Справа № 603/641/19
Провадження № 1-кп/603/34/2020
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" серпня 2020 р. м.Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2
розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження №0000116 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.08.2019 року,
про обвинувачення:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Бобрівники Монастириського району Тернопільської областіта проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, в силу ст. 89 КК України не судимого,
обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КК України,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Низьколизи Монастириського району Тернопільської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КК України,
за участю:
обвинуваченого ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника адвоката ОСОБА_5
потерпілого ОСОБА_6
представника потерпілого адвоката ОСОБА_7
прокурора ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ:
06.08.2019 року, у вечірній час доби, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_3 , перебуваючи у одній з кімнат житлового будинку, в якому він проживає за адресою: с.Низьколизи Монастириського району Тернопільської області, спільно із ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , повідомив останнім про зникнення золотого ланцюжка. Останні заперечили факт заволодіння ними ланцюжком, внаслідок чого між ними раптово виникли особисті неприязні відносини.
В подальшому, ОСОБА_4 переконав ОСОБА_3 у тому, що ланцюжок у нього відсутній тому вони звинуватили у його зникненні ОСОБА_6 , що останній заперечив.
В ході вказаного конфлікту у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на умисне нанесення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень середньої тяжкості з метою визнання ним вчинення крадіжки та примусу його до повернення ланцюжка.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне нанесення тілесних ушкоджень з метою примусу ОСОБА_6 до повернення ним ланцюжка, 06 серпня 2019 року у вечірню пору доби ОСОБА_4 спільно із ОСОБА_3 , перебуваючи у житловому будинку, в якому проживає ОСОБА_3 , та який розташований за адресою: с.Низьколизи Монастириського району Тернопільської області, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, знаходячись у кімнаті вищевказаного житлового будинку, почав наносити удари ногами та дерев`яною палицею по різних частинах тіла ОСОБА_6 .
В подальшому взявши із столу розігріту електричну праску, декілька разів гарячою поверхнею ОСОБА_4 із ОСОБА_3 прикладали її, притримуючи на деякий час, до різних частин оголеного тулуба потерпілого ОСОБА_6 , який в цей час стояв обличчям до ОСОБА_4 із ОСОБА_9 . Не отримавши ланцюжка ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 направилися до будинку останнього.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, в ніч з 06.08.2019 на 07.08.2019, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи в одній з кімнат будинку ОСОБА_6 , що розташований за адресою: с.Низьколизи Монастириського району, ОСОБА_4 беручи почергово із ОСОБА_3 дерев`яну та металеву палиці, що були неподалік ліжка, наносив удари по різним частинам тіла ОСОБА_6 , який в цей час сидів на ліжку.
Вищевказаними діями потерпілому спричинено опіки І-ІІ ступеня ділянок обох плечей, передпліч, грудної клітки, передньої черевної стінки (задіяно 20% поверхні тіла), закрита травма грудей у виді переломів 3-6-го лівих ребер, синці з забоєм м`яких тканин ділянок голови, тулуба, кінцівок. Згідно висновку експерта, тілесні ушкодження у виді переломів ребер та опіків з залученням 20% тіла відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.
Такі дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 122 КК України умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину, з метою примусу потерпілого до певних дій.

