Справа № 333/3920/20
Провадження № 1-кп/333/556/20
УХВАЛА

04 вересня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів Комунарського районного суду м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора: ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

З 23.07.2020 року у провадженні колегії суддів Комунарського районного суду м. Запоріжжя знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 за обвинуваченням його у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.

04.09.2020 року у судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 надав суду письмове клопотання про продовження обвинуваченому строку домашнього арешту, строком на 2 місяці, мотивуючи це тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у скоєнні замаху на особливо тяжкий злочин, офіційно не працевлаштований, тому існує ризик переховування від суду. Інші, більш м`які запобіжні заходи до ОСОБА_8 застосувати неможливо, так як під час особистого зобов`язання обвинувачений зобов`язується не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований. Проте, в даному випадку, враховуючи характер та обставини скоєння злочину, відсутність постійного джерела доходу, відсутні гарантії дотримання ОСОБА_8 умов обраного запобіжного заходу у добровільному порядку. Також, особи, які заслуговують на довіру та поручаються за виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, відсутні.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 заперечували проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку домашнього арешту та просили суд змінити вказаний запобіжний захід на особисте зобов`язання.

ОСОБА_8 зазначив, що у нього відсутні підстави для переховування від суду. Він раніше не був судимим, зареєстрований і проживає у Комунарському районі м. Запоріжжя. Одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, мешкає разом із своєю сім`єю та батьками-пенсіонерами. Працює, хоча і неофіційно у сфері логістики для транспортних компаній. До цього часу виконував усі процесуальні обов`язки, покладені на нього судом.

Захисник вказав, що фактично відсутній ризик, зазначений прокурором. Обвинувачений за час застосування до нього домашнього арешту жодного разу його не порушив. У ОСОБА_8 маються міцні соціальні зв`язки, які не дають підстав для ствердження про його переховування від суду. Обвинувачений раніше не судимий та має неофіційну, але постійну роботу, відповідно і дохід. За час досудового розслідування, обвинувачений відшкодував більше 32 000 грн. на лікування потерпілого, при цьому витративши усі свої збереження. Заміна запобіжного заходу на особисте зобов`язання надасть ОСОБА_8 можливість повною мірою працювати у сфері логістики. Отримані кошти будуть перераховуватися потерпілому на лікування.

Потерпілий не заперечував, щоб обвинуваченому змінили запобіжний захід з домашнього арешту на особисте зобов`язання.

Розглянувши клопотання прокурора, заслухавши думки потерпілого, обвинуваченого та його захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов до такого.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу та відповідно до ч.3 ст.197 КПК України про його продовження, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Встановлено, що 27.05.2020 року ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя до обвинуваченого ОСОБА_8 було застосовано запобіжний захід цілодобовий домашній арешт по 27.07.2020 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою колегії суддів Комунарського району м. Запоріжжя від 27.07.2020 року запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту був змінений на домашній арешт у період з 18 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступної доби строком по 26.09.2020 року (включно).

Наступне судове засіданні по даному кримінальному провадженню заплановано на 28.09.2020 року.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

Прокурор в обґрунтування свого клопотання, на думку суду, довів наявність фактів, зміст яких переконав суд у тому, що обвинувачений ОСОБА_8 міг вчинити злочин, вказаний в обвинувальному акті.

При вирішенні питання про доцільність продовження строку цілодобового домашнього арешту ОСОБА_8 , суд оцінює та враховує у сукупності такі обставини: особистість обвинуваченого (раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем мешкання), його майновий стан (офіційно не працює, відсутні докази щодо наявності постійного щомісячного доходу), соціальні зв`язки (одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрований та мешкає разом із своєю сім`єю та батьками-пенсіонерами за адресою: АДРЕСА_1 ). Також, суд враховує бажання обвинуваченого відшкодувати шкоду ОСОБА_6 , про що свідчить розписка потерпілого про отримання від ОСОБА_8 за час досудового розслідування суми у розмірі 32 226 грн.

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні замаху на особливо тяжкий злочин та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є однім з факторів, який має враховувати суд при обранні та продовженні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Тому суд, вважає, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При вирішенні питання про доцільність продовження домашнього арешту обвинуваченому, суд, враховуючи відсутність постійного джерела доходу, той факт, що майбутнє покарання за замах на скоєння особливо тяжкого злочину підвищує ризик ухилення від суду, вважає, що встановлений ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України залишається.

Таким чином, враховуючи вказані обставини, на думку суду, клопотання прокурора про продовження домашнього арешту, підлягає задоволенню. Суд вважає за можливе продовжити застосування відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем проживання: АДРЕСА_1 без застосування електронного засобу контролю у період з 18 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступної доби строком по 03.11.2020 року (включно). Суд визначає для обвинуваченого домашній арешт у вказаний період часу з метою можливості працевлаштування ОСОБА_8 та, відповідно, відшкодування шкоди потерпілому.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 181, 372, 395 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання прокурора про продовження строку домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_8 задовольнити.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту без застосування електронного засобу контролю з перебуванням останнього за адресою: АДРЕСА_1 в період з 18 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступної доби строком по 03.11.2020 року (включно).

Копію ухвали вручити прокурору, потерпілому, обвинуваченому і його захиснику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 08.09.2020 року.

Головуючий суддя: ОСОБА_1
Суддя: ОСОБА_2

Суддя: ОСОБА_3