Справа № 138/712/18
Провадження №11-кп/801/1161/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 жовтня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
Головуючого судді : ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
зі секретарем: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці апеляційну скаргу заступника прокурора Вінницької області ОСОБА_6 на ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 31.08.2020 року у кримінальному провадженні № 0000629 від 07.08.2020 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Гонтівка, Чернівецького району, Вінницької області, громадянки України, українки, освіта вища, заміжньої, зареєстрованої та проживаючої по АДРЕСА_1 , раніше несудимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України

за участю сторін кримінального провадження
прокурора : ОСОБА_8
В с т а н о в и в :
Заступник прокурора Вінницької області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 31.08.2020 року, просив ухвалу відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст. 191 КК України змінити через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Вказати у резолютивній частині ухвали про стягнення з ОСОБА_7 на користь держави 2471,75 грн. процесуальних витрат за проведення судово-економічної експертизи від 25.09.2017 року № 24.
В решті ухвалу залишити без змін.
Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 31.08.2020року ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.191 КК України на підставі п.3 ч.1 ст. 49 КК України.
Кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000629 від 07.08.2015, відносно ОСОБА_7 в частині обвинувачення за ч.2 ст.191 КК України закрито.

З ухвали суду першої інстанції вбачається, що ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді завідуючої ДНЗ № 4, будучи наділеною організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, а тому будучи службо-вою особою, достовірно знаючи, що ОСОБА_9 упродовж періоду з 01.09.2011 по 31.07.2015 не виконувала роботу в ДНЗ №4, умисно та з корисливим мотивом зловживаючи службовим становищем підписувала щомісячно упродовж вказаного періоду табелі обліку використання робочого часу, у яких зазначено інформацію про кількість відпрацьованих годин ОСОБА_9 .
Виготовлені табелі обліку використання робочого часу із завідомо неправдивими відомостями про кількість відпрацьованих ОСОБА_9 годин, ОСОБА_7 підписувала як завідуюча ДНЗ № 4 та скріплювала свій підпис відтиском печатки даного дошкільного навчального закладу, чим надавала документам офіційності.
Після підписання, щомісяця упродовж періоду з вересня 2011 року по липень 2015 року, ОСОБА_7 подавала вказані табелі обліку використання робочого часу до Управління освіти Могилів-Подільської міської ради для нарахування та виплати заробітної плати ОСОБА_9 .
Виплата заробітної плати ОСОБА_9 здійснювалась бухгалтерією Управління освіти Могилів-Подільської міської ради шляхом надання коштів ОСОБА_7 для видачі ОСОБА_9 , про що остання мала б розписатися у відомості про виплату заробітної плати.
Однак, ОСОБА_7 вказані кошти, нараховані в якості заробітної плати ОСОБА_9 не пе-редавала, а в платіжних відомостях про виплату заробітної плати підробляла підпис ОСОБА_9 про отримання грошових коштів, таким чином заволодівала ними зловживаючи своїм службовим становищем.
Згідно висновку судово-економічної експертизи №24 від 25.09.2017 ОСОБА_9 упродовж пе-ріоду з вересня 2011 року по серпень 2015 року нараховано заробітну плату в розмірі 62165,79 грн.
У подальшому ОСОБА_7 звітувала про виплату заробітної плати ОСОБА_9 шляхом надання до Управління освіти Могилів-Подільської міської ради, протягом періоду з вересня 2011 року по серпень 2015 року, платіжних відомостей, у яких був підпис навпроти прізвища ОСОБА_9 про отримання нарахованої їй заробітної плати.
Таким чином, ОСОБА_7 , будучи службовою особою, умисно, з корисливим мотивом, упродовж періоду з вересня 2011 року по серпень 2015 року, зловживаючи своїм службовим становищем, заволоділа бюджетними коштами у вигляді заробітної плати, нарахованої ОСОБА_9 на загальну суму 62165,79 грн., які були виділені з міського бюджету м.Могилева-Подільського Вінницької області, чим заподіяла шкоду Управлінню освіти Могилів-Подільської міської ради на вказану суму.

Вимоги апеляційної скарги прокурора мотивовано тим, що ухвала Вінницького міського суду від 31.08.2020 року відносно ОСОБА_7 підлягає зміні через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону на підставі п.3 ч.1 ст. 409, ст. 412 КПК України.
Постановляючи ухвалу про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження щодо неї, суд в порушення ст. 126 КПК України не прийняв рішення про стягнення з ОСОБА_7 на користь держави процесуальних витрат за проведення судово-економічної експертизи від 25.09.2017 року № 24 в сумі 2471,75 грн., якою визначились збитки у виді безпідставного нарахування заробітної плати ОСОБА_9 .
Отже, Могилів-Подільський міськрайонний суд при постановленні ухвали стосовно ОСОБА_10 допустив порушення вимог ст. 126, ст. 370, ст. 372 КПК України, які перешкодили йому постановити законну та обгрунтовану ухвалу, а тому вони є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , який підтримав вимоги апеляційної скарги, просив їх задоволити, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 191 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності є обгрунтованими, вмотивованими, у апеляційній скарзі прокурора не оспорюються.
Разом з тим наявні підстави для зміни судового рішення відповідно до вимог п.3 ч.1 ст. 409 КПК України.
Згідно ч.1 ст.126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.
Кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання стягнення процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті. Звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд або суддя має вирішити питання про розподіл процесуальних витрат та такі витрати підлягають стягненню з обвинуваченого.
Оскільки ст. 126 КПК визначено, що розподіл процесуальних витрат може бути вирішено й ухвалою суду, то у випадку заявлення учасниками кримінального провадження клопотання про компенсацію процесуальних витрат суд, ухвалюючи остаточне рішення за результатами розгляду кримінального провадження (вирок або ухвалу), вирішує питання щодо розподілу процесуальних витрат, про що зазначено у правових позиціях, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 року у справі 598/1781/17.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження суд першої інстанції при постановленні ухвали від 31.08.2020 року в порушення вимог ст. 126 КПК України не прийняв рішення про стягнення процесуальних витрат, хоча витрати за проведення згідно висновку судово-економічної експертизи №24 від 25.09.2017 в сумі 2471,75 грн. підлягали стягненню з обвинуваченої ОСОБА_7 .

Недотримання судом норм ст. 126 КПК України є істотними порушеннями кримінального процесуального закону, які перешкодили суду прийняти законне, обгрунтоване рішення в частині відшкодування процесуальних витрат.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора є обгрунтованими, підлягають задоволенню, ухвала суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнення з ОСОБА_7 процесуальних витрат в сумі 2471,75 грн. за проведення судово-економічної експертизи .

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції , -
постановив:
Апеляційну скаргу прокурора задоволити.
Ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 31.08.2020 року щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст. 191 КК України змінити в зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.
Вказати у резолютивній частині ухвали про стягнення з ОСОБА_7 на користь держави 2471,75 грн. процесуальних витрат за проведення судово-економічної експертизи від 25.09.2017 року № 24
В решті ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області залишити без змін.
Судове рішення може бути оскаржено до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.
Відповідно ч.4 ст.532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції, набирає законної сили з дня проголошення.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4