Ухвала
іменем України

12 листопада 2020 року
м. Київ

справа № 127/8691/19
провадження № 51-5194 ск 20

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі Суд) у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 05 серпня 2020 року щодо ОСОБА_4 , та касаційні скарги засудженого і його захисника ОСОБА_5 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 01 червня 2020 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 05 серпня 2020 року.
Обставини справи

1. Зазначеним вироком, залишеним без змін апеляційним судом,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя м. Вінниця,
засуджено за частиною 1 статті 185 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання на строк 6 місяців арешту; за частиною 2 статті 185 КК на строк 3 роки обмеження волі. На підставі частини 1 статті 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки.
2. Згідно з вроком суду, ОСОБА_4 , 24 грудня 2018 року близько 12:30, перебуваючи у торговому залі магазину ТОВ «АТБ-маркет», вчинив крадіжку пляшки віскі «Jack Daniels» ємністю 0,5 л., вартістю 356,6 грн. Близько 04:50 29 грудня 2018 року, перебуваючи у торговому залі магазину ТОВ «АТБ-маркет», діючи умисно, таємно, повторно вчинив крадіжку пляшки віскі «Jack Daniels» ємністю 0,5 л., вартістю 356,6 грн, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Доводи касаційної скарги
3. У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на пункти 1, 3 частини 1 статті 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції і призначити новий розгляд. Він вважає, що апеляційний суд, залишаючи вирок суду про призначення покарання у виді обмеження волі на строк на 3 роки без змін не врахував попередньої судимості ОСОБА_4 , засудженого вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 01 квітня 2015 року за частиною 1 статті 121 КК до 5 років позбавлення волі, яка не погашена у порядку статті 89 КК.
4. Сторона захисту, у своїх касаційних скаргах, посилаючись на відсутність достатніх доказів для доведення винуватості засудженого та пункти 2, 3 частини 1 статті 438 КПК просить скасувати судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, а у випадку, якщо Суд не знайде підстав для скасування судових рішень, змінити їх, призначивши ОСОБА_4 більш м`яке покарання, не пов`язане з позбавленням волі. ОСОБА_4 також просить змінити судові рішення щодо нього та призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
Оцінка суду

5. Перевіривши доводи касаційних скарг, дослідивши додані до них копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
6. Відповідно до частини 1 статті 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, не встановлені в оскарженому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
7. Разом з тим, як убачається з доданих копій судових рішень, суд першої інстанції, дослідив усі обставини справи, які належать до предмету доказування, й відповідно до статті 94 КПК дав оцінку зібраним доказам.
8. Правильність оцінки судом першої інстанції доказів була предметом перевірки апеляційним судом, який надав вичерпні відповіді на усі доводи апеляційної скарги захисника. Незгода сторони захисту із висновками судів, зробленими на підставі досліджених доказів, не є свідченням порушення судами процесуального закону.
9. У своїй касаційній скарзі прокурор фактично посилається на те, що попередня судимість засудженого не була врахована при призначенні покарання. Суд не вважає за необхідне вирішувати питання про правильність тлумачення судами вимог статті 108 КК щодо судимості ОСОБА_4 за попереднім вироком, оскільки суд першої інстанції при призначенні покарання врахував те, що засуджений не вперше притягується до кримінальної відповідальності. За таких обставин, посилання прокурора на порушення судами попередніх інстанцій вимог статі 89 КК Суд вважає таким, що не є істотнім порушенням норм кримінального процесуального закону з огляду на положення статті 412 КПК.
11. Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
12. З урахуванням наведеного суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених КК, і дійшов обґрунтованого висновку про призначення засудженому покарання в межах санкцій статей, за якими його засуджено. З таким висновком погодився суд апеляційної інстанції, правильним його вважає і Суд.
13. Під час перевірки вироку суду, апеляційний суд вірно врахував, що ОСОБА_4 позитивно характеризується за місцем проживання, згідно з довідкою з КЗ ВОНД «Соціотерепія», на диспансерному наркологічному обліку не перебуває, взяв до уваги його вік, стан здоров`я, сімейні обставини, та відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, відсутність претензій з боку потерпілого, а також перевірив усі доводи, викладені сторонами обвинувачення та захисту у їх апеляційних скаргах, і, не встановивши підстав для скасування вироку місцевого суду, в частині призначення засудженому покарання вмотивовано відмовив у задоволенні заявлених апеляційних вимог, навівши належні аргументи й підстави для прийняття такого рішення. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статті 419 КПК.
14. Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність рішень суду попередніх інстанцій, умотивованість їх висновків з питань справедливості обраного засудженому заходу примусу, у касаційних скаргах не наведено.
З огляду на викладене, Суд вважає, що касаційні скарги та надані до них судові рішення не містять підстав для їх задоволення, а тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 05 серпня 2020 року щодо ОСОБА_4 , та касаційними скаргами засудженого та його захисника ОСОБА_5 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 01 червня 2020 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 05 серпня 2020 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3