Номер провадження: 11-кп/813/2362/20
Номер справи місцевого суду: 520/5195/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючий суддя ОСОБА_2 ,
судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
представника потерпілого ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 07.11.2020 року у кримінальному проваджені №0000069, внесеному до Єдиного реєстру досудового розслідування 16.03.2016 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця м.Білгород-Дністровський, Одеської області, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-
обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 27, ч. 3 ст. 15, п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, -

встановив:

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 07.11.2020 року, постановленою під час судового розгляду, задоволено клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_11 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 27, ч. 3 ст. 15, п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 04.01.2021 року.
Рішення суду мотивовано тим, що з огляду на висунуте обвинувачення та тяжкість інкримінованого злочину, в результаті якого могла настати смерть особи, яке тягне за собою несприятливі наслідки у вигляді позбавлення волі, наявний ризик можливого переховування від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України). Ризики, передбачені п. п. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України стороною обвинувачення не доведені. Крім того, колегією суддів встановлено неналежну поведінку обвинуваченого, яка виражалась в безпідставної неявці останнього у судові засідання. На думку судової колегії, застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого та не буде сприяти належному забезпеченню досягненню завдань такого кримінального провадження.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 , подав апеляційну скаргу, оскільки вважає ухвалу суду незаконною, необґрунтованою, ухваленою з грубими порушеннями вимог кримінального процесуального та матеріального права та такою, що підлягає скасуванню.
Доводи обґрунтовує тим, що судом першої інстанції безпідставно застосовано найтяжчий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без можливості внесення застави. Наголошує, що понад дев`ять місяців до обвинуваченого не застосовувався будь-який запобіжний захід, а до цього протягом двох місяців застосовано найм`якіший запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, який ОСОБА_8 сумлінно виконував. Зазначає, що обвинувачений два місяці перебував на стаціонарному лікуванні у різних медичних закладах через наявність важких хронічних захворювань у тому числі СОVID-19. Вказує, що зазначені в ухвалі суду судові засідання, які були призначені на 05.10.2020, 07.10.2020, 08.10.2020 та 09.10.2020 захисники обвинуваченого ОСОБА_8 адвокати ОСОБА_10 та ОСОБА_9 з об`єктивних причин прибути не змогли, а судове засідання від 06.10.2020 взагалі не призначалось. При цьому зазначає, що з 05.10.2020 року ОСОБА_8 перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується відповіддю медичної установи, відповідно до якої зроблено застереження, що участь у судових засіданнях може негативно позначитись на здоров`я ОСОБА_8 .
Також захисник посилається на допущення судом першої інстанції істотних порушень кримінального процесуального закону при вирішенні питання щодо розгляду клопотання про надання дозволу на затримання з метою приводу обвинуваченого, а саме розгляд клопотання за відсутності сторони захисту.
Крім того захисник вказує, що наявні докази, які є у розпорядженні сторони захисту, надані стороні обвинувачення та частина яких досліджена у судовому засіданні, свідчить про невинуватість обвинуваченого ОСОБА_8 та фальсифікацію цих доказів в інтересах потерпілого ОСОБА_12 у даному кримінальному провадженні, а заявлені прокурором у клопотанні ризики є безпідставними.
Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою залишити без задоволення клопотання прокурора.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 висунуто обвинувачення у скоєні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 27, ч. 3 ст. 15, п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст.115 КК України, а саме в організації незакінченого замаху на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_12 , вчиненого з корисливих мотивів, на замовлення та за попередньою змовою групою осіб.

Заслухавши: суддю-доповідача; обвинуваченого та його захисників, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити; пояснення прокурора та представника потерпілого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими підчас судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно з ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Частиною 1 ст. 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно ч. 4 ст. 183 КПК слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, який спричинив загибель людини; щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Частиною другою ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Рішенням №4-р/2019 у справі за конституційною скаргою ОСОБА_13 від 13.06.2019 року Конституційний Суд України визнав неконституційним положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Згідно з ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Окрім цього, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
При розгляді апеляційних скарг, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

І. Щодо доводів апеляційної скарги про безпідставність висунутого обвинуваченому ОСОБА_8 обвинувачення у інкримінованих йому злочинах.
Захисник ОСОБА_9 у свої апеляційній скарзі посилається на невинуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчинені кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст. 27, ч. 3 ст. 15, п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, відсутність будь-яких прямих свідчень про його винуватість та наявність у нього алібі.
Приписами ст.23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.
Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку статтями 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, обрання запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст.331 КПК України.
Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також оскаржувану ухвалу суду щодо обрання запобіжного заходу та копії журналу судових засідань і інших матеріалів клопотання, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких інших доказів.
Окрім того, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_8 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли остання перебувала у процесуальному статусі підозрюваного.
За наведених вище обставин, апеляційний суд також позбавлений можливості на даній стадії надати відповідну правову оцінку твердженням потерпілої сторони, яка під час розгляду апеляційної скарги наполягала на необхідності надання правової оцінки заявленим під час апеляційного розгляду матеріалам, які на думку потерпілої сторони є фактичним підтвердженням скоєння обвинуваченим ОСОБА_8 злочину, за висунутим йому обвинуваченням.
За таких обставин апеляційний суд не переглядає наявність обґрунтованості висунутому ОСОБА_8 обвинувачення у скоєні інкримінованого йому злочина, оскільки позбавлений можливості надати відповідний висновок щодо допустимості чи недопустимості заявлених сторонами кримінального провадження доказів, в тому числі здійснювати допит вказаних в прохальній частині апеляційної скарги осіб.

ІІ. Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність ризиків заявлених у клопотанні прокурора.
У судовому засіданні захисник підтримав доводи апеляційної скарги та вказав, що до клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурором на підтвердження своїх доводів не надано жодних доказів на підтвердження існування заявлених у клопотанні ризиків, а доводи про їх існування є безпідставними. Неявка обвинуваченого ОСОБА_8 на судові засідання була пов`язана з перебуванням останнього на стаціонарному лікуванні у медичному закладі, що підтверджуються наданими виписками.
Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні апеляційного суду підтримав апеляційну скарга захисника та вказав, що його неявка у судові засідання була пов`язана з перебуванням у лікарні на стаціонарному лікуванні.
Прокурор заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги зазначив, що обвинувачений ОСОБА_8 перешкоджав розгляду кримінальному провадженню в зв`язку з неодноразовою неявкою у судові засідання, а заявлені стороною захисту докази хвороби обвинуваченого, наданими МЦ ТОВ «КардікаАсістанс» є сумнівними, суперечливими та спростовуються встановленими судовою колегією обставинами перешкоджання ОСОБА_8 кримінальному провадженню, в тому числі і прийняття участі обвинуваченим у закритій сесії селищної ради під час перебування на лікуванні.
Представник потерпілого підтримала позицію прокурора та категорично заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника. При цьому представник вказала, що тривалість кримінального провадження, яке перебуває на розгляді в суді першої інстанції з 2017 року пов`язана саме з затягуванням такого розгляду з боку сторони захисту, неявками як захисників, так і обвинувачених в судові засідання, ігнорування останніми вимог закону. Надані стороною захисту матеріали на підтвердження перебування обвинуваченого ОСОБА_8 на стаціонарному лікуванні та неможливість його участі в судових засіданнях вважає припущенням лікарів, що не могло вказувати на поважність підстав неявки обвинуваченого в судові засідання. Вважає поведінку обвинуваченого такою, що свідчить про невиконання останнім вимог закону та ігнорування явки до суду, що фактично унеможливлює розгляд кримінального провадження. Також з огляду на поведінку обвинуваченого, представник потерпілого послалася на наявність існування заявлених у клопотанні прокурора інших ризиків, які не були враховані судовою колегією суду першої інстанції, наполягаючи при цьому на законності прийнятого рішення судової колегії в частині застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який на думку потерпілої сторони у цьому кримінальному провадженні є належнім та достатнім для забезпечення виконання завдань кримінального провадження.
Оцінюючи доведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених слідчим ризиків, апеляційний суд враховує такі обставини.
