ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1286/20 Справа № 210/3590/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 вересня 2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпро, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , -

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 вересня 2020 року клопотання прокурора задоволено та продовжено відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 10 листопада 2020 року, без визначення розміру застави.

В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя зазначив, що підозра є обґрунтованою, підтверджується долученими до клопотання матеріалами кримінального провадження.

Вказує про наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,4,5 ст. 177 КПК України, а саме, можливість переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого, інших підозрюваних по справі, свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, що в свою чергу, вказує на необхідність продовження обраного відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належної його процесуальної поведінки.

Вказує, що обставини, зазначені у клопотанні, виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою. Відсутні передумови для застосування підозрюваному менш суворого виду запобіжного заходу.

Також зазначає, що виключно через необхідність проведення обов`язкових слідчих дій, зокрема встановлення місця перебування інших підозрюваних та допиту останніх; встановлення осіб, які перебували за кермом автомобілів, які знаходились біля місця події та допиту останніх, необхідності проведення ряду слідчих (розшукових) дій, прокурор обґрунтовано ініціював розгляд поданого ним клопотання про доцільність продовження тримання під вартою підозрюваного по даному кримінальному провадженню. Тобто існують законні підстави та виправдані потреби для задоволення поданого прокурором клопотання про продовження строку тримання під вартою, для забезпечення досягнення завдань в цьому кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.
В обґрунтування апеляційної скарги захисник ОСОБА_8 зазначає, що зважаючи на те, що клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не підкріплене визначеними у КПК метою та підставами, то відповідно має бути відхилено.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом не в повній мірі досліджено підстави для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зокрема прокурором та слідчим не доведено наявності підстав, передбачених ст. 177 КПК України, ризики є недоведеними, клопотання не підкріплене визначеними у КПК метою та підставами.

Вказує, що письмові докази, якими обґрунтувала сторона обвинувачення підозру та клопотання, складені та долучені з порушенням КПК України, є недопустимими, та зібрані з порушеннями.

Також зазначає, що слідчим суддею не взято до уваги вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність у підозрюваного постійного місця роботи.

Наголошує, що розгляд клопотання було проведено з грубим порушенням права на захист, його, як адвоката, фактично було усунуто від участі в розгляді, було викликано захисника за рахунок держави. Клопотання було підписано особою, яка не має повноважень, яка на момент підпису була виведена за штат, посвідчення не мала, а отже підлягала відводу, а клопотання про продовження запобіжного заходу відмові.

Зазначає, що продовження тримання під вартою є необґрунтованим, а ризики не наведеними належними та допустимими достатніми доказами, а тому ухвала підлягає скасуванню.

Вказує, що ОСОБА_7 має захворювання, недотримання необхідної медичної допомоги щодня веде до погіршення стану його здоров`я.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 , просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідності висновків суду фактичним обставинам, ігноруванням практики ЄСПЛ, ухвала ґрунтуючись виключно на припущеннях.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні підозрюваний та його захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційні скарги і з підстав, викладених у них, просили їх задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційних скарг, їх доводи вважав безпідставними, а ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається у порядку, передбаченому главою 18 КПК.
За правилами ст. 193, 199, 318 КПК України судовий розгляд здійснюється у судовому засіданні з обов`язковою участю сторін кримінального провадження.

У відповідності до ст. 59 Конституції України, кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Право підозрюваного, обвинуваченого на захист є невід`ємною складовою закріпленого у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий суд.

Положеннями ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд.

У справі «Загородній проти України» Європейський суд, спираючись на попередні рішення зазначив, що «…хоча право кожної особи, обвинувачуваної у вчиненні кримінального правопорушення, на ефективний захист адвокатом не є абсолютним, воно становить одну з головних підвалин справедливого судового розгляду. Особа, проти якої висунуті кримінальні обвинувачення, яка не бажає захищатись особисто, повинна бути в змозі скористатись юридичною допомогою за власним вибором (див. рішення від 16 квітня 2009 року у справі «Ханжевачкі проти Хорватії» (Hanzevadki v. Croatia).

Відповідно до ухвали слідчого судді Дзержинського районного суду м. Криовго Рогу Дніпропетровської області від 12 вересня 2020 року ОСОБА_7 продовжено раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 10 листопада 2020 року.

З матеріалів провадження вбачається, що 11 вересня 2020 року захисники ОСОБА_7 - адвокати ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , кожний окремо звернулись до суду з клопотанням про проведення судового засідання в режимі відеоконференції з Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська.

11 вересня 2020 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було постановлено ухвалу про призначення судового засідання в режимі відеоконференції з Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська

Як поясним захисник ОСОБА_8 в судовому засіданні апеляційного суду, він та захисник ОСОБА_9 знаходились в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, однак Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області на зв`язок не вийшов.

