Справа № 464/4454/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1119/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 02 жовтня 2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. ст.186 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

перекладача ОСОБА_9

в с т а н о в и л а:

вищевказаною ухвалою клопотання прокурора задоволено.

Застосовано до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Єреван Республіка Вірменія, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали у частині запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою шістдесят днів (до 30 листопада 2020 року включно).

В мотивах прийнятого рішення суд першої інстанції зазначив, що ризики, які існували на час досудового розслідування, не зменшилися, а саме, що обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків. Враховуючи вищевказані обставини, а також інтереси суспільства у відношенні суспільної небезпеки, судом першої інстанції встановлено, що в сукупності є всі підстави вважати, що застосування більш м`якого, окрім виняткового, запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, у зв`язку з чим необхідно застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На дану ухвалу захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 02 жовтня 2020 року скасувати в частині відмови про обрання застави, та ухвалити нову ухвалу з обранням запобіжного заходу з можливістю внести заставу в розмірі двадцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог захисник покликається на те, що стосовно ОСОБА_6 було застосовано занадто суворий запобіжний захід.

Зазначає, що не погоджується з позицією прокурора а саме тим, що прокурором було доведено, що ОСОБА_6 буде перешкоджати кримінальному провадженню, може знищити або сховати речові докази та документи, а також незаконно впливати на потерпілого та свідків.

Звертає увагу, що прокурором зазначено в обвинувальному акті, що матеріальна шкода в розмірі 13 000 грн відшкодована потерпілому, а тому, на думку захисника, обвинуваченому не має змісту впливати або погрожувати свідкам та потерпілим.

Крім цього, захисник зазначає, що родичі ОСОБА_6 готові внести заставу.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора про залишення судового рішення без зміни, а апеляційної скарги без задоволення, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи й перевіривши матеріали кримінального та судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Згідно зі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст. 176 цього Кодексу.

ЄСПЛ неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

У відповідності до ч.1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною 2 ст. 331 КПК України передбачено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави обвинуваченому ОСОБА_6 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, у провадженні Сихівського районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження № 0001236 від 14.08.2020 року про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_6 ставиться у винність вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, яке є тяжким злочином та за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років.

Судом першої інстанції при вирішенні питання щодо доцільності обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 було в повній мірі обґрунтовано своє рішення щодо необхідності застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

Вирішуючи питання доцільності обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував, що останній обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що з моменту взяття ОСОБА_6 під варту та до моменту вирішення клопотання прокурора, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого не зможе забезпечити більш м`який запобіжний захід.

Наведені прокурором в судовому засіданні підстави для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не змінилися та не зменшилися.

Вирішуючи питання обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави ОСОБА_6 , судом першої інстанції правильно враховано тяжкість інкримінованого йому кримінального правопорушення, який віднесено до тяжкого злочину, та дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 .

Крім того, як в судовому засіданні судом першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_6 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Щодо визначення розміру застави, то згідно із ч.4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, конкретні обставини кримінального провадження, колегія суддів визнає необґрунтованими апеляційні доводи сторони захисту про необхідність визначення обвинуваченому розміру застави, оскільки, обраний ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави у повній мірі відповідає вимогам закону, а застосування інших, більш м`які запобіжні заходи, у тому числі і визначення обвинуваченому розміру застави, не зможе запобігти наявним у справі процесуальним ризикам.

Доводи захисника адвоката ОСОБА_7 щодо необґрунтованості ухвали є безпідставними, оскільки судом було належним чином перевірено та досліджено матеріали клопотання, дані, які характеризують особу обвинуваченого, а також мотивовані висновки та наведені обґрунтовані підстави для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржувана ухвала суду є законною й обґрунтованою, відтак підстав для задоволення апеляційних вимог адвоката не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 02 жовтня 2020 року, якою до обвинуваченого ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді