ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11сс/818/1293/20 Головуючий 1ї інстанції ОСОБА_1
Справа № 623/1932/20 Доповідач ОСОБА_2
Категорія : у порядку КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря - ОСОБА_5
представника
власника майна - адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 4 червня 2020 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000475 від 02.06.2020 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою слідчого судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 4 червня 2020 року задоволено клопотання прокурора відділу Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000475 від 02.06.2020 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України. Накладено арешт на дев`ять пакетів та тринадцять коробків з тютюновими виробами, зазначеними в ухвалі слідчого судді на а.с. 19-21, які було оглянуто протоколом огляду місця події 02.06.2020 за адресою: АДРЕСА_1 та вилучено у гр. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до Ізюмського ВП ГУНП в Харківській області.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції 09.06.2020 ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 4 червня 2020 року і прийняти нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна відмовити. В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що ні в клопотанні прокурора, на в ухвалі слідчого судді не вказано, які конкретно відомості, сліди містять тютюнові вироби, а також, яким чином вказане майно може бути використане як знаряддя вчинення злочину. А тому, не наведено доказів, що дане майно має ознаки речових доказів.

19.08.2020 представником ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_6 подана уточнена апеляційна скарга, в якій він просив скасувати зазначену ухвалу слідчого судді та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна та зобов`язати прокурора повернути вказане майно. В обґрунтування апеляційної скарги адвокат посилався на той факт, що 02.06.2020 у складському приміщенні був проведений не огляд, а фактично обшук даного приміщення та вилучене вказане в клопотанні майно. Згоду на проведення обшуку ОСОБА_7 не надавав, як користувач вказаного приміщення, так як і власник даного приміщення. Дозвіл на проведення огляду (обшуку) надав начебто власник складських приміщень ОСОБА_9 . Крім того, в Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутня ухвала слідчого судді на проведення обшуку у складському приміщенні. Крім того, в доданому до клопотанні витягу з ЄРДР відсутні відомості, що прокурор, який звернувся з вказаним клопотанням є процесуальним керівником у даному кримінальному провадженні. Постанова про призначення групи прокурорів, якою було призначено прокурора ОСОБА_8 процесуальним керівником в межах цього провадження також відсутня. Також адвокат зазначив, що 12.06.2020 після подання апеляційної скарги ОСОБА_7 було взято витяг з ДРРП щодо нерухомого майна, розташованого за адресою складського приміщення, де було вилучене майно, де власником є не ОСОБА_9 , а інша особа. Тому вважає, що даний обшук є незаконним, у зв`язку з чим, правових підстав для вилучення вказаного майна та накладення на нього арешту на було.

Прокурор в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, будь-яких клопотань чи заяв від нього не надходило. Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 422 та ч. 4 ст. 405 КПК України, думки апелянтів, колегія суддів постановила рішення щодо проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 4 червня 2020 року за відсутності прокурора, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна - адвоката ОСОБА_6 , перевіривши представлені матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів, доданих до клопотання, слідчим відділом Ізюмського ВП ГУ НП в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000475 від 02.06.2020 р. за ознаками ч. 1 ст. 204 КК України.

03.06.2020 прокурор відділу Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна в межах кримінального провадження №0000475 від 02.06.2020 р. В обгрунтування клопотання прокурор зазначав, що 02.06.2020 за адресою: АДРЕСА_1 , у складському приміщенні було виявлено тютюнові вироби без марок акцизного збору, які незаконно зберігав ОСОБА_7 з метою збуту, відомості до ЄРДР з фактом чого було внесено з попередньою кваліфікацією за ч. 1 ст. 204 КК України. Під час огляду місця події 02.06.2020 було виявлено у даному приміщенні та вилучено у ОСОБА_7 зазначені в клопотанні пакети та коробки з тютюновими виробами. Враховуючи, що вказане майно вважається відповідно до вимог ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим майном, прокурор просив накласти на нього арешт, звертаючись з клопотанням про арешт майна в порядку ч. 2 ст. 64 КПК України. При цьому зазначив, що вказане майно було об`єктами кримінально-протиправних дій та у подальшому може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та можуть відігравати роль речових доказів у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя дійшов висновку про задоволення зазначеного клопотання прокурора з тих підстав, що прокурор довів наявність достатніх підстав вважати, що вилучене майно може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та у подальшому може відігравати роль речових доказів.