З матеріалів кримінального провадження наданого апеляційному суду вбачається, що ОСОБА_8 на даній час обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі з конфіскацією майна, а тому будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованих йому злочинів та покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, існує ризик того, що останній може здійснити спроби переховування від органів досудового розслідування та суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому злочин.
Існування зазначеного ризику підтверджується встановленою у судовому засіданні неналежною процесуальною поведінкою обвинуваченого, а саме неодноразової неявки останнього в судові засідання районного суду, що мало наслідком прийняття судом першої інстанції рішення про примусовий привід обвинуваченого та в подальшому оголошення його у розшук та надання дозволу на його затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою.
При цьому, апеляційним судом враховані пояснення обвинуваченого, які він надав в апеляційному суді на спростування тверджень прокурора про його участь у день проведення судового засідання 05.10.2020 року в закритій сесії Затоківської селищної ради, стверджуючи при цьому про проведення такої сесії у відкритому режимі. Ці обставини вказують на можливість участі обвинуваченого в судовому засіданні у зазначений день та фактично підтверджують порушення обвинуваченим ОСОБА_8 покладених на нього обов`язків, недотримання ним вимог кримінального процесуального закону, яке полягало у ігноруванні ним явки у судове засідання.
Також апеляційний суд погоджується с заявленими стороною обвинувачення твердженнями про сумнівність та суперечливість наявних у матеріалах клопотання медичних довідок № 964 від 07.10.2020 року, № 968 від 08.10.2020 року, оскільки в зазначених довідках дані про можливість чи неможливість прийняття обвинуваченим участі в судових засіданнях не були конкретизовані та фактично носили загальний характер.
Так, незрозумілим на думку апеляційного суду є той факт, що заявляючи у медичній довідці № 964 від 07.10.2020 року наявний факт захворювання у обвинуваченого ОСОБА_8 та можливість його участі в судових засіданнях, яке в тому числі, у разі перебування його поза межами лікувального закладу без догляду медичних працівників може призвести до погіршення його стану здоров`я, у цей же день, зазначена медична установа приймає рішення про виписку обвинуваченого ОСОБА_8 за власним бажанням (довідка № 968 від 08.10.2020 року).
При цьому, встановлені обставини перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під час стаціонарного лікування поза межами медичної установи та прийняття останнім участі у проведенні сесії Затоківської селищної ради, в тому числі поза межами медичної установи, на думку апеляційного суду беззаперечно свідчать про можливість його участі в судових засіданнях суду першої інстанції, що спростовує доводи захисників, про неможливість його участі в судових засіданнях.
Крім того апеляційним судом приймається до уваги відповідна позиція сторони захисту, яка будучи обізнаною про те, що судом приймаються заходи щодо забезпечення явки до суду ОСОБА_8 та відносно обвинуваченого ОСОБА_8 судом була постановлена ухвала про його привід, будь-яких відомостей про місцеперебування обвинуваченого, в тому числі після виписки останнього 28.10.2020 року з ТОВ «Клініка Оксфорд Медікал» під нагляд лікарів за місцем проживання, суд першої інстанції не повідомили, що стало наслідком його подальшого розшуку.
Також апеляційний суд враховує пояснення сторони прокурора, які не спростовувалися стороною захисту про відсутність ОСОБА_8 за постійним місцем проживання на протязі певного часу, а саме з моменту прийняття судовою колегією рішення про привід обвинуваченого та до часу його фактичного затримання, а також заявлені прокурором дані про подальше затримання обвинуваченого за іншою адресою, що додатково свідчить про здійснення ним дій, які вказують на переховування його від суду.
При цьому апеляційний суд не може прийняти до уваги як об`єктивні заявлені стороною захисту доводи щодо неприбуття обвинуваченого у судові засідання, призначені на 05.10.2020, 07.10.2020, 08.10.2020 та 09.10.2020 року, в зв`язку з неможливістю явки у ці судові засідання його захисників, оскільки на підтвердження зазначених обставин щодо неможливості їх явки, стороною захисту апеляційному суду не надано належних та достовірних доказів.
