Справа № 359/9105/20
Провадження № 1-кс/359/2231/2020
У Х В А Л А
Іменем України
18 листопада 2020 року слідчий суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні з технічною фіксацією клопотання прокурора Бориспільської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000113, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.10.2020 року,

в с т а н о в и в:
Прокурор Бориспільської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , звернувся до суду з клопотанням про арешт майна, в якому зазначив, що Бориспільською місцевою прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0000113 від 05.10.2020, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом незаконних дій невстановлених осіб, які шляхом обману вчиняють дії щодо заволодіння майном та грошовими коштами потерпілої ОСОБА_4 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлені особи, шляхом обману та зловживання довірою вчиняють дії спрямовані на заволодіння майном та грошовими коштами ОСОБА_4 .

Зокрема, із допиту потерпілої ОСОБА_4 вбачається, що при ознайомленні із матеріалами цивільної справи №760/19023/18 у Голосіївському районному суді міста Києва (справа за позовом громадянки Ізраїлю ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , третьої особи ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики), їй стало відомо, що підставою для винесення рішення суду став договір позики на суму 60 000 доларів США, який нібито було укладено між нею та ОСОБА_5 25 червня 2012 року.

Заочним рішенням від 04.10.2019 року, яке прийнято без участі ОСОБА_4 , стягнуто з неї неіснуючу суму боргу в користь невідомої особи.

Так, зокрема, з матеріалів вказаної судової справи стало відомо, що 24.07.2018 року подано в суд позовну заяву за підписом адвоката ОСОБА_7 (представника ОСОБА_5 , який діяв згідно довіреності від 27.05.2018 року, посвідченої нотаріусом в м. Ашдод, Ізраїль та засвідченої апостилем), до якої долучено 2 (два) примірники фотокопій договору від 25.06.2012 із додатком №1, один з яких нібито належить ОСОБА_5 , а інший ОСОБА_8 . Вказані примірники було завірено підписами адвоката ОСОБА_7 .

У тексті позовної заяви зазначено, що 25.06.2012, ОСОБА_4 , нібито отримала від громадянки Ізраїлю ОСОБА_5 60 000,00 доларів США терміном на 5 років, починаючи з 25 червня 2012 року від 8 процентів річних, однак не повернула суму позики та відсотки.

За розрахунком вказаної позовної заяви борг ОСОБА_4 перед ОСОБА_5 нібито становить 60 000,00 доларів США сума основного боргу та 12 750 доларів США заборгованість по процентам.

При цьому, в матеріалах вказаної судової справи немає жодного документу, як от розписки, про передачу коштів від ОСОБА_5 до ОСОБА_4 . Натомість міститься письмове пояснення за підписом ОСОБА_6 від 10.09.2019 року, як третьої особи по справі, в якому зазначено, що доказом передачі коштів за договором від 25.06.2012 року від ОСОБА_5 до ОСОБА_4 є те, що відповідач у примірнику договору третьої особи власноруч написала, що кошти за договором отримує ОСОБА_9 та зобов`язується добудувати будинок на АДРЕСА_1 .

Виходячи із змісту договору, вказаний документ нібито був складний одночасно в м. Ашдод (Ізраїль) та м. Київ (Україна), що свідчить про те, що сторони перебували в різних місцях в момент укладення спірного правочину, а із змісту договору неможливо встановити факти передачі коштів в позику.

Достовірність підписів на вказаному договорі також викликає обґрунтований сумнів, зокрема, підписи ОСОБА_5 на договорі від 25.06.2012 року та нотаріальній довіреності посвідченій апостилем, що видана нею 27.05.2018 року в м. Ашдод Ізраїль на ведення справи в суді є абсолютно різними та суттєво відрізняються один від одного, що вказує на те, що підписи були виконані різними особами, що підтверджується, зокрема, висновком спеціаліста Відокремленого підрозділу «Центр експертиз та оцінки» ПП «Консалтинг Експерт Груп «Диктум-Фактум» від 21.09.2020 року №23, складеного судовим експертом ОСОБА_10 (свідоцтво №7127 видане ЕКК МВС України 14.05.2005).