Щодо вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення (злочину) суд зазначає, що 06.08.2019 року, у вечірній час доби, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_3 перебуваючи у одній з кімнат житлового будинку, в якому він проживає за адресою: с. Низьколизи, Монастириського району, Тернопільської області, спільно із ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , повідомив останнім про зникнення золотого ланцюжка. Останні заперечили факт заволодіння ними ланцюжком, внаслідок чого між ними раптово виникли особисті неприязні відносини.
В подальшому, ОСОБА_3 переконавшись у тому, що ланцюжок у ОСОБА_4 відсутній звинуватив у його зникненні ОСОБА_6 , що останній заперечив.
В ході вказаного конфлікту у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на умисне нанесення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень середньої тяжкості з метою визнання ним вчинення крадіжки та примусу його до повернення ланцюжка.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне нанесення тілесних ушкоджень з метою примусу ОСОБА_6 до повернення ним ланцюжка, 06 серпня 2019 року у вечірню пору доби ОСОБА_3 спільно із ОСОБА_4 , перебуваючи у житловому будинку, в якому проживає ОСОБА_3 , та який розташований за адресою: с. Низьколизи, Монастириського району, Тернопільської області, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, знаходячись у кімнаті вищевказаного житлового будинку, почав наносити удари ногами, руками та дерев`яною палицею по різних частинах тіла ОСОБА_6 .
В подальшому взявши зі столу розігріту електричну праску, декілька разів гарячою поверхнею прикладав її, притримуючи на деякий час, до різних частин оголеного тулуба потерпілого ОСОБА_6 , який в цей час стояв обличчям до ОСОБА_4 . Не отримавши ланцюжка ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 направилися до будинку останнього.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, в ніч з 06.08.2019 на 07.08.2019, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи в одній з кімнат будинку ОСОБА_6 , що розташований за адресою: с. Низьколизи Монастириського району, ОСОБА_3 беручи почергово із ОСОБА_4 дерев`яну та металеву палиці, що були неподалік ліжка, наносив удари по різним частинам тіла ОСОБА_6 , який в цей час сидів на ліжку. Не отримавши золотого ланцюжка, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 покинули житловий будинок ОСОБА_6
З метою примусити ОСОБА_6 до повернення ланцюжка, ОСОБА_3 , 07.08.2019 року, в ранню пору доби, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, повернувшись до будинку де проживає ОСОБА_6 та перебуваючи в одній з кімнат даного будинку, що розташований за адресою: с.Низьколизи, Монастириського району, взявши дерев`яну палицю, що була неподалік ліжка та почав наносити удари по різним частинам тіла ОСОБА_6 , який в цей час сидів на ліжку.
Вищевказаними діями потерпілому спричинено опіки І-ІІ ступеня ділянок обох плечей, передпліч, грудної клітки, передньої черевної стінки (задіяно 20% поверхні тіла), закрита травма грудей у виді переломів 3-6-го лівих ребер, синці з забоєм м`яких тканин ділянок голови, тулуба, кінцівок. Згідно висновку експерта, тілесні ушкодження у виді переломів ребер та опіків з залученням 20% тіла відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.
Такі дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 122 КК України умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину, з метою примусу потерпілого до певних дій.

17.08.2020 року між потерпілим ОСОБА_6 , в присутності його представника ОСОБА_7 з одного боку та обвинуваченим ОСОБА_3 , в присутності його захисника ОСОБА_5 з іншого боку укладено угоду про примирення, у відповідності до вимог ст.ст.468, 469, 471 КПК України.
Також, 17.08.2020 року між потерпілим ОСОБА_6 , його представник ОСОБА_7 з одного боку та обвинуваченим ОСОБА_4 , його захисник ОСОБА_5 з іншого боку укладено угоду про примирення, у відповідності до вимог ст.ст.468, 469, 471 КПК України.
Згідно вказаних угод обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_3 кожен окремо беззастережно визнали свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КК України, в обсязі пред`явленого їм обвинувачення. Також, вказаними угодами сторони погодили покарання у виді позбавлення волі строком на три роки кожному із застосуванням ст. 75 КК України із встановленням іспитового строку терміном в 1 рік та покладенням обов`язків передбачених п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України.
Окрім цього, в угодах передбачені наслідки укладання та затвердження угод про примирення, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки їх невиконання, передбачені ст.476 КПК України.
Також, обвинувачені в угодах про примирення зобов`язалися відшкодувати потерпілому ОСОБА_6 шкоду завдану даним кримінальним правопорушенням, яку останній оцінив у 50000 (п`ятдесят тисяч) грн., з кожного обвинуваченого, протягом однієї доби з дати затвердження даної угоди.
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 , його представник ОСОБА_7 обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та їх захисник ОСОБА_5 , а також прокурор ОСОБА_8 , кожний окремо, угоду про примирення підтримали та просили її затвердити.
Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про примирення, суд виходить із завдання суду об`єктивно перевірити відповідність укладеної угоди про примирення вимогам закону та з`ясувати наявність підстав для твердження про винуватість обвинуваченого.
Згідно ч. 3 ст. 469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Судом встановлено, що ініціатором укладення угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченими був потерпілий ОСОБА_6 , який в судовому засіданні підтвердив факт ініціювання укладення відповідно до ч. 1 ст. 469 КПК України угоди про примирення.
Так, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 122 КК України, який у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості.
За змістом угод, які було подано в судовому засіданні, вбачається, що вони відповідають вимогам закону, а саме приписам ст. 471 КПК України, оскільки в них зазначено відомості про сторін укладення угод, а саме обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та потерпілого ОСОБА_6 , формулювання обвинувачення, правова кваліфікація дій ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , розмір шкоди, завданої потерпілому кримінальним правопорушенням та строк її відшкодування обвинуваченими, які вони зобов`язались вчинити на користь потерпілого, також узгоджене покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 75, 76 КК України.
Слід зазначити, що узгоджене сторонами покарання за скоєний злочин у виді позбавлення волі відповідає як загальним правилам призначення покарань, передбачених кримінальним законом так і санкції ч. 2 ст. 122 КК України.
Судом також з`ясовано, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 цілком розуміють права, наслідки укладення та затвердження угод про примирення, характер обвинувачення, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до них у разі затвердження угод судом, визначені положеннями ст.ст. 473, 474 КПК України.

Отже, суд переконався, що укладення угод сторонами є добровільним, тобто, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодами.
Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Отже судом з`ясовано, що обвинувачені усвідомлюють свої права, наслідки укладення та затвердження угод, характер обвинувачення, вид покарання, яке буде до них застосовано, а також суд переконався, що укладення угод є добровільним.
Крім того, суд дійшов висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , а узгоджене сторонами покарання відповідає загальним правилам призначення покарань, передбаченим КК України.
Підстав для відмови у затвердженні угод про примирення, передбачених положеннями ч. 7 ст. 474 КПК України, судом не встановлено.
З огляду на зазначене суд дійшов висновку про можливість затвердження укладених 17.08.2020 року угод про примирення та призначає ОСОБА_4 та ОСОБА_3 узгоджене сторонами покарання.
Строк дії заходів забезпечення кримінального провадження закінчився.
У зв`язку з відмовою представника потерпілого ОСОБА_6 від пред`явлених цивільних позовів до обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_3 суд у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України закриває провадження у справі щодо вирішення цивільних позовів потерпілого.
Процесуальні витрати у справі відсутні.
Питання щодо речових доказів суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.
Керуючись п. 1 ч.3 ст. 314, ч. 2 ст. 373, ст.ст. 374, 474, 475 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ :
Затвердити угоду про примирення, укладену 17 серпня 2020 року між потерпілим ОСОБА_6 , його представник ОСОБА_7 з одного боку та обвинуваченими ОСОБА_4 , його захисник ОСОБА_5 з іншого боку, в кримінальному провадженні №0000116, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.08.2019 року.
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 122 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про примирення від 17 серпня 2020 року покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 1 (один) рік.
У відповідності до п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Провадження у справі щодо вирішення цивільного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням закрити у зв`язку з відмовою представника потерпілого від цивільного позову.

Затвердити угоду про примирення, укладену 17 серпня 2020 року між потерпілим ОСОБА_6 , його представник ОСОБА_7 та обвинуваченими ОСОБА_3 , його захисник ОСОБА_5 з іншого боку, в кримінальному провадженні №0000116, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.08.2019 року.
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 122 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про примирення від 17 серпня 2020 року покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 1 (один) рік.
У відповідності до п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
Провадження у справі щодо вирішення цивільного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням закрити у зв`язку з відмовою представника потерпілого від цивільного позову.

Речові докази:
-Після набрання вироком законної сили речові докази одяг ОСОБА_3 вилучений під час затримання, підодіяльник, праска, сумка-барсетка, які знаходяться на зберіганні в кімнаті для зберігання речових доказів Монастириського відділення поліції Теребовлянського відділу поліції Головного управління національної поліції в Тернопільській області повернути ОСОБА_3 ;
-Після набрання вироком законної сили речові докази одяг ОСОБА_4 вилучений під час затримання, який знаходяться на зберіганні в кімнаті для зберігання речових доказів Монастириського відділення поліції Теребовлянського відділу поліції Головного управління національної поліції в Тернопільській області повернути ОСОБА_4 ;
-Після набрання вироком законної сили речові докази металевий гачок та дерев`яну палицю, які знаходяться на зберіганні в кімнаті для зберігання речових доказів Монастириського відділення поліції Теребовлянського відділу поліції Головного управління національної поліції в Тернопільській області повернути ОСОБА_6 ;
-Змиви крові, вирізки з простині, вирізка з покривала, три уламки дерев`яної палиці для ходьби, які знаходяться на зберіганні в кімнаті для зберігання речових доказів Монастириського відділення поліції Теребовлянського відділу поліції Головного управління національної поліції в Тернопільській області після набрання вироком законної сили знищити.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду через Монастириський районний суд Тернопільської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1