Провадження № 11-кп/4820/86/20
Справа № 675/268/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.3 ст.185, ч.1 ст.304 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

законного представника ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому, в режимі відеокоференцзв`язку, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000401 від 28.10.2018 року за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого за ч. 3 ст. 185 КК України ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , спільною апеляційною скаргою обвинуваченого за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 304 КК України ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_10 на вирок Ізяславського районного суду Хмельницької області від 10 вересня 2019 року,-

в с т а н о в и л а:

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не одруженого, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, раніше судимого,-

-вироком Баранівського районного суду Житомирської області від 19 лютого 2019 року за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення вол, на підставі ст. 75 КК України звільнений від призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 1 рік;

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 304 КК України та призначено йому покарання:
- за ч. 3 ст. 185 КК України - позбавлення волі на строк 3 роки;
- за ч. 1 ст. 304 КК України - позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Лопатичі Олевського району Житомирської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з освітою незакінченою середньою технічною, непрацюючого, судимого:

-вироком Баранівського районного суду Житомирської області від 19 лютого 2019 року за ч. 2 ст. 185 КК України на 1 рік позбавлення волі, на підставі ст. 75,104 КК України звільнений від призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 1 рік;

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
До вступу вироку в законну силу ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Початок строку відбування покарання рахується з 10 вересня 2019 року.
Вирок Баранівського районного суду Житомирської області від 19 лютого 2019 року ухвалено виконувати самостійно.
Стягнуто із законного представника обвинуваченого ОСОБА_11 на користь потерпілої ОСОБА_12 відшкодування заподіяної шкоди у розмірі 1901 грн.
Питання речових доказів вирішено на підставі ст. 100 КПК України.
За вироком суду, займаючись діяльністю по закупівлі та продажу домашньої худоби, у вересні 2018 року ОСОБА_7 залучив неповнолітнього ОСОБА_8 , за відповідну плату, допомагати йому у здійсненні такої діяльності.
Використовуючи вантажний автомобіль «Мерседес-Бенц» моделі 208-Д, д.н.з. НОМЕР_1 , 27 жовтня 2018 року вони рухалися через с. Нове Село Ізяславського району Хмельницької області, де на пасовищі, неподалік від господарчих будівель, побачили двох корів, яких ОСОБА_7 запропонував викрасти, на що ОСОБА_8 погодився. З метою крадіжки худоби обвинувачені проїхали за село і там зупинилися поблизу лісового масиву, де чекали настання темної пори доби. Близько 03 год. 28 жовтня 2018 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 автомобілем під`їхали до села та зупинилися

на узбіччі ґрунтової дороги неподалік від господарства, що по АДРЕСА_2 .
Надалі, керуючись корисливим мотивом, направленим на викрадення чужого майна з метою особистого незаконного збагачення, ОСОБА_7 разом із ОСОБА_8 прийшли до господарського приміщення, та шляхом відкриття вхідних дверей, проникли до нього. В подальшому, за допомогою мотузок обвинувачені, діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій та передбачаючи настання негативних наслідків, викрали двох корів, належних ОСОБА_12 одну корову породи «Білоголова українська», 2014 р.н., вагою 450 кг., вартістю 25 грн.62 коп. за один кілограм живої ваги загальною вартістю 11529 грн., та одну корову породи «Бура молочна», 2013 р.н., вагою 600 кг. вартістю 25 грн. 62 коп. за кг. живої ваги, загальною вартістю 15372 грн. В подальшому ОСОБА_13 та ОСОБА_14 вивели корів із приміщення та завантажили їх на вантажний автомобіль, після чого поїхали в с. Борушківці Любарського району, де реалізували для фізичної особи-підприємця ОСОБА_15 , чим заподіяли для потерпілої ОСОБА_12 матеріальну шкоду в сумі 26901 грн.
Перед вчиненням крадіжки, ОСОБА_7 , будучи обізнаним, що ОСОБА_8 є неповнолітнім, шляхом пропозиції та переконання ОСОБА_8 у безкарності, наданням поради неповнолітньому вирішити проблему із розрахунком по боргових зобов`язаннях, схилив його до вчинення крадіжки великої рогатої худоби. Під час крадіжки ОСОБА_7 погрожував для ОСОБА_14 висадити із автомобіля, якщо той відмовиться від спільних з ним дій по викраденню худоби.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 просить змінити вирок місцевого суду щодо ОСОБА_8 , в частині призначеного покарання, на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на 2 роки, у задоволенні цивільного позову відмовити. Вказує, що ОСОБА_8 не оспорює фактичні обставини кримінального правопорушення, формулювання обвинувачення та правову кваліфікацію вчиненого ним кримінального правопорушення, але не погоджується із призначенням йому реального відбування покарання. Зазначає, що ОСОБА_16 вчинив злочин у неповнолітньому віці, щиро кається.