Водночас заявлені захисником в апеляційній скарзі доводи щодо поважності причини неявки до суду захисників, навіть за наявності їх підтвердження, не вказували на можливість порушення обвинуваченим покладених на нього обов`язків, ігнорування ним судових викликів та неприбуття на них до суду, а навпаки зобовязували останнього повідомляти суд про неможливість явки, що останнім виконано не було.
Встановлені в своїй сукупності обставини, беззаперечно вказують про порушення під час судового розгляду обвинуваченим ОСОБА_8 визначених законом та покладених на нього процесуальних обов`язків та вчинення останнім дій, направлених на переховування від суду.
Безпідставними є також твердження сторони захисту про розгляд клопотання про надання дозволу на затримання з метою приводу обвинуваченого ОСОБА_8 у закритому судовому засіданні та за відсутності учасників кримінального провадження, в тому числі сторони захисту, оскільки положеннями ч. 3 ст. 189 КПК України, визначена можливість такого розгляду лише за участі прокурора.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про здійснення обвинуваченим дій, направлених на переховування від суду, що в сукупності з урахуванням висунутого ОСОБА_8 обвинувачення у скоєні особливо-тяжкого злочину та можливих наслідків його вчинення, на даній стадії судового розгляду свідчило про необхідність застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`який запобіжний захід не зміг забезпечити його належну процесуальну поведінку та не сприяв належному виконанню завдань кримінального провадження.
При цьому апеляційний суд враховує сформовану практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Обираючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного/обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Таким чином з урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, існування реального ризику можливого переховування від суду, беручи до уваги обставини вчинення інкримінованого обвинуваченого ОСОБА_8 злочину, апеляційний суд вважає доводи захисника в частині можливості застосування відносно ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу необґрунтованими, оскільки на даний час тримання під вартою обвинуваченого є виправданим, у зв`язку з наявністю публічного інтересу, який переважає над повагою до особистої свободи.
Апеляційним судом також враховані заявлені в судовому засіданні апеляційного суду пояснення сторони захисту щодо необхідності визначення у разі застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.
Разом з тим, зважаючи на відсутність у матеріалах клопотання жодних даних, які необхідно враховувати суду при визначенні розміру застави та не надання таких даних стороною захисту апеляційному суду, з огляду на положення ч.3 ст.183 КПК України, зазначені обставини навіть за наявності можливості визначення розміру застави, фактично унеможливлюють на даному етапі належним чином обґрунтувати апеляційному суду розмір застави та надати відповідну правову оцінку можливості її застосування.
Водночас апеляційний суд погоджується з рішенням районного суду в частині не визначення такого розміру з огляду на твердження органу досудового розслідування щодо організації зазначеного злочину який був направлений на позбавлення життя людини саме обвинуваченим ОСОБА_8 , що не суперечить положенням ч. 4 ст. 183 КПК України.
Наявність у обвинуваченого ОСОБА_8 ряду хронічних хвороб, на підтвердження яких сторонами кримінального провадження надана медична документація, з огляду на відсутність даних щодо неможливості утримання останнього під вартою, не можуть беззаперечно слугувати підставою для обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Висновки апеляційного суду.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має в тому числі право:1) залишити ухвалу без змін; 2) змінити ухвалу; 3) скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу або закрити кримінальне провадження; 4) скасувати ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновки суду, щодо необхідності обрання обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідають вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтуються на матеріалах справи, а дані про особу обвинуваченого у вчиненні ним особливо тяжких злочинів групою осіб, дають підстави вважати, що на даний час існує зазначений районним судом ризик можливого переховування від суду, який виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою. Застосування до ОСОБА_8 більш м'якого запобіжного заходу неможливе, оскільки такий запобіжний захід не здатний запобігти наявному у кримінальному провадженні ризику, забезпечити належну поведінку обвинуваченого та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.
Апеляційним судом не встановлено обставин, які могли би бути підставою для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення.
Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.
Керуючись ст. ст. 177, 183, 194, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 ,-залишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 07.11.2020 року у кримінальному проваджені № 0000069, внесеному до Єдиного реєстру досудового розслідування 16.03.2016 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 27, ч. 3 ст. 15, п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4