Вказані обставини свідчать про фіктивність вказаного договору від 25.06.2012 року, який використано невідомими особами з метою легалізації злочинного умислу на заволодінням належним ОСОБА_4 майном та коштами.

Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва ОСОБА_11 відкрито виконавче провадження ВП № 62851628 з примусового виконання виконавчого листа №760/19023/18 від 18.08.2020 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 1 829 976,61 грн. та накладено арешти на належне мені майно та грошові кошти

Вказане виконавче провадження відкрито на підставі заяви адвоката ОСОБА_12 , яка діє на підставі договору про надання правничої (правової) допомоги №13/3/05-09-2019, укладеного 05.09.2019 року між Адвокатським об`єднанням «Міллер» та громадянкою Ізраїлю ОСОБА_5 .

Однак, вказана заява про відкриття виконавчого провадження за підписом адвоката ОСОБА_12 містить прохання про перерахування стягнутих з ОСОБА_4 коштів не в користь ОСОБА_5 , яка є стягувачам за рішенням суду, а користь іншої особи, а саме на банківський рахунок ОСОБА_6 (рахунок НОМЕР_1 в АТ «ПУМБ», одержувач ОСОБА_9 , код одержувача НОМЕР_2 ).

Таким чином, фактичні обставини справи свідчать про те, що невстановлені особи використовуючи судове рішення, яке прийнято на підставі фіктивного договору позики від 25.06.2012 року вчиняють дії спрямовані на заволодінням належним ОСОБА_4 майном, а саме садовим житловим будинком по АДРЕСА_2 , приховуючи свій злочинний умисел зверненням стягнення на вказане майно в процедурі виконання судового рішення. Відтак, існують обґрунтовані підстави вважати, що у випадку невжиття заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді накладення арешту та заборони звернення стягнення на майно, будинок може бути продано в процедурі виконання судового рішення або може бути передано у власність іншій особі в рахунок погашення неіснуючого боргу за фіктивним правочином, що унеможливить повернення будинку у власність ОСОБА_4 .

Таким чином, підставою та метою, з якою прокурор звертається до суду з даним клопотанням є збереження речових доказів вказаних земельних ділянок.

З наведених вище обставин вбачається необхідність в накладенні арешту на житловий будинок та встановленні заборони особам, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших реєстрів (щодо інших речових прав та обтяжень) щодо такого нерухомого майна в установленому законом порядку.

Вказане унеможливить подальше відчуження будинку.

В судове засідання прокурор Бориспільської місцевої прокуратури ОСОБА_3 не з`явився, надав заяву, в якій просив розглянути клопотання без його участі та без повідомлення власників нерухомого майна.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали поданого клопотання, приходить до висновку про задоволення клопотання з наступних підстав.
Відповідно ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до ч. 2 ст.170 КПК України арешт майна допускається зокрема з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна (ч. 10 ст. 170 КПК України).

При вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя повинен врахувати, крім іншого, наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; правову підставу для арешту майна; розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову, тощо. В разі задоволення клопотання про арешт в ухвалі слід зазначити перелік майна, яке підлягає арешту.

З наданих суду матеріалів вбачається, що застосування арешту вказаного майна необхідне для забезпечення завдань кримінального провадження в частині збереження речових доказів, досягнення дієвості кримінального провадження, а також запобігання можливості їх відчуження, пошкодження, псування, знищення, перетворення.

У відповідності до ст. 132 КПК України, в даному випадку потреби досудового розслідування виправдовують такий ступень втручання у права і свободи особи, про який йдеться в клопотанні слідчого.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод як джерело права. Згідно з ч.1 ст.1 Першого протоколу до цієї Конвенції кожній фізичній або юридичній особі забезпечується право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З урахуванням наведених норм КПК України та встановлених обставин, вважаю наявність обґрунтованих підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на вказане майно.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 167, 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в:
Клопотання задовольнити.

Накласти арешт шляхом встановлення заборони особам, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших реєстрів (щодо інших речових прав та обтяжень) та заборони звернення стягнення на садовий житловий будинок та земельну ділянку з кадастровим номером :04:002:0613, які розташовані по АДРЕСА_2 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1