В ході апеляційного розгляду захисник ОСОБА_9 не підтримала свої апеляційні вимоги, в частині вирішення цивільного позову, посилаючись на те, що цивільний відповідач ОСОБА_11 погодилась відшкодувати потерпілій ОСОБА_12 заподіяну шкоду в сумі-1901 грн.

У спільно-поданих апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_10 , як вбачається з їх змісту, просять вирок місцевого суду скасувати, в частині визнання обвинуваченого ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.304 КК України, та провадження закрити за відсутності події кримінального правопорушення. Посилаються на істотні порушення кримінально-процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосування закону про кримінальну відповідальність. Вказують, що суд, в обґрунтування втягнення ОСОБА_7 неповнолітнього ОСОБА_8 в злочинну діяльність, послався лише на показання самого неповнолітнього та його матері, які є зацікавленими особами. В суді першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_7 вказаної місцевості не знав, у даній місцевості був лише ОСОБА_8 , який, також, з іншими особами займався закупівлею худоби. Крім того, до вказаних подій, обвинувачені між собою не були знайомі, жили в різних місцевостях, а тому ОСОБА_7 не було і не могло бути відомо про вік ОСОБА_8 . Вважать, що беззаперечні докази на спростування позиції обвинуваченого ОСОБА_7 суду не надані, а тому вважати, що він втягнув у злочинну діяльність неповнолітнього у суду не було підстав. Крім того, судом не було враховано думку потерпілої, яка просила обвинуваченого ОСОБА_7 суворо не карати, а відтак, вирок, в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.185 КК України, є занадто суворим, і наявні усі підстави для застосування до нього положень ст. 75 КК України та звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинувачених та їх захисників, на підтримку поданих апеляційних скарг, з посиланням на зазначені у них доводи, прокурора, який вважає вирок суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що вони не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості

ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, у таємному викраденні чужого майна, повторно, за попереднього змовою групою осіб, поєднанні з проникненням у приміщення та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.304 КК України, у втягненні неповнолітнього у злочинну діяльність, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, і підтверджуються наведеними у вироку доказами, які суд всебічно, повно та об`єктивно дослідив, дав належну правову оцінку.

