому числі із застосуванням будь-яких технічних засобів. ОСОБА_6 , представившись присутнім журналістом преси та представником громадської організації «Яворівська районна організація Українська Національна Самооборона», повідомив, що ним здійснюється відеофіксація засідання комісії з метою подальшого висвітлення її роботи у засобах масової інформації та мережі «Інтернет».

ОСОБА_4 , достеменно знаючи, що ОСОБА_6 є журналістом, при цьому перебуваючи з ним у неприязних відносинах, підійшов до останнього, та маючи умисел на перешкоджання здійсненню законної професійної діяльності журналіста, застосував фізичну силу, виштовхуючи його з приміщення, де проходило засідання, з метою припинення відеозйомки.

Під час вчинення ОСОБА_4 вказаних дій, ОСОБА_7 неодноразово наголошував присутнім на тому, що він є журналістом преси та має право проводити відеозапис за допомогою технічного запису, його перебування в приміщенні Яворівської районної ради є законним, а також звертався до ОСОБА_4 з проханням не перешкоджати у здійсненні ним журналістської діяльності, нагадуючи про встановлену законом відповідальність за такі дії.

Однак, усвідомлюючи протиправність своїх дій щодо примушування ОСОБА_6 до відмови від отримання та поширення інформації, з метою перешкоджання його діяльності як журналіста, ОСОБА_4 висунув йому вимогу про припинення відеозйомки та незаконно вимагав знищення зафіксованої інформації.

ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій порушує питання про скасування вищевказаних вироку та ухвали стосовно нього у зв`язку з порушенням вимог кримінального процесуального закону і неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та просить призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції. Даючи власну оцінку доказам у справі, стверджує, що підстави вважати потерпілого ОСОБА_6 журналістом на момент вчинення інкримінованих йому дій не було, справу щодо нього сфабриковано, а докази винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, відсутні. Посилається на неповноту, однобічність та упередженість судового розгляду, порушення судом першої інстанції вимог ст. 94 КПК України щодо оцінки доказів, а апеляційним судом вимог ст. 404 цього Кодексу щодо повторного дослідження обставин справи, які судом першої інстанції досліджено не повністю, а також на небезсторонність суддів, які у складі колегії апеляційного суду брали участь в апеляційному розгляді кримінального провадження.
Перевіривши касаційну скаргу та копії доданих до неї судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті провадження слід відмовити на таких підставах.
Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися ст. ст. 412-414 цього Кодексу.
Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не є підставою для перегляду судових рішень в касаційному порядку. При розгляді касаційної скарги суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів» журналістом визнається творчий працівник, який професійно збирає, одержує, створює і займається підготовкою інформації для засобів масової інформації, виконує редакційно-посадові службові обов`язки в засобі масової інформації (в штаті або на позаштатних засадах) відповідно до професійних назв посад (роботи) журналіста, які зазначаються в державному класифікаторі професій України.

Таким чином, під журналістом у ст. 171 КК України слід розуміти особу, що систематично здійснює діяльність, пов`язану із збиранням, одержанням, створенням, поширенням, зберіганням або іншим використанням інформації з метою її поширення на невизначене коло осіб через друковані засоби масової інформації, телерадіоорганізації, інформаційні агентства, мережу інтернет. Підтвердженням статусу журналіста або його належності до засобу масової інформації є редакційне або службове посвідчення чи інший документ, виданий засобом масової інформації, його редакцією або професійною чи творчою спілкою журналістів.

Як зазначив Комітет міністрів Ради Європи у Рекомендації № R (96) 4 «Про захист журналістів за умов конфлікту і тиску», ухваленій 3 травня 1996 року, у демократичному суспільстві свобода засобів масової інформації та вільне й безперешкодне здійснення журналістами їхніх функцій важливе, зокрема, для інформування громадськості, вільного формування і вираження думок та ідей, а також для перевірки діяльності органів державної влади.
Винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 171 КК України, підтверджується, зокрема, показаннями потерпілого ОСОБА_6 , який у судовому засіданні суду першої інстанції зазначив, що 15 січня 2015 року прибув на засідання бюджетної комісії Яворівської районної ради Львівської області. Представився представником засобу масової інформації, на шиї мав бейджик, в якому було три посвідчення журналіста: газети «Антикорупційний вісник», Громадської організації «Яворівська районна організація Українська Національна Самооборона» газета «Вісник УНСО», позаштатного кореспондента газети «Яворівський голос». Прибувши на засідання комісії, привітався з присутніми та попросив його зареєструвати. Пред`явив посвідчення голові комісії ОСОБА_8 та секретарю комісії ОСОБА_4 , який ствердив, що посвідчення недійсне. Однак він залишився в кабінеті та почав здійснювати відеозйомку на цифровий фотоапарат марки «Кенон». Між ним та ОСОБА_4 виникла сутичка з приводу правомірності перебування на засіданні бюджетної комісії та фіксування її роботи, під час якої ОСОБА_4 сказав виключити камеру і пригрозив, що якщо він опублікує ці записи, він його знайде і застрелить. Потерпілий зазначив, що журналістської освіти не має. Здійснював висвітлення роботи місцевих рад, редакційні завдання в основному давали йому в усному порядку, працював на громадських засадах.

Ці свої показання потерпілий ОСОБА_6 підтримав і в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, при цьому пояснив, що голові комісії ним було надано посвідчення, він перебував у трудових відносинах з редакцією газети «Яворівський Голос», працював журналістом в газеті «Антикорупційний вісник» та «Вісник УНСО», проте на той час останній офіційно не був зареєстрований. Наголосив, що ОСОБА_4 було відомо, що він журналіст, оскільки він неодноразово публікувався у різних виданнях. Вказав, що має вищу освіту, в трудових відносинах перебував, як журналіст.

Показання потерпілого щодо обставин конфлікту між ним і ОСОБА_4 підтверджуються показаннями свідків-очевидців події, які були присутніми на засіданні комісії, даними відеозапису події, яка відбулася 15 січня 2015 року на засіданні комісії Яворівської районної ради з питань економіки, бюджету та фінансів, наданого потерпілим ОСОБА_6 , відеозаписом сюжету телепередачі «Огляд дня» від 16 січня 2015 року, де висвітлюються події, що мали місце в приміщенні Яворівської районної ради Львівської області 15 січня 2015 року.

На обгрунтування своїх висновків про винуватість ОСОБА_4 в умисному перешкоджанні законній діяльності журналіста суд, крім іншого, у вироку послався на досліджені в судовому засіданні: копію посвідчення, виданого громадською організацією «Яворівська районна організація Українська Національна Самооборона» за підписом керівника ОСОБА_9 . ОСОБА_6 - журналісту, яке дійсне до 31 грудня 2015 року; копію посвідчення на ім`я ОСОБА_6 - позаштатного кореспондента газети «Яворівський голос», виданого т.в.о. редактора газети «Яворівський голос» ОСОБА_10 та дійсного з 14 жовтня 2014 року до 14 жовтня 2015 року; копію посвідчення № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_6 - журналіста газети «Антикорупційний вісник», виданого 08 січня 2015 року редактором ОСОБА_11 ; дані повідомлення голови правління ВГО «Народний антикорупційний нагляд» ОСОБА_11 з приводу діяльності ОСОБА_6 позаштатним журналістом газети «Антикорупційний вісник» на громадських засадах;наказ громадської організації «Яворівська районна організація Українська Національна Самооборона» № 02 від 25 грудня 2014 року, згідно з яким відповідно до п.3.10 Статуту громадської організації «Яворівська районна організація Українська Національна Самооборона», а саме: «засновувати засоби масової інформації та вести видавничу діяльність без мети отримування прибутку» призначено позаштатним журналістом ОСОБА_6 та видано йому посвідчення відповідного зразка; витяг з наказу № 292 від 14 жовтня 2014 року про прийняття на безоплатній основі позаштатним кореспондентом ОСОБА_6 з 14 жовтня 2014 року по 03 листопада 2014 року; свідоцтво про державну реєстрацію друкованого засобу масової інформації серія ЛВ №1155/409 газети «Антикорупційний вісник», згідно якого дата реєстрації 16 січня 2013 року, тематична спрямованість висвітлення діяльності організації та проблеми корупції в Україні, фактів корупції у органах влади та місцевого самоврядування; випуском газети «Антикорупційний вісник» № 31 від 20 квітня 2015 року, в якій міститься стаття «Закриті від народу», автором якої значиться ОСОБА_12 ;

відповіддю Яворівської районної ради Львівської області на запит ОСОБА_6 від 12 січня 2015 року № 6, згідно з якою Яворівська районна рада Львівської області не приймала рішень щодо затвердження порядку акредитації представників засобів масової інформації при Яворівській районній раді; повідомленням Яворівської районної ради Львівської області від 27 січня 2015 року № 32 про те, що Регламентом Яворівської районної ради Львівської області та Положенням про постійні комісії районної ради проведення фото та відео фіксації засідань постійних комісій районної ради не передбачено.
Доводи щодо невинуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 171 КК України, були предметом ретельної перевірки під час апеляційного розгляду кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого та його захисника, однак, не знайшли свого підтвердження, у зв`язку із чим скарги залишено без задоволення, а обвинувальний вирок стосовно ОСОБА_4 без змін. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, у ній наведено докладні мотиви прийнятого рішення, з яким погоджується також колегія суддів Верховного Суду.

Усупереч доводам ОСОБА_4 положення ст. 404 КПК України не встановлюють для суду апеляційної інстанції обов`язку при кожному апеляційному перегляді вироку суду повторно досліджувати докази у провадженні. Процесуальний закон такий обов`язок не зробив беззаперечним, оскільки має бути встановлено неповноту дослідження таких доказів або порушення під час їх дослідження судом першої інстанції, проте таких апеляційним судом не встановлено і з касаційної скарги та доданих до неї копій оскаржуваних судових рішень не вбачається.

Стосовно посилань ОСОБА_4 на небезсторонність суддів колегії апеляційного суду, то вони носять характер припущень, за змістом касаційної скарги відводів жодному з членів колегії ОСОБА_4 заявлено не було, підстав вважати склад суду незаконним не вбачається.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би були безумовними підставами для скасування чи зміни оспорюваних судових рішень, колегією суддів касаційного суду не встановлено.
Таким чином, з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень убачається, що підстави для задоволення касаційної скарги відсутні. Переконливих доводів про необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження касаційна скарга не містить.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
На підставі вищевикладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на вирок Яворівського районного суду Львівської області від 25 вересня 2019 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 18 червня 2020 року стосовно нього.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3