УХВАЛА
Іменем України

28.12.2020 Справа №607/22413/20 Провадження № 1-кс/607/9281/2020

м. Тернопіль
Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , володільця майна ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області клопотання адвоката ОСОБА_4 , подане в інтересах ОСОБА_3 , про скасування арешту майна в кримінальному провадженні № 0000379 від 06 листопада 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України,

УСТАНОВИВ:
22.12.2020 адвокат ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду із клопотанням про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000379 від 06.11.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що ухвалою слідчого судді Кременецького районного суду від 11.11.2020 накладений арешт (шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування) на вантажний автомобіль марки «ЗІЛ-ММЗ 554 М», державний номерний знак НОМЕР_1 , 1981 року випуску, типу самоскид, синього кольору, власником якого є ОСОБА_5 та користувачем якого є ОСОБА_3 . Підставою накладення такого арешту стала необхідність збереження речового доказу та забезпечення проведення процесуальних дій у кримінальному провадженні, так як даний транспортний засіб зберіг на собі сліди кримінального правопорушення, зокрема фрагменти каменю пісковику.

Адвокат зазначає, що накладення арешту на це майно є необґрунтованим, оскільки під час вирішення питання про накладення арешту слідчий суддя не розглянув питання щодо кваліфікації кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, яка, на думку адвоката, є невірною. Також адвокат вважає, що транспортний засіб не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, а використовувався лише для транспортування каменю пісковику. При цьому ОСОБА_3 є фізичною особою-підприємцем, який займається вантажними перевезеннями, а не незаконним видобутком надр. Також слідчий суддя не врахував, що автомобіль використовується ОСОБА_3 для підприємницької діяльності та обрав не найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Крім цього, адвокат вважає, що транспортний засіб у даному випадку не є речовим доказом, а лише містив на собі камінь пісковик, який і є речовим доказом, а відтак саме на камінь мав накладатися арешт.

За таких підстав адвокат ОСОБА_4 просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 11.11.2020, та повернути власнику ОСОБА_5 та (або) користувачу ОСОБА_3 транспортний засіб марки «ЗІЛ-ММЗ 554 М», державний номерний знак НОМЕР_1 , 1981 року випуску, типу самоскид, синього кольору.

У судовому засіданні ОСОБА_3 клопотання підтримав з викладених у ньому підстав та просив клопотання задовольнити. Додатково зазначив, що є приватним підприємцем, який займається вантажними перевезеннями, сплачує податки та йому незрозуміло, з яких підстав накладений арешт на його автомобіль. Даним автомобілем він володіє вже близько 7 років. Вказав, що оплатив вартість вантажу, йому видали накладну і він поїхав, щоб завантажити камінь, який мав у подальшому доставити своєму клієнту. Підтвердив, що подія відбулась 06.11.2020, а накладна датована 01.09.2020. Однак зазначив, що вказане не викликало у нього жодних сумнівів щодо законності діяльності щодо видобутку та перевезення каменю пісковику на даному кар`єрі. Просив скасувати арешт, так як він використовує автомобіль для підприємницької діяльності і це є його джерелом доходу.

У судове засідання адвокат ОСОБА_4 не з`явився без повідомлення про причини неприбуття.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3 , дослідивши зміст клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя доходить висновку, що у клопотанні слід відмовити з таких підстав.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.

При цьому у даному випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 98 КПК України).

Так, СУ ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000379 від 06.11.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України.

06.11.2020 під час огляду місця події, а саме родовища корисних копалин «Соколина гора», що знаходиться в с. Дунаїв Кременецького району Тернопільської області, виявлений та вилучений транспортний засіб марки «ЗІЛ-ММЗ 554 М», державний номерний знак НОМЕР_1 , 1981 року випуску, типу самоскид, синього кольору, на кузові якого знаходились фрагменти каменю пісковику.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_2 власником даного транспортного засобу є ОСОБА_5 .

Ухвалою слідчого судді Кременецького районного суду Тернопільської області від 11.11.2020 на дане майно накладений арешт (шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування).

При вирішенні питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна слідчий суддя врахував вимоги ст. 173 КПК України та дійшов висновку, що вказаний вище транспортний засіб відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, так як зберіг на собі сліди кримінального правопорушення, а відтак на нього може бути накладений арешт.

При цьому вимоги кримінального процесуального законодавства не покладають на слідчого суддю обов`язку в межах вирішення питання про накладення арешту на майно розглядати питання щодо правильності правової кваліфікації вчиненого діяння.

Також дана ухвала слідчого судді не оскаржувалась в апеляційному порядку ні ОСОБА_5 , ні ОСОБА_3 .

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного слідчий суддя вважає, що ні адвокатом ОСОБА_4 у клопотанні, ні ОСОБА_3 у судовому засіданні не доведено належними та допустимими доказами, що арешт майна, застосований ухвалою слідчого судді від 11.11.2020 щодо транспортного засобу марки «ЗІЛ-ММЗ 554 М», державний номерний знак НОМЕР_1 , 1981 року випуску, типу самоскид, синього кольору, накладений необґрунтовано.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 КПК України слідчий суддя під час кримінального провадження не може одночасно виконувати функції державного обвинувачення, захисту і судового розгляду. Так, функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання, в даному випадку на власника чи володільця майна. Відтак слідчий суддя розглядає клопотання на підставі тих доказів, які слідчому судді і представлені. При цьому жоден учасник не позбавлений можливості надати ці докази. Так як адвокат обґрунтовував клопотання про скасування арешту лише необґрунтованістю самого арешту, а питання про те, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба, в обґрунтування поданого клопотання не покладалось, вказані обставини не могли бути предметом дослідження слідчого судді.

Крім цього, як вбачається зі змісту ч. 1 ст. 174 КПК України, з клопотанням про скасування арешту майна може звернутись, зокрема власник майна або його володілець. Тобто законодавець розмежовує ці поняття і визначає, що шляхом накладення арешту на майно можуть порушуватися права лише однієї особи, яка є або власником цього майна, або його законним володільцем. Разом з тим, звертаючись із даним клопотанням адвокат частково зазначав, що майно необхідно повернути його власнику ОСОБА_5 , а частково що користувачу ОСОБА_3 , а в прохальній частині клопотання взагалі вказав, що повернути ОСОБА_5 та (або) ОСОБА_3 . Вказане не відповідає вимогам ч. 1 ст. 174 КПК України та позбавляє слідчого суддю можливості встановити, права якої особи можуть бути порушені шляхом накладення арешту на транспортний засіб.

За таких підстав слідчий суддя доходить висновку, що клопотання є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 98, 132, 170, 173, 174, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:
У клопотанні адвоката ОСОБА_4 , поданому в інтересах ОСОБА_3 , про скасування арешту майна в кримінальному провадженні № 0000379 від 06 листопада 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає і заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1