У відповідності до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 324 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за повідомленням прокурор або захисник у кримінальному провадженні, де участь захисника є обов`язковою, суд відкладає судовий розгляд, визначає дату, час та місце проведення нового засідання і вживає заходів до прибуття їх до суду. Одночасно, якщо причина неприбуття є неповажною, суд порушує питання про відповідальність прокурора або адвоката, які не прибули, перед органами, що згідно із законом уповноважені притягати їх до дисциплінарної відповідальності. Якщо подальша участь у судовому провадженні захисника неможлива, головуючий пропонує обвинуваченому протягом трьох днів обрати собі іншого захисника. Якщо в кримінальному провадженні, де участь захисника є обов`язковою, прибуття в судове засідання захисника, обраного обвинуваченим, протягом трьох днів неможливе, суд відкладає судовий розгляд на необхідний для з`явлення захисника строк або одночасно з відкладенням судового розгляду залучає захисника для здійснення захисту за призначенням. Прокурору та захисникові, які раніше не брали участі у кримінальному провадженні, суд зобов`язаний надати час, достатній для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження і підготовки до участі в судовому засіданні.

Однак, суд першої інстанції, в супереч заявленим клопотанням сторони захисту та ухвали суду про проведення судового розгляду в режимі відеоконференції, не зважаючи на заперечення ОСОБА_7 проти розгляду клопотання продовження запобіжного заходу за відсутності його захисників, не вийшовши на відеозв`язок з Жовтневим районним судом м. Днепропетровска, призначив ОСОБА_7 захисника з системи безоплатної правової допомоги, та призначив розгляд клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою через певний час у той же день, не надавши стороні захисту можливості на належне ознайомлення з даним клопотанням прокурора та побудови лінії захисту.

ЄСПЛ неодноразово нагадував, що загальна концепція справедливого судового розгляду, яка охоплює фундаментальний принцип змагальності процесу (рішення у справі «Руїз-Матеос проти Іспанії» (Ruiz-Mateos v. Spain), від 23 червня 1993 року), вимагає, щоб особу, щодо якої порушено провадження, було поінформовано про цей факт (див. рішення у справі «Діліпак та Каракайя проти Туреччини» (Dilipak and Karakaya v. Turkey), від 04 березня 2014 року). Принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною (рішення у справах «Авотіньш проти Латвії» [ВП] () [GC], заява № 17502/07, пункт 119, ЄСПЛ 2016, та «Домбо Бехеєр Б.В. проти Нідерландів» (Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands), від 27 жовтня 1993 року, пункт 33, Серія А № 274). Кожній стороні має бути забезпечена можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, та надати власні зауваження з цього приводу. Під загрозою стоїть упевненість сторін у функціонуванні правосуддя, яке ґрунтується, inter alia, на усвідомленні того, що вони мали змогу висловити свою позицію щодо кожного документа в матеріалах справи (рішення у справі «Беер проти Австрії» (Beer v. Austria) від 06 лютого 2001 року).

Оцінюючи час, наданий обвинуваченому для підготовки захисту, слід враховувати предмет і стадію судового розгляду, а також складність справи (Грегасевіч проти Хорватії).

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції розгляд клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу проведено з порушенням права на захист ОСОБА_7 .

Відповідно до ст. 412 КПК України вищезазначені порушення судом першої інстанції є безумовною підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність скасування ухвали слідчого судді про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 апеляційний суд виходить з наступного.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Переглядаючи судове рішення в межах поданих апеляційних скарг, колегія суддів звертає увагу на те, що однією з підстав для обрання/продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а в контексті ч. 1 ст. 178 КПК України судом мають враховуватися, серед іншого, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення.

З огляду на доводи апеляційної скарги, стадію кримінального провадження, колегія суддів не досліджує питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх належності, допустимості та достатності, а перевіряє лише висновки суду на предмет наявності ризиків, однак вважає слушними зауваження сторони захисту щодо завищення кваліфікації кримінального правопорушення, оскільки відповідно до повідомлення про вчинення злочину та допиту потерпілого вбачається, що розбійного нападу з проникненням не було, майно повернуто та ніхто їм фактично не намагався заволодіти. Крім того по даному кримінальному провадженню, яке було кваліфіковано за ч. 2 ст. 296 КК України, з 05.10.2019 року по 26.05.2020 року взагалі не виконувалось ніяких процесуальних дій для з`ясування фактів по справі.

При цьому слід зауважити на позиції Європейського Суду з прав людини, яка згідно ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України є частиною національного законодавства щодо підходу до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою як протягом досудового слідства, так і судового розгляду, яке ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, наступне рішення про продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави подальшого втручання в право особи на свободу (справа Руденко проти України).

Продовжуючи строк дії запобіжного заходу, суд має перевірити чи не зменшилися на стадії судового розгляду встановлені раніше ризики і чи зможе більш м`який запобіжний захід запобігти цим ризикам.

Крім тяжкості покарання, що загрожує особі у разі визнання його винуватим, на стадії обрання ( продовження) запобіжного заходу враховується і сукупність обставин, які визначені ст. 178 КПК України, зокрема соціальні зв`язки, відомості, що характеризують особу обвинуваченого.

Частиною 1 ст. 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Застосування запобіжних заходів стає можливим при наявності ризиків. Ризик - це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства та суду подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги те, що досудове розслідування даного кримінального провадження триває вже понад 11 місяців, однак колегія суддів розглядає клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за наявності ризиків, які існували на момент звернення прокурора з відповідним клопотанням до суду.

Вирішуючи питання щодо можливості продовження відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів враховує, що він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, який відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, а тому колегія суддів вважає, що ризики з числа передбачених п.п. 1,3 ст. 177 КПК України, а саме того, що він може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення відбування покарання у вигляді позбавлення волі; може незаконно впливати на потерпілого, інших підозрюваних у зазначеному кримінальному провадженні з метою зміни ними свідчень на свою користь, оскільки зазначене правопорушення вчинено за попередньою змовою групою осіб та за його безпосередніми вказівками, в тому числі знаходячись на свободі може інформувати та скеровувати дії та показання осіб, які також причетні до вчинення кримінального правопорушення, однак на теперішній час не затримані є доведеними.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд керується практикою ЄСПЛ, зокрема у розумінні якої, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, у справі Москаленко проти України, Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.
Таким чином, на думку апеляційного суду, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує в разі визнання підозрюваного ОСОБА_7 винним, а саме від 7 до 12 років позбавлення волі, ризик, передбачений п. 1 ст. 177 КПК України на разі не зменшився та останній, з метою уникнення покарання, може переховуватись від органів слідства та суду.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченому незаконно впливати на експерта та свідків, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Так, згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Таким чином, ризик, передбачений п. 3 ст. 177 КПК України є доведеним та на даний час не зменшився.

Водночас, апеляційний суд під час розгляду апеляційної скарги у відповідності до ст. 178 КПК України враховує також вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_7 даного кримінального правопорушення, що є особливо тяжким злочином, тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим, характеризуючі данні про його особу, конкретні обставини справи, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків підозрюваного.

Проте, позитивні характеристики підозрюваного не можуть бути визнані судом самостійною підставою для обрання йому більш м`якого запобіжного заходу та не спростовують наявність встановлених судом ризиків, що також спростовує доводи апеляційних скарг в цій частині.

Враховуючи вищезазначене, колегії суддів вважає, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

При цьому колегія суддів також враховує рішення Європейського суду з прав людини у справі Цаценко та Рябоконь проти України № 5481/19 та № 7574/19 від 17 жовтня 2019 року, згідно з яким Європейський суд з прав людини встановив порушення пункту 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо надмірної тривалості тримання під ватою на стадії саме досудового розслідування, однак вважає, що встановлені, з числа передбачених ст. 177 КПК України ризики, а саме те, що ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на експертів та свідків у кримінальному провадженні, виправдовують його подальше тримання під вартою.

Доводи апеляційних скарг про те, що підозра є незаконною, необґрунтованою, затримання було незаконним, письмові докази, якими обґрунтувала сторона обвинувачення підозру та клопотання, складені з порушенням норм КПК України, є недопустимими та зібрані з порушенням, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування і на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати слідчий під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу.

Також не має права слідчий суддя на даному етапі встановлювати кваліфікацію дій підозрюваного.

Що стосується доводів апеляційних скарг про те, що у ОСОБА_7 існують захворювання та йому необхідно мати вільний та своєчасний доступ до медичної допомоги, то вони не заслуговують на увагу, оскільки стороною захисту не надано доказів того, що в умовах перебування підозрюваного в установі виконання покарань останнього не буде забезпечено відповідною медичною допомогою.

Разом з тим, колегія суддів вважає за можливе встановити до ОСОБА_7 альтернативний захід забезпечення належної поведінки підозрюваного у вигляді застави.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:

1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;

3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею;

4) щодо злочину, передбаченого статтями 255 - 255-3 Кримінального кодексу України.

Проте, не визначивши підозрюваному передбачену процесуальним законом заставу у разі обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд не послався на жодну означену пунктами 1-4 обставину.

На переконання Дніпровського апеляційного суду такі обставини у справі відсутні.

Таким чином, зважаючи на обставини у їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що з урахуванням строків досудового розслідування та запобігання зазначеним вище ризикам, є можливим визначити підозрюваному заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 182 КПК України та перебуває у межах, визначених п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги захисників захисника ОСОБА_8 інтересах підозрюваного ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 вересня 2020 року стосовно ОСОБА_7 скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 задовольнити частково.

Продовжити відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 10 листопада 2020 року з можливістю внесення застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 168 160 гривень, які можуть бути внесені підозрюваним або заставодавцем на відповідний рахунок до спливу терміну тримання під вартою.

Роз`яснити, що підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у визначеному судом розмірі протягом дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При внесенні суми застави у визначеному судом розмірі, підозрюваний підлягає звільненню з-під варти.

У разі внесення застави, на підозрюваного ОСОБА_7 покласти наступні обов`язки:

1) не відлучатися із населеного пункту, в якому він фактично проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

3) прибувати за кожною вимогою до слідчого, який здійснює кримінальне провадження, прокурора та суду;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади, документи що дають право на виїзд з України.

З моменту звільнення з-під варти у разі внесення застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4