Проте, такий висновок суду першої інстанції не ґрунтується на нормах чинного КПК України.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Аналіз вище зазначеної норми закону свідчить, що Кримінальним процесуальним кодексом України чітко передбачені підстави для застосування такого виду забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

При цьому, ст. 171 КПК України передбачено вимоги щодо змісту клопотання про накладення арешту на майно. Серед всього іншого зазначено, що у клопотанні слідчого про арешт майна повинно бути вказано підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна. Тобто, у клопотанні про арешт майна, слідчий повинен чітко вказати мету зазначену в законі та довести необхідність арешту саме з цією метою.

Вказаної вимоги закони прокурором дотримано не було, оскільки не вказано підстави та мети, передбаченої ст. 170 цього Кодексу та відповідного обґрунтування необхідності арешту майна саме з цією метою. Також вимогами ст. 170 КПК України передбачено, що до клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Згідно з ч. 1 ст.171 КПК України, з клопотанням про арешт має право звертатися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. При цьому прокурор, відповідно до ст. 36 КПК України, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений на здійснення функцій, зазначених в п.п.1-21 ч.2 ст. 36 КПК України. Участь прокурора в суді є обов`язковою, крім випадків, передбачених цим Кодексом, як зазначено в ч. 3 ст. 36 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 КПК України, прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів.

Згідно з ч.ч. 2,3 ст. 37 КПК України, прокурор здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні з його початку до завершення. Здійснення повноважень прокурора в цьому самому кримінальному провадженні іншим прокурором можливе лише у випадках, передбачених частинами четвертою та п`ятою статті 36, частиною третьою статті 313, частиною другою статті 341 цього Кодексу та частиною третьою цієї статті. Якщо прокурор, який у відповідному кримінальному провадженні здійснює повноваження прокурора, не може їх здійснювати через задоволення заяви про його відвід, тяжку хворобу, звільнення з органу прокуратури або з іншої поважної причини, що унеможливлює його участь у кримінальному провадженні, повноваження прокурора покладаються на іншого прокурора керівником відповідного органу прокуратури. У виняткових випадках повноваження прокурора можуть бути покладені керівником органу прокуратури на іншого прокурора цього органу прокуратури через неефективне здійснення прокурором нагляду за дотриманням законів під час проведення досудового розслідування.

Згідно з ч. 6 ст. 132 КПК України, до клопотання слідчого, прокурора про застосування, зміну або скасування заходу забезпечення кримінального провадження додається витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в межах якого подається клопотання.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, 03.06.2020 р. прокурором відділу Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_8 подано зазначене клопотання про арешт майна та додано, в якості доказів, які обгрунтовують клопотання, Витяг з Єжиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №0000475 від 02.06.2020 р., в якому відомостей, відносно прокурора (прокурорів), що здійснюють процесуальне керівництво, а саме їх ПІБ (прізвище, ім`я та по-батькові), не вказано (а.с.4).

При розгляді клопотання, в суді апеляційної інстанції, прокурор участі не приймав, пояснення з цього приводу не надав.

Враховуючи вищевикладене, в матеріалах клопотання відсутні відомості стосовно того, що саме прокурор ОСОБА_8 є прокурором, який у даному кримінальному провадженні здійснює процесуальне керівництво.

За таких обставин колегія суддів вважає, що зазначене клопотання прокурора про накладення арешту підлягає поверненню прокурору для приведення клопотання у відповідність з вимогами ст. 171 КПК України та усунення недоліків.

На підставі вказаного, судова колегія приходить до висновку, що ухвала слідчого судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 4 червня 2020 року підлягає скасуванню, апеляційна скарга частковому задоволенню, а зазначене клопотання прокурора від 03.06.2020 р. підлягає поверненню прокурору для приведення клопотання у відповідність з вимогами ст. 171 КПК України та усунення недоліків.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170, 171, 392, 404, 405, 407, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 4 червня 2020 року скасувати.
Матеріли клопотання про арешт майна від 03.06.2020 р. прокурора відділу Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000475 від 02.06.2020 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України повернути прокурору для усунення недоліків та приведення у відповідність з вимогами ст. 171 КПК України, надавши для цього строк 72 години з моменту отримання повного тексту ухвали.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді