Провадження №1-кп/761/541/2021
В И Р О К
іменем України

22 січня 2021 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарях судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , за участю прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_13 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000167 від 18 серпня 2017 року, по обвинуваченню
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_13 відповідно до обвинувального акту обвинувачується в самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем строкової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_13 , будучи військовослужбовцем строкової служби військової частини НОМЕР_1 , маючи військове звання «солдат», обіймаючи посаду стрільця 2 відділення охорони 2 взводу охорони 1 роти охорони, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з особистих мотивів, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, у порушення вимог ст.ст. 4, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 1, 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 11, 16, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст.ст. 1, 2, 3, 6, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», 31.07.2017 приблизно о 18 год. 45 хв. самовільно без дозволу командування без поважних причин залишив військову частину НОМЕР_1 , яка розташовується за адресою: АДРЕСА_2 , та направився до місця свого проживання у м. Києві, де став проводити час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення до військової частини або звернення до правоохоронних органів, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього, доки 19.04.2018 року об 11 год. 05 хв., усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, не прибув до військової прокуратури Київського гарнізону (розташовується за адресою: АДРЕСА_3 ) та не заявив про себе.

Наведені вище дії ОСОБА_13 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК України як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем строкової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, оскільки солдат ОСОБА_13 був незаконно відсутнім у військовій частині НОМЕР_1 , розташованій за адресою: АДРЕСА_2 , з 31.07.2017 по 18.04.2018 включно.

Обвинувачений ОСОБА_13 в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, визнав частково та показав, що ним приблизно у серпні 2016 року було укладено контракт з військовою частиною НОМЕР_1 про проходження військової служби строком на 3 роки. Він був призначений на посаду стрільця, звання мав солдата. Через 6 місяців за своєю ініціативою та добровільною згодою його було направлено на службу до зони АТО біля АДРЕСА_4 . У квітні 2017 року йому було винесено сувору догану за вживання алкогольних напоїв. Після чого за рішенням командира військової частини його було повернуто із зони АТО до його військової частини НОМЕР_1 . 30 травня 2017 року його було звільнено з військової служби за контрактом у зв`язку з службовою невідповідністю, про що йому було повідомлено ввечері, а наступного дня йому повідомили про те, що його примусово залишили проходити строкову військову службу. Проте вважає, що вказане рішення щодо його залишення для проходження строкової військової служби є незаконним, оскільки на момент розірвання з ним контракту, йому вже виповнилося 27 років. А крім того, у самому контракті відсутні посилання на те, що в разі розірвання контракту він буде направлений на строкову військову службу. Відповідно до закону призовний вік для проходження строкової військової служби становить до 27 років. А тому керівництво військової частини повинно було направити його документи до ІНФОРМАЦІЯ_2 . У липні 2017 року він дізнався, що його дружина вагітна, після чого він залишив військову частину до її пологів. За цей час він працював на будівництві, підтримував свою дружину. У квітні 2018 року через три дні після народження дружиною дитини він з`явився до військової частини із зізнанням. На даний час він повністю відслужив військову строкову службу.

Так, на обґрунтування винуватості ОСОБА_13 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, сторона обвинувачення посилається на наступні докази, які безпосередньо досліджені судом, а саме:

- дані, що містяться у рапорті прокурора військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_14 від 18.08.2017 року щодо факту самовільного залишення ОСОБА_13 військової частини НОМЕР_1 ;

- дані, що містяться у повідомленні про вчинення кримінального правопорушення від 07.08.2017 року за підписом ОСОБА_15 , направленого на адресу військового прокурора Київського гарнізону, згідно з яким зазначено про самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_13 , у зв`язку з чим просить внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань відносно ОСОБА_13 ;

- дані, що містяться у доповіді про факт здійснення самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 військовослужбовцем НОМЕР_2 роти охорони солдатом ОСОБА_13 за підписом т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_16 від 03.08.2017 року, відповідно з якою вбачається про виявлення відсутності військовослужбовця строкової військової служби НОМЕР_2 роти охорони солдата ОСОБА_13 31.07.2017 року під час шикування на прийом їжі близько 19 год.;

- дані, що містяться у листі за підписом командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_17 від 15.08.2017 року, направленого на адресу військової прокуратури Київського гарнізону, згідно з яким надіслано для розгляду та надання правової оцінки діям копію службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_13 ;

- дані, що містяться у рапорті за підписом т.в.о. командира 1 роти охорони ОСОБА_18 від 31.07.2017 року, відповідно до якого вбачається, що на вечірньому шикуванні 31.07.2017 року о 18 год. 45 хв. було виявлено відсутність солдата строкової служби ОСОБА_13 ;

- дані, що містяться у витягу з наказу від 01.08.2017 року № 208 за підписом т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_16 та першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_19 , згідно з яким вбачається, що останньому доручено провести службове розслідування за фактом відсутності на службі солдата строкової служби ОСОБА_13 ;

- дані, що містяться в акті підсумків службового розслідування від 08.08.2017 року, складеного першим заступником командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_19 , відповідно до якого вбачається, що 31.07.2017 року о 18 год. 45 хв. під час вечірнього шикування було виявлено відсутність солдата строкової служби ОСОБА_13 . Доручено помічнику командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи копію матеріалів службового розслідування направити до ІНФОРМАЦІЯ_3 та військової прокуратури Київського гарнізону для розгляду та надання правової оцінки діям солдата ОСОБА_13 ;

- - дані, що містяться в поясненнях т.в.о. командира 1 РО ОСОБА_18 від 01.08.2017 року, згідно з якими вбачається, що під час шикування на прийом їжі на вечерю близько о 18 год. 45 хв. 19 год. 00 хв. особового складу 1-ї роти охорони було виявлено незаконну відсутність військовослужбовця ОСОБА_13 . Про цю подію він одразу доповів черговому частини та командиру частини;

- дані, що містяться в поясненнях командира відділення сержанта ОСОБА_20 від 07.08.2017 року, згідно з якими вбачається, що він знаходився в наряді з 30.07.2017 року по 31.07.2017 року. В понеділок після наряду, коли прийшов відпочивати в розташування роти, зустрів солдата ОСОБА_13 в роті приблизно о 10 год. 30 хв. Після цього його не бачив. Близько 19 год. 00 хв. його розбудив днювальний і повідомив, що солдат ОСОБА_13 пропав;

- дані, що містяться в поясненнях солдата ОСОБА_21 від 01.08.2017 року, згідно з якими вбачається, що він заступив в наряд черговим роти з 30.07.2017 року по 31.07.2017 року. При проведенні вечірньої перевірки 30.07.2017 року та в нічний час в спальному приміщенні солдат ОСОБА_13 був в наявності. При шикуванні на ранковий огляд 31.07.2017 року та при піднятті прапора він також був присутнім;

- дані, що містяться в поясненнях солдата ОСОБА_22 від 01.08.2017 року, згідно з якими він перебував на лікуванні у госпіталі в м. Ірпіні з 20 липня до 31 липня 2017 року. В цьому ж госпіталі лікувався солдат ОСОБА_13 . При особистій розмові він йому повідомив, якщо йому не дадуть 15 днів реабілітації дома у вигляді відпустки, то він це зробить самовільно без дозволу;

- дані, що містяться в журналі проведення інструктажу по заходам безпеки, статтях Кримінального кодексу України 1 роти охорони військової частини НОМЕР_1 від 06.01.2017 року, згідно з яким вбачається, що солдату ОСОБА_13 командиром роти було доведено вимоги статей 172-10-172-20 КУпАП, статей 402-425 КК України, що засвідчується особистим підписом солдата ОСОБА_13 від 06.01.2017 року;

- дані, що містяться в службовій картці 1 роти військової частини НОМЕР_1 , згідно з якою ОСОБА_13 заохочень та стягнень за 2016 рік не має, винесено сувору догану за наказом від 18.04.2017 року № 129 т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_16 за порушення вимог ст.ст. 11, 13, 128, 241 Статуту внутрішньої служби ЗСУ; звільнено ОСОБА_13 з військової служби за контрактом за службовою невідповідністю за наказом від 29.05.2017 року № 163 т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_16 ;

- дані, що містяться у медичній характеристиці від 01.08.2017 року, згідно з якою солдат строкової служби ОСОБА_13 стаціонарно лікувався з 24.06.2017 року по 14.07.2017 року, а також з 19.07.2017 року по 26.07.2017 року;

- дані, що містяться в службовій характеристиці від 01.08.2017 року, згідно з якою солдат ОСОБА_13 зарекомендував себе з негативної сторони, має схильність до вживання алкогольних напоїв, за що був відправлений із зони АТО, не в повному обсязі виконує покладені на нього обов`язки та поставлені йому завдання, потребує контролю з боку старших начальників;

- дані, що містяться у витягу з наказу від 09.08.2017 року за підписом т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_16 , згідно з яким помічнику командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи доручено направити копію матеріалів службового розслідування до Військової служби правопорядку та військової прокуратури Київського гарнізону;

- дані, що містяться у заяві ОСОБА_13 від 19.04.2018 року, згідно з якою вбачається про щиросердне каяття у самовільному залишенні частини НОМЕР_1 ;

- дані, що містяться у доповіді про самостійне повернення військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_13 від 02.05.2018 року за підписом командира вказаної військової частини ОСОБА_23 , згідно з якою вбачається, що ОСОБА_13 о 15 год. 50 хв. 26.04.2018 року самостійно повернувся до розташування військової частини НОМЕР_1 ;

- дані, що містяться у витягу з наказу від 05.09.2016 року № 171 за підписом командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_24 , згідно з яким солдата ОСОБА_13 , призначено наказом командувача ІНФОРМАЦІЯ_4 від 23.08.2016 року № 196-РС на посаду стрільця, з 05.09.2016 року зараховано на всі види забезпечення;

- дані, що містяться у витягу з наказу від 30.05.2017 року № 21-РС за підписом т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_16 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29.05.2017 року № 163, розірвано контракт про проходження військової служби за п. «е» (через службову невідповідність) та залишено для подальшого проходження строкової служби як такого, що не вислужив встановлені строки строкової військової служби;

- дані, що містяться у наказі від 29.05.2017 року за підписом т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_16 , згідно з яким на ОСОБА_13 за порушення вимог ст.ст. 11, 13, 128, 241 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, відповідно до п. «ж» ст. 49 Дисципіланарного статуту ЗСУ накладено дисциплінарне стягнення звільнення з військової служби за контрактом за службовою невідповідністю;

- дані, що містяться у витягу з наказу від 31.05.2017 року № 105 за підписом т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_16 , згідно з яким з солдатом ОСОБА_13 розірвано контракт та звільнено з військової служби за контрактом у зв`язку з службовою необхідністю, вважати таким, що проходить строкову військову службу з моменту розірвання контракту, зараховано на котлове забезпечення з 01.06.2017 року;

- дані, що містяться у витягу з наказу від 01.08.2017 року № 147 за підписом т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_16 , згідно з ким увільнено ОСОБА_13 та призначено на посаду стрільця-помічника гранатометника 2 відділення охорони 2 взводу охорони 1 роти охорони військової частини НОМЕР_1 ;

- дані, що містяться у витягу з наказу від 27.09.2017 року № 188 командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_23 , згідно з яким увільнено ОСОБА_13 та призначено поза штат військової частини НОМЕР_1 ;

- дані, що містяться у витягу з наказу від 27.04.2018 року № 87 за підписом т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_19 , згідно з ким увільнено від займаної посади та призначено солдата ОСОБА_13 стрільцем-помічником гранатометника 3 відділення охорони 3 взводу охорони 2 роти охорони військової частини НОМЕР_1 ;

- дані, що містяться у витягу з наказу від 17.09.2018 року № 188 за підписом командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_17 , згідно з яким ОСОБА_13 направлено до військової частини НОМЕР_3 АДРЕСА_2 у зв`язку з службовою необхідністю;

- дані, що містяться у листі за підписом командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_17 від 18.04.2018 року, направленого на адресу військової прокуратури Київського гарнізону, згідно з яким в період з 19.07.2017 року по 26.07.2017 року ОСОБА_13 перебував у госпіталі військової частини НОМЕР_4 АДРЕСА_5 . Згідно довідки військово-лікарської комісії від 25.07.2017 року № 330 на підставі ст. 48 графи І Розкладу хвороб потребує звільнення від виконання службових обов`язків на 15 календарних днів. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.07.2017 року № 143 ОСОБА_13 був повернутий з госпіталя та йому було надано звільнення від виконання службових обов`язків в розташуванні підрозділу, як військовослужбовцю строкової військової служби;

- дані, що містяться у службовій характеристиці від 27.12.2016 року за підписами т.в.о. командира 1 роти охорони ОСОБА_18 , командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_24 , згідно з якою ОСОБА_13 зарекомендував себе посередньо, на зауваження з боку прямих начальників та командирів реагує та робить правильні висновки, вказані недоліки усуває своєчасно, під час несення служби в наряді зауважень не мав, займаній посаді відповідає;

- дані, що містяться у службовій характеристиці за підписом т.в.о. командира 2 роти охорони ОСОБА_25 , згідно з якою ОСОБА_13 зарекомендував себе з позитивної сторони, як підготовлений, дисциплінований військовослужбовець. До виконання своїх службових обов`язків відноситься сумлінно. Точно та вчасно виконує покладені на нього обов`язки та поставлені йому завдання, достатньо володіє моральними якостями, що сприяють покращенню військової дисципліни в підрозділі. Виявляє повагу до командирів і старших за військовим званням військовослужбовців;

- показаннями свідка ОСОБА_18 , який будучи допитаним у судовому засіданні, пояснив, що він є командиром роти військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 . На початку січня 2017 року до нього у військову частину поступив ОСОБА_13 на посаду стрільця, який безпосередньо йому /свідку ОСОБА_18 / підпорядковувався. Також ОСОБА_13 підпорядковувався командиру відділення і решті осіб офіцерського складу, що були на той час у підрозділі. Приблизно у січні 2017 року ОСОБА_13 за наказом командира військової частини був відряджений до зони АТО. ОСОБА_13 добровільно виявив бажання їхати до зони АТО. У травні 2017 року останній прибув до тієї ж військової частини НОМЕР_1 та того ж підрозділу до нього у підпорядкування як військовослужбовець за контрактом, але в подальшому останнього перевели на строкову військову службу на протязі місяця. ОСОБА_13 не виключався із списків військової служби. Під час проходження служби під його підпорядкуванням ОСОБА_13 суттєвих порушень не скоював. В кінці липня 2017 року він виявив відсутність ОСОБА_13 у липні 2017 року на вечірньому шикуванні близько 18 год. 00 хв. Приблизно 9 місяців ОСОБА_13 не з`являвся у військову частину. Останнього він може охарактеризувати посередньо, претензій, нарікань та стягнень до останнього не було, оскільки останній виконував всі розпорядження. Контракт ОСОБА_13 уклав з військовою частиною і був направлений для проходження військової служби в його підрозділ /свідка ОСОБА_18 /. Рішення про розірвання контракту з ОСОБА_13 приймав командир частини за можливі адміністративні правопорушення в зоні АТО, проте які саме він не знає. Коли ОСОБА_13 проходив військову службу під його підпорядкуванням будь-яких фактів вживання алкогольних напоїв не було. Чому ОСОБА_13 переводили до інших військових частин, а саме до м. Коломиї та м. Чуднів він не знає, оскільки такі рішення приймає командувач Сухопутних військ. На строковій службі особа без вищої освіти повинна відслужити 18 місяців, а особа з вищою освітою 12 місяців. До якого саме віку можливо призивати осіб він не знає;

- показаннями свідка ОСОБА_26 , який будучи допитаним у судовому засіданні, пояснив, що він та ОСОБА_13 проживали в одному будинку на сусідніх поверхах, де ОСОБА_13 поселився приблизно у 2016 році. Бачив ОСОБА_13 за місцем проживання приблизно один раз на два тижні. З серпня 2017 року по 19 квітня 2018 року він деколи бачив ОСОБА_13 за місцем проживання. Може охарактеризувати його з позитивної сторони, не бачив, щоб ОСОБА_13 вживав алкогольні напої;

- показаннями свідка ОСОБА_27 , яка, будучи допитаною у судовому засіданні, пояснила, що вона та ОСОБА_13 є сусідами та проживали в різних під`їздах. За період з вересні 2017 року по квітень 2018 року вона бачила ОСОБА_13 за місцем проживання дуже рідко. Може охарактеризувати ОСОБА_13 з позитивної сторони, оскільки останній піклувався за своїх бабусю та дідуся;

- показаннями свідка ОСОБА_28 , яка, будучи допитаною у судовому засіданні, пояснила, що вона та ОСОБА_13 є сусідами, оскільки проживали в одному будинку, в якому жили бабуся та дідусь ОСОБА_13 , а також останній проживав на протязі семи чи восьми років за зазначеною адресою. Бачила ОСОБА_13 у військовій формі. Знає про те, що ОСОБА_13 одружився та має дочку. Може охарактеризувати ОСОБА_13 з позитивної сторони, як порядну людину, ніколи не бачила, щоб останній зловживав алкогольними напоями.

Інших доказів у підтвердження винуватості ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, стороною обвинувачення не надано.

Інші свідки сторони обвинувачення, зазначені у реєстрі матеріалів досудового розслідування, судом не допитувались, оскільки сторона обвинувачення своїм правом на допит свідків, окрім допиту свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 в судовому засіданні, для доведення провини обвинуваченого не скористалася, відмовилася від їх допиту.

Суд, безпосередньо дослідивши зібрані під час досудового слідства докази сторони обвинувачення та сторони захисту у їх сукупності, давши їм належну оцінку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов висновку про відсутність в діянні ОСОБА_13 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, у зв`язку з чим, відповідно до вимог ч. 1 ст. 373 КПК України, ухвалює виправдувальний вирок з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.
Згідно з ч.ч. 1, 2, 4 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покарання, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Відповідно до ч. 3 ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Згідно ч.1 ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Відповідно п.1 ч.1 ст.91 КПК України до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні належать, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Згідно ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, покладається на слідчого та прокурора.
Згідно до ч.1 ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення .
Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України (самовільне залишення військової частини військовослужбовцем строкової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану) полягає у тому, що офіцер, прапорщик, військовослужбовець за контрактом у службовий час, а військовослужбовець строкової служби в будь-який час залишає територію військової частини або місце служби, не одержавши дозволу відповідного начальника.
Суб`єктом злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК є всі категорії військовослужбовців.
Згідно з матеріалами справи, наданими прокурором в судовому засіданні та показаннями ОСОБА_13 , останнім у серпні 2016 році було укладено з військовою частиною контракт про проходження останнім військової служби строком на 3 роки та призначено наказом командувача ІНФОРМАЦІЯ_4 від 23.08.2016 року № 196-РС на посаду стрільця, а з 05.09.2016 року зараховано на всі види забезпечення.

Наказом т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_16 від 30.05.2017 року № 21-РС з ОСОБА_13 розірвано контракт про проходження військової служби за п. «е» (через службову невідповідність) на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29.05.2017 року № 163 про притягнення до дисциплінарної відповідальності та його залишено для подальшого проходження строкової служби як такого, що не вислужив встановлені строки строкової військової служби.

Згідно з витягом з наказу від 31.05.2017 року № 105 за підписом т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_16 , відповідно до якого з солдатом ОСОБА_13 розірвано контракт і звільнено з військової служби за контрактом у зв`язку з службовою необхідністю, який вважається таким, що проходить строкову військову службу з моменту розірвання контракту, останнього зараховано на котлове забезпечення з 01.06.2017 року.

Ці два накази, згідно з якими розірвано контракт з ОСОБА_13 та його звільнено з військової служби за контрактом у зв`язку з службовою невідповідністю, у частині, де останнього залишено для подальшого проходження строкової військової служби є незаконними, оскільки порушують ч. 1 ст. 15 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року /з відповідними змінами/.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року /з відповідними змінами/ на строкову військову службу призиваються придатні для цього за станом здоров`я громадяни України чоловічої статі, яким до дня відправлення у військові частини виповнилося 18 років, та старші особи, які не досягли 27-річного віку і не мають права на звільнення або відстрочку від призову на строкову військову службу (далі - громадяни призовного віку).
Отже, на строкову військову службу призиваються особи, які не досягли 27-річного віку.
Оскільки на день розірвання контракту з ОСОБА_13 , останньому виповнилося повних 27 років, та відповідно він не є громадянином призовного віку, з урахуванням його звільнення на підставі вимог ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з розірванням з ним контракту через службову невідповідність, останній не підлягав примусовому направленню для проходження строкової військової служби.
Таким чином, ОСОБА_13 не є суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_13 в судовому засіданні, хоча і зазначив, що визнав свою вину частково, проте наказ керівництва військової частини він вважав незаконним, оскільки йому на день розірвання контракту виповнилося 27 років.
Суб`єктивною стороною злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України є прямий умисел. Однак ОСОБА_13 був упевнений, що він не повинен проходити військову строкову службу у зв`язку з непризовним віком.
Таким чином, ОСОБА_13 не мав прямого умислу на вчинення цього злочину.
Доказів законності примусового направлення ОСОБА_13 для проходження останнім строкової військової служби, стороною обвинувачення суду не надано.
Крім того, в матеріалах справи відсутні дані про те, що обвинувачений ОСОБА_13 взагалі розшукувався правоохоронними органами у зв`язку із самовільним залишенням військової частини, а також відсутні будь-які дані і про те, що обвинувачений ОСОБА_13 переховувався від органів досудового розслідування, що підтверджується показаннями свідків, допитаних в судовому засіданні, а саме свідків ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , які зазначили, що ОСОБА_13 протягом серпня 2017 року по квітень 2018 року знаходився за своїм місцем проживання.

Стороною обвинувачення доказів про переховування від органів досудового розслідування суду не надано.
Отже, надані стороною обвинувачення докази в їх сукупності спростовують дані про вчинення ОСОБА_13 самовільного залишення військової частини військовослужбовцем строкової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про відсутність в діянні ОСОБА_13 складу інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.
У відповідності до ст.22 КПК України одна із засад кримінального провадження змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України.
Під час кримінального провадження функції обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатись на один і той самий орган чи службову особу.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Крім того, саме на прокурора та слідчого, відповідно до ч.2 ст.9 КПК України покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Згідно із ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом .
Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях й ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. Підставою для обвинувального вироку суду є така сукупність достовірних доказів, що отримані з додержанням законодавства, розглянуті в судовому засіданні та є достатніми для безспірного висновку про те, що подія кримінального правопорушення мала місце, наявні ознаки складу кримінального правопорушення, вчинив це діяння обвинувачений і його вина у вчиненні цього кримінального правопорушення доведена судом. Забезпечення доведеності вини є одним з основних конституційних принципів основ судочинства (п.3 ч.3 ст.129 Конституції України, п.10 ч.1 ст.7, ст.17 КПК України ).
Таким чином, суд, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, аналізуючи та оцінюючи в сукупності всі докази, що досліджені у судовому засіданні, приходить до висновку про відсутність в діянні ОСОБА_13 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України і він підлягає виправданню.
Керуючись ст.ст. 369, 373-376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_13 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 407 КК України та виправдати у зв`язку з відсутністю в діянні останнього складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Роз`яснити, що учасники судового провадження мають право отримати в суді копію даного вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, не пізніше наступного дня надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми у судовому засіданні.

Головуючий суддя ОСОБА_1