Зокрема, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.304 КК України, підтверджується наступними доказами.
Так, обвинувачений ОСОБА_8 , в процесі розгляду справи судом першої та апеляційної інстанції, показав, що у вересні 2018 року він погодився на пропозицію ОСОБА_7 допомагати йому у заготівлі худоби. На пошуки худоби вони витрачали декілька днів, при цьому їздили по території Житомирської, Хмельницької, Тернопільської областей та інших областей. Також приходилося ночувати в автомобілі, і тоді ОСОБА_7 йшов грати на ігрові автомати, він йшов з ним. Гроші на закупівлю худоби знаходилися у ОСОБА_7 , але, деяку незначну суму коштів він давав і для нього, щоб він міг робити ставки на ігрових автоматах. Як правило, гроші, необхідні для закупівлі худоби, вони програвали, а в подальшому викрадали бездоглядну худобу із пасовищ та здавали на м`ясопереробку. Стверджує, що ОСОБА_7 знав про його неповнолітній вік, оскільки він підвозив його в училище на навчання, а у магазинах йому не продавали цигарки через неповнолітній вік.
За показаннями законного представника неповнолітнього обвинуваченого, ОСОБА_17 , в першій та апеляційній інстанції, вона особисто повідомляла ОСОБА_7 про неповнолітній вік її сина ОСОБА_8 , так як хвилювалася за нього, і боялася, щоб він не зв`язався із наркоманами.
В ході розгляду справи ОСОБА_7 визнав, що, фактично, він прийняв ОСОБА_8 на роботу, оплачував його працю, спільно з ним їздили в рейси, під час яких закуповували, перевозили та продавали домашню худобу, а тому вказані обставини достовірно свідчать, що він знав, або ж повинен був і міг знати про вік ОСОБА_8 .
А відтак, доводи ОСОБА_7 та захисника про відсутність події злочину, передбаченого ч.1 ст.304 КК України, є необґрунтованими та спростовуються дослідженими судом доказами.
Щодо доводів апеляційних скарг про невідповідність призначеного обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі, за ч.3 ст.185 КК України, вимогам закону, внаслідок суворості, то вони не ґрунтуються на матеріалах провадження і є безпідставними.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Положеннями ст.65 КК України визначено, що при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання, судом враховані фактичні обставини справи, тяжкість вчинених обвинуваченими кримінальних правопорушень, роль кожного з них, дані про їх особи, сімейний та матеріальний стан, умови життя і виховання неповнолітнього ОСОБА_8 , рівень його розвитку.
Обставинами, що пом`якшують покарання обох обвинувачених судом визнано, щире каяття, активне сприяння у розкритті крадіжки, а для обвинуваченого ОСОБА_8 вчинення ним злочину у неповнолітньому віці, та для ОСОБА_7 добровільне часткове відшкодування потерпілій ОСОБА_12 заподіяної кримінальним правопорушенням майнової шкоди.
Обставин, які б обтяжували покарання судом не встановлено.
Крім того, судом враховано, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 раніше вчинили аналогічний злочин проти вланості, за який їх 19 лютого 2019 року засуджено вироком Баранівського районного суду Житомирської області, сукупність тяжких злочинів у ОСОБА_7 , а також негативні дані характеристики з останнього місця навчання ОСОБА_8 , не відшкодування, останнім, шкоди потерпілій.
Таким чином, місцевий суд призначив обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, з дотриманням вимог статей 65 - 67 цього Кодексу, з чин погоджується і колегія суддів.
Призначене обвинуваченим покарання є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів, підстав визнати його надмірно суворим, як про це зазначено в апеляційних скаргах, колегія суддів не знаходить.

Посилання ОСОБА_8 на наявність кримінально-правової пільги, неповнолітнього, як на підставу для призначення менш суворого покарання, не заслуговують на увагу, оскільки при визначені розміру покарання судом першої інстанцію було цю обставину враховано.

В силу положень ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційні злочини, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може

прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів, не вбачає підстав для призначення обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, із звільненням їх від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, з іспитовим строком, на що є посилання в апеляційних скаргах.

До такого висновку колегія суддів приходить з огляду на те, що

ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , будучи судимими за вчинення злочинів проти власності, на шлях виправлення не стали, продовжили злочинну діяльність, що свідчить про їх підвищену суспільну небезпеку та схильність до вчинення злочинів.

Відтак, призначене покарання є необхідним й достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів, підстав визнати його надмірно суворим колегія суддів не знаходить.

Інших порушень кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування судового рішення, не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.407, ч.1 ст.418, ст.419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

п о с т а н о в и л а:

Вирок Ізяславського районного суду Хмельницької області від 10 вересня 2019 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , та спільну апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 і захисника ОСОБА_10 без задоволення.

Ухвала підлягає касаційному оскарженню до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4