ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3062/20 Справа № 199/4579/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001105 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, освіта середня, одруженого, на утриманні має малолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не судимого, офіційно непрацюючого зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого положеннями ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2020 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 2 (два) роки.
На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_8 обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Позов ОСОБА_10 до ОСОБА_8 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди заподіяної внаслідок вчинення злочину задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, грошові кошти у розмірі 16892,40 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, грошові кошти у розмірі 30000,00 грн.
Як встановлено судом, 30 травня 2020 року близько 19.10 годин ОСОБА_8 , керуючи власним технічно справним автомобілем «Деу Нексія» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в Амур-Нижньодніпровському районі міста Дніпра по вулиці Каруни з боку проспекту Мануйлівського в напрямку вулиці Луговської. Під час руху ОСОБА_8 , проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, при виникненні небезпеки для руху у вигляді пішохода ОСОБА_10 , яка перетинала проїзну частину вул. Каруни справа наліво за напрямком руху автомобіля, яку він об`єктивно здатний був виявити, заходів до своєчасного зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу не прийняв, внаслідок чого в районі будинку АДРЕСА_2 відбувся наїзд на пішохода ОСОБА_10 . Внаслідок ДТП пішоходу ОСОБА_10 спричинено згідно висновку судово-медичної експертизи №1610е тяжке тілесне ушкодження у вигляді: сумісної тупої травми тіла: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, двох масивних скальпованих ран у правій лобно-тім`яно-потиличній та правій тім`яній області; закритої травми шийного відділу хребта: перелому передньо-заднього краю тіла 2-го шийного хребця з переходом на верхню суглобову поверхню та правий поперечний відросток, переднього підвивиху атлантоаксілярного суглобу праворуч, неповного перелому остистого відростку 7-го шийного хребця, без порушення функції спинного мозку; закритої травми грудної клітини: поперечного перелому остистого відростку 1-го грудного хребця без зміщення уламків та перелому голівки 2-го ребра ліворуч без зміщення уламків; синця на тильній поверхні лівої кисті; закритого перелому голівки лівої малогомілкової кістки з відносно задовільним стоянням уламків, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, згідно п.2.1.3-є, «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», згідно з наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року №6.
Порушення Правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що водій ОСОБА_8 , керуючи автомобілем «Деу Нексія» реєстраційний номер НОМЕР_1 , не виконав вимоги п. 12. З Правил дорожнього руху України. Відповідно до висновку судово-автотехнічної експертизи №19/104-9/2/712 в даній дорожній обстановці водій автомобіля «Деу Нексія» реєстраційний номер НОМЕР_1 повинен був діяти відповідно до вимог п.12.3 ПДР України, невиконання якого знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що наступили.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Захисник обвинуваченого в своїй апеляційній скарзі вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2020 року відносно ОСОБА_8 , за ст. 286 ч. 2 КК України скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості та особі обвинуваченого. Постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим за ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами. В іншій частині вирок суду захисник просить залишити без змін.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги захисник посилається на те, що при призначені додаткової міри покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, судом першої інстанції враховані наслідки такого керування, які призвели до тяжких наслідків, та враховано що він офіційно ніде не працює, але не враховано частково задоволений цивільний позов в сумі 46892,40 грн., які потрібно сплатити потерпілій.
Захист вважає, що з урахуванням характеристик обвинуваченого та обставин кримінального провадження суд мав можливість та законні підстави призначити ОСОБА_8 менш суворе покарання в межах санкції статті, а саме без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 роки.
На підставі принципів індивідуалізації, гуманізації та справедливості покарання, враховуючи інформацію про особистість обвинуваченого, наявності обставин, які пом`якшують покарання і враховуючи те, що частково сплачено майнову шкоду потерпілій, що обвинувачений визнав вину в повному обсязі, щиро кається, активно сприяв досудовому розслідуванню, надав медичну та іншу допомогу потерпілій безпосередньо після ДТП та частково відшкодував шкоду здоров`ю, швидкісний режим руху не порушував, у наркотичному та алкогольному стані не перебував, захисник вважає, що призначення додаткового покарання в даному випадку безпідставне.
На думку захисника достатнім у даному випадку було б покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами. З урахуванням того факту, що санкція статті передбачає і інші альтернативні покарання: у т.ч. без додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд, фактично призначив покарання, що не відповідає вимогам чинного законодавства та особі засудженого.
Відповідно до ч. 2 ст. 286 КК України додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, в даному випадку не є обов`язковим.
Також, захист зазначає, що суд залишив поза увагою, що обвинувачений є інвалідом та його дитина, які потребують лікування та поїздки до лікарні, та судом частково задоволено цивільній позов потерпілої ОСОБА_10 в сумі 46892,40 грн., яку йому потрібно сплатити, та на сьогоднішній день автомобіль є єдиним та основним джерелом доходу і існування його родини, і можливості сплати потерпілій матеріальної та моральної шкоди.
Хоча ОСОБА_8 офіційно не працевлаштований, його робота на сьогоднішній день пов`язана з керування транспортними засобами.
Відсутність додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки, дає можливість ОСОБА_8 сплатити потерпілій ОСОБА_10 матеріальні та моральні збитки, що на мою думку, було б необхідним для досягнення основної мети покарання.
Позиції учасників судового провадження.
Захисник обвинуваченого в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній.
Обвинувачений в судовому засіданні апеляційну скаргу свого захисника підтримав та просив задовольнити.
Прокурор в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги захисника заперечував, посилався на її безпідставність та необґрунтованість, просив залишити вирок суду першої інстанції без змін.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за вказаних у вироку обставин, а також щодо кримінально-правової кваліфікації злочину, не оскаржуються, а тому не є предметом апеляційного розгляду.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які могли б істотно вплинути на висновок суду про винуватість ОСОБА_11 та на кваліфікацію його дій, не виявлено.
Однією з підстав для зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України, може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинами кримінального провадження.
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Виходячи з положень статті 50 КК України, рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.
Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції не повністю дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону щодо призначення покарання та призначив обвинуваченого покарання яке через свою суворість є невідповідним ступеню тяжкості вчиненого злочину, обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченого.
Так, призначаючи покарання суд першої інстанції не в повній мірі врахував, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря - психіатра та нарколога не перебуває, вчинив злочин із необережності, при цьому не порушуючи швидкісний режим руху, даний злочин відповідно до ст. 12 КК України класифікується як тяжкий, має інвалідність ІІІ групи, також має на утриманні сина-інваліда, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має міцні соціальні зв`язки, родину та постійне місце проживання, позитивно характеризується, повністю визнав свою провину, щиро розкаєвся, активно сприяв розкриттю злочину, що відповідно до ст. 66 КК України є обставиною, яка пом`якшує покарання, а також відсутність обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання.
Також, не в повній мірі при призначенні покарання судом була врахована поведінка обвинуваченого в ході судового провадження, який виявив жаль з приводу вчиненого ним кримінального правопорушення, вибачився, давав правдиві покарання, дав критичну оцінку своїм діям, на стадії судового провадження в суді першої частково відшкодував матеріальну шкоду потерпілій, і вже на стадії судового провадження в суді апеляційної інстанції надав квитанцію про повне відшкодування матеріальної шкоди потерпілій. Окрім цього, необхідно враховувати і думку потерпілої щодо призначення покарання обвинуваченому, яка не наполягала на суворому покаранні із призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Більш того, як вбачається із матеріалів кримінального провадження сама потерпіла теж допустила порушення правил дорожнього руху.
Таким чином, з урахуванням усіх вищевказаних характеристик обвинуваченого та обставин кримінального провадження, на підставі принципів індивідуалізації, гуманізації та справедливості покарання, враховуючи наявність обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, відсутність обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, враховуючи те, що майнова шкода потерпілій відшкодована в повному обсязі, а транспортний засіб обвинуваченого слугує йому безпосередньо джерелом доходу та основним способом пересування як самому, так і для перевезення дитини інваліда, яка потребує постійного нагляду лікарів, колегія суддів приходить до висновку, що достатнім у даному випадку, відповідним ступеню тяжкості вчиненого злочину, обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченого буде покарання без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права користування транспортними засобами строком на 2 роки. Тобто, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідно до ч. 2 ст. 286 КК України додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, в даному випадку не є обов`язковим, а тому вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2020 року в частині призначеного обвинуваченому за ч. 2 ст. 286 КК України покарання підлягає зміні із подальшим виключенням із призначеного покарання позбавлення права ОСОБА_8 на керування транспортними засобами.
А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 414, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити.
Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2020 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 2 ст. 286 КК України в частині призначеного йому покарання змінити.
Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 2 (два) роки.

На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В іншій частині вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2020 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 2 ст. 286 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4