Кегичівський районний суд Харківської області
Справа № 626/292/19
провадження № 1-кп/624/13/20
УХВАЛА

іменем України

смт. Кегичівка 22 липня 2020 року

Кегичівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про повернення обвинувального акту прокурору у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2,3 ст.185,ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Кегичівського районного суду Харківської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2, ч.3 ст.185,ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 заявив клопотання про повернення обвинувального акту за його обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2,3 ст.185, ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України прокурору для усунення недоліків.

Своє клопотання обґрунтував тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, на що вказує попередній розгляд судового провадження Красноградського районного суду Харківської області, де були розглянуті докази кримінального провадження досудового слідства по даній справі і вони не відповідають викладу фактичних обставин обвинувального акту, також реєстр матеріалів досудового розслідування не містить даних, які вказані в обвинувальному акті, вказує, що в підтвердження цьому треба взяти до уваги, що він був виправданий по п`яти епізодах Красноградським районним судом Харківської області, при цьому належить врахувати те, що колегія суддів апеляційного суду не ставить під сумнів висновки суду першої інстанції, щодо виправдання, оскільки такі висновки і рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржувалися.

В обвинувальному акті факт точної дати та часу скоєння злочину в ході слідства не встановлено по чотирьох епізодах, потерпілі: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , що є порушення діючого законодавства. Також реєстр не містить, тобто в ньому не вказано таких даних: вилучення предметів та місце їх знаходження, звернення до суду з клопотанням про арешт майна, пред`явлення особи для впізнання, пред`явлення речей для впізнання потерпілому, ухвала суду про призначення судово-товарознавчої експертизи.

Вказує на той факт, що реєстр матеріалів свідчить про те, що потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , подали заяви про скоєння злочину 02 січня 2019 року, 03 січня 2019 року, а він в цей час уже перебував під вартою в Харківському СІЗО, на що теж вказує реєстр про обрання запобіжного заходу тримання під вартою, дата обрання 07 грудня 2018 року. Обвинувальний акт містить дані, що злочин був скоєний по епізодах ОСОБА_9 , ОСОБА_8 у 2018 році, що не відповідає дійсності.

Стосовно епізодів взяти до уваги, в обвинувальному акті вказані речі та рухоме майно це викрутки, за допомогою яких було знято скло з вікна жилої будівлі, таким чином проникнувши до середини приміщення; гайковий ключ, яким було відчинено замок на вхідних дверях в господарську будівлю, таким чином проникнувши до середини приміщення; 300 кг чорного металу, яким, згідно експертизи, він наніс матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_12 ; автомобіль ВАЗ 21011, на якому він приїхав на місце злочину. Місце знаходження цих речей не встановлено та не було долучено до матеріалів кримінальної справи досудового розслідування як речовий доказ, на що вказує реєстр матеріалів досудового розслідування.

Також, наголошує, що реєстр йому, як юридично неосвідченій людині, є незрозумілий тому що він містить одні дати, наприклад, про прийняття заяв від потерпілих дати є, а прізвищ немає, тобто хто і коли подав заяву не зрозуміло. Ці факти та речі могли б зіграти велику роль на рішення суду: причетний чи не причетний обвинувачений до скоєння злочину.

Обставин, що пом`якшує покарання в ході слідства слідчим та прокурором не встановлено, що суперечить вимогам ст. 9 КПК України, що тягне за собою недотримання розумних строків для закінчення судового провадження.

Вважає, що пред`явлене особі обвинувачення має бути конкретним і містити дані про час, місце та інші обставини вчинення злочину, оскільки особа має знати, в чому саме вона обвинувачується і захищатися від пред`явленого їй обвинувачення.

Таким чином вважає, що єдиним процесуальним шляхом виправлення недоліків обвинувального акту, передбаченим КПК України є повернення обвинувального акту прокурору з метою усунення ним недоліків протягом розумного строку.

Захисник ОСОБА_7 підтримав заявлене клопотання обвинуваченого і просив його задовольнити, вказує, що обвинувальний акт необхідно привести у відповідність до законодавства. Вказує, що як вбачається із ухвали суду апеляційної інстанції від 21 січня 2020 року, колегія суддів не ставить під сумнів висновки суду першої інстанції, оскільки ці висновки сторонами не оскаржувались.

Прокурор ОСОБА_3 заперечувала проти клопотання обвинуваченого, вказала на належність і достатність доказів, просила призначити справу до судового розгляду.

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження та перевіривши надані матеріали, приходить до висновку, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР №0000341 від 08 червня 2018 року стосовно ОСОБА_6 за ч.2,3 ст. 185, ч.3 ст.15, ч. 3 ст. 185 КК України слід повернути прокурору, виходячи з наступного.

Як зазначено у п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

При цьому, суд не обговорює питання щодо істотності чи неістотності допущених порушень закону, оскільки ст. 2 КПК України вимагає, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Крім того, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати таким передбаченим ст. 7 КПК України загальним засадам кримінального провадження, як верховенство права і законність.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Відповідно до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ наданих в інформаційному листі "Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України" № 223-1430/0/4-12 від 03.10.2012 року, суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів виховного або медичного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам статей 291,292 КПК: зокрема, якщо ці документи містять положення, що суперечать одне одному; у документах наведено недопустиму натуралізацію опису злочину; вони не підписані слідчим (крім випадків, коли прокурор склав їх самостійно) чи не затверджені прокурором; до них не долучено передбачені законом додатки.

Про повернення матеріалів кримінального провадження (обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру) прокурору суд постановляє відповідну ухвалу. Такою ухвалою суд зобов`язує прокурора усунути виявлені недоліки протягом визначеного ним розумного строку, який має бути достатнім для виправлення допущених недоліків. Ухвала негайно направляється прокурору для усунення зазначених у ній недоліків обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру або для долучення необхідних додатків тощо.

Проведення будь-яких слідчих або інших процесуальних дій, окрім тих, що зазначені в ухвалі про повернення обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, в кримінальному провадженні не допускається. Докази, отримані при проведенні процесуальних дій, не визначених в ухвалі про повернення зазначених матеріалів кримінального провадження, згідно з ч. 8 ст. 223 КПК є недопустимими;

Так, у ч. 1 ст. 91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), що виходячи з суті цієї статті має відображатися в обвинувальному акті, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

Як вбачається з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24 жовтня 2003 року №8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

Вказаний принцип закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.

Згідно ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи підчас досудового розслідування); розмір пропонованої винагороди викривачу; дату та місце його складення та затвердження.

При цьому формулювання обвинувачення, окрім вказівки статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується підозрюваний, обов`язково має містити зазначення місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів, тобто обвинувачення слід формулювати так, щоб не було упущено жодну із вказаних істотних обставин вчинення злочину і водночас без зазначення фактів, які не мають правового значення у справі та є зайвими подробицями.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт, крім іншого, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» [ВП], № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Виходячи з наведених вимог кримінального процесуального закону та прецедентної практики Суду, висунуте особі обвинувачення має бути конкретним, зрозумілим та містити необхідні фактичні дані щодо всіх ознак злочинів, у вчиненні яких особа обвинувачується.

Зокрема, встановлені у справі фактичні обставини кримінального правопорушення, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, мають відповідати всім ознакам, визначеним в диспозиції відповідної норми закону України про кримінальну відповідальність.

При цьому необхідно враховувати, що кваліфікація кримінального правопорушення полягає у зіставленні ознак встановленого слідчим, прокурором злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, яке має наслідком формулювання судом висновку про їх відповідність.

Обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки не містить чіткого та повного формулювання обвинувачення.

Слід зазначити, що згідно обвинувального акту щодо ОСОБА_6 пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин:

В середині червня 2018 року, у денний час доби, точні дата та час в ході досудового розслідування не встановленні, ОСОБА_6 прийшов до приватного домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , де через вікно господарської будівлі раніше бачив бензопилу «Дніпромаш БП-4500», яка належить ОСОБА_11 . Після цього, ОСОБА_6 діючи з прямим умислом направленим на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням до приміщення, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, за допомогою гайкового ключа відчинив замок на вхідних дверях в господарську будівлю та проник в приміщення. Там, ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний намір таємно викрав бензопилу торгової марки «Дніпромаш БП-4500» вартістю 847,00 грн.

З викраденим майном ОСОБА_6 з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, а саме продавши бензопилу ОСОБА_13 , чим завдав потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на суму 847,00 грн.

Такі вищезазначені дії обвинуваченого органом досудового розслідування кваліфіковані ч. 3 ст. 185 КК України, як крадіжка, тобто таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, поєднане з проникненням до приміщення.

Також, ОСОБА_6 пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень за наступними епізодами:

07 жовтня 2018 року у темний час доби, точний час в ході досудового розслідування не встановлено ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що прийшов до приватного домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , де переліз через паркан огородженого домоволодіння, таким чином проникнувши на територію, де на подвір`ї побачив бензинову мотокосу ТМ «Atlant», яка належить ОСОБА_10 . Після цього, ОСОБА_6 діючи з прямим умислом направленим на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням до сховища, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, таємно викрав бензинову мотокосу ТМ «Atlant» вартістю 555,00 грн.

З викраденим майном ОСОБА_6 з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 555,00 грн.

Такі вищезазначені дії обвинуваченого органом досудового розслідування кваліфіковані ч. 3 ст. 185 КК України, крадіжка, тобто таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, поєднане з проникненням до сховища.

На початку грудня 2018 року, точні дата та час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_6 прийшов до приватного домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , де переліз через паркан, огородженого домоволодіння, таким чином проникнувши на територію, де на подвір`ї побачив металобрухт чорного металу та мотки мідного дроту, що належить ОСОБА_9 . Після цього, ОСОБА_6 діючи з прямим умислом направленим на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням до сховища, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, таємно викрав 10 кг міді вартістю 1200,00 грн та 21,5 кг брухту чорного металу, вартістю 86,00 грн.

З викраденим майном ОСОБА_6 з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 1286,00 грн.

Своїми умисними злочинними діями, ОСОБА_6 , вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, як крадіжка, тобто таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, поєднане з проникненням до сховища.

На початку грудня 2018 року, точні дата та час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_6 прийшов до приватного домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , де переліз через паркан огородженого домоволодіння, таким чином проникнувши на територію, де на подвір`ї побачив 2 кранових електричних двигуна, металеву каністру «Gelg» ємкістю 10 л, в якій знаходився бензин сорту «92», що належить ОСОБА_8 . Після цього, ОСОБА_6 діючи з прямим умислом направленим на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням до сховища, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, таємно викрав 2 кранових електричних двигуна вартістю, згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи №497 від 15 січня 2019 року - 3200,00 грн, металеву каністру «Gelg» ємкістю 10 л, вартістю 439,20 грн, в якій знаходилось 10 л бензину сорту «92», вартістю 306,00 грн.

З викраденим майном ОСОБА_6 з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 2345,20 грн. Такі його дії кваліфіковані ч. 3 ст. 185 КК України, як крадіжка, тобто таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, поєднане з проникненням до сховища.

З урахуванням вище наведеного суд приходить до висновку, що зазначене формулювання обвинувачення не відповідає вимогам КПК, оскільки по епізодам вчинення крадіжок у ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на початку грудня 2018 р. (дані з обвинувального акту), проте обвинувачений в цей час знаходився під варто, що підтверджується ухвалою від 07 грудня 2018 року слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області, строком на 60 днів, до 04 лютого 2019 року. Згідно наданих витягів із ЄРДР крадіжка у ОСОБА_9 вчинена 03 січня 2018 року, у ОСОБА_8 01 січня 2019 року.

Тобто, вказані розбіжності свідчать про те, що в обвинувальному акті точно не вказані дата та час вчинення цих злочинів, хоча потерпілі про них зазначають, обвинувачення є не конкретним, не зрозумілим, оскільки ОСОБА_6 в цей час знаходився у ДУ « Харківський слідчий ізолятор».

Статтею 109 КПК передбачено, що реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом.

Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити:

1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення;

2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування;

3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

Вивчивши реєстр матеріалів, вбачається, що він містить не всі необхідні відомості.

Реєстр матеріалів досудового розслідування, який складається слідчим або прокурором як процесуальний документ фіксування кримінального провадження, є інформаційним додатком до обвинувального акта. Реєстр містить формально-довідкові відомості про шлях утворення доказової бази обвинувачення, засоби одержання доказової інформації та забезпечення кримінального провадження. У цьому сенсі він виконує роль своєрідної моделі майбутнього судового розгляду кримінального провадження стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Реєстр, будучи достатньо повним довідником матеріалів досудового розслідування, дає можливість суду в судовому засіданні ретельно і повною мірою дослідити, перевірити зібрані під час досудового розслідування докази та постановити обґрунтоване рішення.

У зв`язку з цим доводи обвинуваченого про те, що реєстр не містить усіх даних, знайшло своє підтвердження, оскільки він є не повним та не зрозумілим, а має бути саме довідником матеріалів досудового розслідування.

Також звернута увага на те, що прокурором не була подана апеляційна скарга на вирок Красноградського районного суду Харківської області від 11 листопада 2019 року, за яким обвинувачений визнаний невинним по п`яти епізодам.

Посилання обвинуваченого на те, що обставини, що пом`якшують покарання в ході слідства слідчим та прокурором не встановлено, що суперечить вимогам ст. 9 КПК України, не знайшло свого підтвердження, оскільки як вбачається з обвинувального акта обставина, що пом`якшує покарання зазначена, проте не встановлена, що не суперечить вимогам кодексу. При призначенні покарання суд може самостійно визнати обставини такими, що його пом`якшують покарання обвинуваченому.

Статтею 314 КПК України не передбачено можливості виправлення технічних чи інших помилок, а також внесення якихось додаткових відомостей до обвинувального акту чи реєстру після їх надходження до суду, зокрема, у підготовчому судовому засіданні. Законом також не передбачено поділу недоліків обвинувального акту чи реєстру на суттєві та не суттєві чи такі, що перешкоджають розгляду або не перешкоджають розгляду справи по суті.

Ст. 291 КПК України чітко передбачено категоричний перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт.

Ст. 109 чітко передбачено категоричний перелік відомостей які має містити реєстр матеріалів досудового розслідування.

Виключень щодо можливості визнання несуттєвим недотримання прокурором чи слідчим будь-якої із вказаних вимог, Законом не передбачено.

Главою 28 КПК України, якою врегульовано процедуру судового розгляду, не передбачено процедури виправлення недоліків обвинувального акту, реєстру матеріалів досудового розслідування.

Залишення ж у матеріалах кримінального провадження обвинувального акту з недоліками є неприпустимим, оскільки це свідчить про неповагу до закону, до встановлених ним норм та вимог.

Єдиним процесуальним шляхом виправлення недоліків обвинувального акту, передбаченим КПК України, є повернення обвинувального акту прокурору з метою усунення ним недоліків протягом розумного строку.

За правилами п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

На підставі викладеного, оскільки обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, з метою недопущення порушень гарантованих законом процесуальних прав обвинуваченого в частині конкретного формулювання обвинувачення та права на захист від нього, суд дійшов висновку про задоволення клопотання обвинуваченого та повернення обвинувального акту прокурору.

Керуючись ст. ст.109, 291, 314-316, 369-372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000341 від 08 червня 2018 року щодо ОСОБА_6 за ч.2, ч.3 ст.185, ч.3 ст.15, ч. 3 ст. 185 КК України повернути прокурору.

Ухвала суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Кегичівський районний суд Харківської області.

Суддя ОСОБА_1