30.09.20 Справа № 469/639/20
1-кп/469/156/20
У Х В А Л А
30 вересня 2020 року смт. Березанка
Березанський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:
обвинувачений ОСОБА_4
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України,
за ч.2 ст.190 КК України,-
в с т а н о в и в:
10 липня 2019 року до Березанського районного суду Миколаївської області надійшов обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні з угодою про примирення, укладеною між потерпілим ОСОБА_5 і підозрюваним ОСОБА_4 .
У підготовчому судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 відмовився від укладення угоди.
Відповідно до ч.7 ст.474 КПК України, суд відмовляє у затвердженні угоди, якщо :
1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди;
2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства;
3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;
4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися;
5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань;
6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.
Оскільки сторони не примирились, підстави для затвердження угоди відсутні.
Відповідно до п.п.1, 5 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468 - 475 цього Кодексу, або призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта.
Прокурор наполягав на призначенні судового розгляду.
Обвинувачений та потерпілий поклались на розсуд суду.
Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Зазначених вимог прокурором не дотримано, не викладено фактичні обставини, які свідчать про наявність кваліфікуючої ознаки повторності, у тому числі, у разі вчинення кримінального правопорушення раніше засудженою особою, не наведено відомості про відбуття раніше призначеного покарання, що має значення для визначення судимості.
Згідно зі ст. 190 КК, шахрайством визнається заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. Обман полягає у повідомленні неправдивих відомостей або замовчування відомостей, які мають бути повідомлені, з метою заволодіння майном або придбання права на майно. Зловживання довірою - вид обману, що полягає у використанні винним довірливих відносин з потерпілим, заснованих на родинних, службових відносинах, знайомстві, інших цивільно-правових відносинах.
Отже, для правильної кваліфікації дій особи за ст. 190 КК необхідним є встановлення обов`язкових ознак об`єктивної сторони складу шахрайства, що може виражатися у формі обману чи зловживання довірою, із зазначенням того, які конкретно дії винної особи містять відповідні ознаки.
Обвинувальний акт не містить викладу обставин, які свідчать про наявність ознак зловживання обвинуваченим довірою потерпілого, як виду обману.
Відсутність чіткого, конкретного формулювання обвинувачення у скоєнні кримінального правопорушення фактично позбавляє обвинувачену особу можливості захищатися від такого обвинувачення в суді.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, викладеної, зокрема, в рішеннях у справах "Абрамян проти Росії" від 9 жовтня 2008 року (п.34), Селіверстов проти Росії від 25 вересня 2008 року (п.17), положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.
Виходячи з викладеного, суд вважає, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, що, відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України, є підставою для повернення обвинувального акта прокурору.
Оскільки обвинувальний акт не відповідає зазначеним вище вимогам законодавства, суд приходить до висновку про відсутність фактичних підстав для визнання винуватості.
За таких обставин у затвердженні угоди про визнання винуватості слід відмовити, повернувши кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.314, 474 КПК України, суд -
п о с т а н о в и в :
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя :