Справа № 750/7725/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/674/20
Категорія - ч.2 ст.185, ч.3 ст.186, ч.1 ст.357 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження

№0006858 за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16 липня 2020 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м. Чернігів, без місця реєстрації, раніше неодноразово судимий, останній раз 06.02.2018 року Новозаводським районним судом м. Чернігова за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ч.2 ст.186, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років,

засуджений за:

- ч.3 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років;

- ч.1 ст.357 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

Відповідно ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_9 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та попереднім вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06.02.2018 року, остаточно ОСОБА_9 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 2 (два) місяці.

Строк відбуття покарання ОСОБА_9 ухвалено рахувати з моменту його фактичного затримання з 13 вересня 2017 року.

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, останній раз 25.06.2018 року Новозаводським районним судом м. Чернігова за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.185, ч.1, 4 ст.70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

засуджений за:

- ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- ч.3 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років;

- ч.1 ст.357 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим, ОСОБА_10 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та попереднім вироком Новозаводського районного суду міста Чернігова від 25.06.2018 року, остаточно ОСОБА_10 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 4 (чотири) місяці.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 ухвалено рахувати моменту його фактичного затримання - з 01 лютого 2018 року.

Стягнуто з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на користь держави процесуальні витрати по 297 грн. з кожного.

Питання про речові докази вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 15 серпня 2017 року, біля 19.00 год., ОСОБА_9 , за попередньою змовою з ОСОБА_10 , знаходячись в квартирі АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_13 , та куди вони проникли через відчинені двері, маючи умисел на відкрите заволодіння чужим майном та банківською карткою, діючи повторно, відкрито заволоділи платіжною банківською карткою № НОМЕР_1 , виданою на ім`я ОСОБА_13 , яка згідно ст.1 Закону України «Про інформацію» від 02 жовтня 1992 року, п.п.1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст.1, п.15.2 ст.15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 року, ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22.05.2003 року та постанови Верховного Суду України від 20 червня 2011 року, є офіційним документом, тобто електронним платіжним документом, засобом доступу до банківського рахунку; а також мобільним телефоном марки «Samsung», вартістю 130 грн., радіотелефоном марки «Panasonic», вартістю 200 грн., зарядним пристроєм марки «Samsung», вартістю 72 грн., грошовими коштами в сумі 2050 грн., чим спричинили потерпілій ОСОБА_13 матеріальну шкоду на загальну суму 2452 грн.

15 серпня 2017 року, близько 20.15 год., ОСОБА_10 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, діючи повторно, знаходячись за адресою: м. Чернігів, проспект Перемоги, 36, використовуючи раніше викрадену банківську картку № НОМЕР_1 , видану на ім`я ОСОБА_13 , за допомогою банківського автомату самообслуговування (програмно-технічного комплексу) «АТМ5984», що належить ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», шляхом введення ПІН коду захисту даної картки, вивів у готівку та у подальшому викрав грошові кошти в сумі 1050 грн., що належать потерпілій ОСОБА_13 , чим спричинив останній матеріальну шкоду на вказану суму.

Не погодившись із рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити вирок місцевого суду та пом`якшити призначене йому покарання. В обґрунтування скарги зазначив, що призначене покарання є явно несправедливим, унаслідок його суворості, так як місцевий суд не врахував належним чином обставини, які пом`якшують покарання, а також наявні у нього тяжкі захворювання. Крім того, судом не було взято до уваги, що до затримання він проживав з матір`ю, інвалідом І групи, та батьком, який має тяжке захворювання, а також те, що обвинувачений до затримання неофіційно працював вахтовим методом у м. Бровари Київської області.

Обвинувачений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити вирок місцевого суду, закрити провадження у частині визнання його винуватим за ч.1 ст.357 КК України. Також просив зарахувати у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 13 вересня 2017 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. В обґрунтування скарги вказав на відсутність доказів вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.357 КК України. Зокрема, відеозаписом з камери спостереження на банкоматі самообслуговування, що належить ПАТ Райффайзен Банк Аваль», підтверджується, що гроші з картки знімав не він, а інша особа.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок місцевого суду, закрити кримінальне провадження в частині визнання ОСОБА_9 винним за ч.1 ст.357 КК України, та пом`якшити призначене йому остаточне покарання, призначивши його у виді позбавлення волі на строк 5 років 10 днів. Вказав на відсутність беззаперечних доказів вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.357 КК України. Також послався на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок суворості. Наполягав на тому, що судом не враховано обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_9 , а саме: визнання вини та щире каяття щодо обвинувачення за ч.2 ст.186 КК України, а також відсутність до нього матеріальних претензій з боку потерпілої.

Заслухавши доповідь судді; обвинувачених ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , їх захисників, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити з наведених вище підстав; прокурора, котрий просив вирок суду залишити без змін, вважаючи його законним і обґрунтованим; дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, та кваліфікація їх дій у цій частині в апеляційних скаргах обвинуваченими та захисником ОСОБА_7 не оспорюються.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.357 КК України, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам і підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені, належно оцінені судом і детально викладені у вироку суду.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_9 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.357 КК України, не визнав та показав, що банківської картки у ОСОБА_13 він не викрадав і гроші по ній з банкомату не знімав. Хто це зробив, йому невідомо. Щодо відкритого викрадення іншого майна у потерпілої не заперечував.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.357 КК України, його вина знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, вона відображена низкою доказів, яким суд дав належну оцінку.

Так, допитана у судовому засіданні місцевого суду потерпіла ОСОБА_13 показала, що влітку 2017 року вона сиділа на лавочці біля будинку, коли до неї підійшли ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , сказали що з поліції. Вона впустила їх в квартиру. Один з обвинувачених почав розбирати її стаціонарний телефон, а другий відкрив шафу і почав все там забирати (документи, гроші, прикраси зі срібла, банківську картку та інше). Разом з карткою на папері був написаний пін-код. Вони знайшли в спальні 350 грн., які теж забрали. Потім пішли на кухню, відкрили холодильник, звідки забрали сік та фрукти. Тоді потерпіла зрозуміла, що це не працівники поліції. Коли вона наступного дня пішла в банк, то там їй повідомили, що грошей на картці вже немає.

Допитаний у місцевому суді свідок ОСОБА_14 показав, що в якості понятого був запрошений працівниками поліції для проведення слідчої дії за участю потерпілої. ОСОБА_13 розповідала, що коли вона сиділа на лавочці біля будинку, до неї підійшли двоє хлопців, представилися працівниками поліції, спитали чи у неї викрали телевізор. Вона їх впустила до свого помешкання. Коли обвинувачені зайшли до квартири, то один з них відкрив холодильник забрав сік і банани. Потерпіла зрозуміла, що це не поліція. ОСОБА_13 показувала, як обвинувачені забрали гроші, ланцюжок, каблучки, обірвали радіотелефон. Потерпіла пояснювала, що приходили два хлопці, один високий, інший низький.

Свідок ОСОБА_15 у суді першої інстанції показав, що працює дільничним поліції. Влітку, два роки тому, під час здійснення оперативного патрулювання, по лінії «102» звернулася жінка із заявою, що невідомі зайшли до її помешкання, відкрито заволоділи її речами. Потерпіла повідомила, що ввечері вона сиділа на лавочці біля будинку, до неї підійшли два невідомі чоловіки, представилися працівниками поліції, сказали що вони з дільничного відділу. ОСОБА_13 повідомила, які речі у неї зникли після візиту цих чоловіків. Також, потерпіла повідомила, що пропала банківська картка. Під час розслідування було встановлено дві особи, які вчинили злочин - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Активно сприяв розкриттю даного злочину ОСОБА_9 . Він повідомив, що вчинив злочин із ОСОБА_16 , який зняв гроші з банківської картки потерпілої.

Окрім показань потерпілої та свідка, вина ОСОБА_9 підтверджується:

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.09.2017 року, згідно якого потерпіла ОСОБА_13 на фото №1 впізнала чоловіка, який 15.08.2017 року ходив по квартирі, де вона проживає, щось шукав та представився працівником поліції. Згідно довідки до протоколу на фотознімку під № 1 зображений ОСОБА_9 (т.2, а.к.п.154-156);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08.11.2017 року, згідно якого потерпіла ОСОБА_13 на фото №1 впізнала чоловіка, який 15.08.2017 року приходив за місцем її проживання, представився працівником поліції, спілкувався з нею. Згідно довідки до протоколу на фотознімку під № 1 зображений ОСОБА_10 (т.2, а.к.п.157-159);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 12.03.2018 року за участі потерпілої ОСОБА_13 , згідно якого потерпіла показала, де сиділа на лавочці, коли до неї підійшли два невідомі чоловіки; як вона впустила їх у свою квартиру; показала місце у кімнаті №1, де були мобільний телефон, зарядний пристрій та радіотелефон; місце у шафі кімнати №1, звідки викрадено паспорт, гроші у сумі 1800 грн. та банківську картку; місце де було викрадено 250 грн. та приміщення кухні, де чоловік невисокого зросту взяв із холодильника сік та пив, а чоловік високого зросту взяв 5 бананів (т.2, а.к.п.220- 227);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 26.08.2018 року за участю потерпілої ОСОБА_13 , відеозаписом до протоколу, в ході якого потерпіла показала шафу, де високий чоловік забрав 1800 гривень, документи, які були там. Також показала місце, де інший чоловік відірвав телефон, він же пішов у спальню, де біля мобільного телефону були 250 грн. Потім вони пішли у кухню, менший відкрив холодильник взяв сік та почав пити, високий взяв банани. Після цього, потерпіла сказала їм виходьте, показала на двері. Потерпіла зазначила, що вийшла за ними надвір та покликала сусідів (т.2, а.к.п.263-265);

- рапортом помічника чергового Чернігівського ВП ГУ НП в Чернігівській області від 16.08.2017 року, відповідно до якого 16.08.2017 року, в 11 год. 26 хв., сусідка громадянки ОСОБА_13 повідомила, що вчора до ОСОБА_13 прийшли невідомі, які представились працівниками поліції, після яких вона виявила зникнення паспорту та телефону (т.2, а.к.п.138);

- інформацією з відеокамер системи відеоспостереження, встановлених ПАТ « Райффайзен Банк Аваль» за адресою: м. Чернігів, просп. Перемоги, 21, що міститься на диску, який визнаний речовим доказом та на якому значиться: зображення з камери спостереження 15.08.2017 року, о 20 год. 11 хв. 42 с двоє чоловіків, один з яких одягнутий у білу смугасту сорочку та чорні спортивні штани, з поліетиленовим пакетом у лівій руці, другий одягнутий у чорну футболку та сині джинси, підходять до банкомату, який знаходиться біля входу до банку. На 00 хв. 11 с на відео з`являється чоловік в синьому спортивному костюмі, який спостерігає за діями чоловіків, що знаходяться біля банкомату.

Обвинувачений ОСОБА_10 в судовому засіданні місцевого суду, під час перегляду відеозапису показав, що зображений на відео чоловік, одягнутий у білу смугасту сорочку та чорні спортивні штани це він, а чоловік, з яким він підійшов до банку це ОСОБА_17 .

Із відео видно, як ОСОБА_10 іде попереду, в лівій руці поліетиленовий білий пакет, у правій - невеликий білий папірець; за ним слідує ОСОБА_17 , в руках не видно нічого, але біля банкомату у нього в правій руці предмет, схожий на банківську картку, який він вставляє у зчитувач карток банкомату. Біля банкомату у лівій руці ОСОБА_10 чітко видно клаптик паперу, який він тримає. Між ними виникають суперечки, після чого ОСОБА_17 відійшов, а ОСОБА_18 залишився біля банкомату. Потім ОСОБА_19 торкається клавіатури банкомату, забирає гроші з банкомату, кладе їх до кишені (т.2, а.к.п.165-167);

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 03.01.2018 року та додатком до протоколу, згідно яких вилучені: заява ОСОБА_13 про приєднання № 510356/110117 від 11.01.2017 року; розписка про отримання платіжної картки та ПІН-конверту, згідно якої ОСОБА_13 29.05.2017 року отримала платіжну картку НОМЕР_2 ; виписка по картковому рахунку з 07.08.2017 року по 31.08.2017 року, згідно якої 15.08.2017 року тричі видано готівку через «АТМ5984», що належить ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в сумі відповідно 800 грн., 50 грн. та 200 грн. (т.2, а.к.п.189-201).

Отже, місцевий суд, дослідивши, перевіривши та проаналізувавши в судовому засіданні всі вищевказані докази в їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, правильно дійшов висновку про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.1 ст.357 КК України, як викрадення офіційного документу, вчиненому з корисливих мотивів, з чим погоджується і колегія суддів.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника з приводу недоведеності вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.357 КК України, не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачені, прийшовши до будинку потерпілої ОСОБА_13 , відкрито викрали гроші, срібні прикраси, телефони, а також документи, в тому числі банківську картку, до якої був прикріплений папірець з пін-кодом. У подальшому, як слідує з відеозапису відеокамер системи відеоспостереження, встановлених ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за адресою: м.Чернігів, просп. Перемоги, 21, з таким папірцем у лівій руці біля банкомату був помічений ОСОБА_10 .

Крім того, потерпіла у місцевому суді надала детальні показання щодо часу, місця та способу відкритого викрадення належного їй майна, у тому числі банківської картки. При цьому, згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, потерпіла упізнала осіб, які назвавшись працівниками поліції, викрали у неї гроші, прикраси, телефони, документи та банківську картку.

Проведення даної слідчої дії відбулося із додержанням вимог ст.ст.228, 231 КПК України.

Показання потерпілої узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , які під час судового розгляду були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання. Вказані свідки були приведені до присяги, а їх показання є логічними, послідовними, вони узгоджуються між собою, а також з іншими матеріалами справи.

Отже, доводи сторони захисту про невинуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.357 КК України, є непереконливими і не відповідають фактичним обставинам їх зібрання та закріплення, оскільки доказів, які б свідчили про непричетність останнього до вчинення кримінального правопорушення, стороною захисту надано не було.

Така позиція обвинуваченого ОСОБА_9 лише свідчить про намагання ним уникнути відповідальності за скоєне, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника у цій частині.

Доводи апелянтів з приводу суворості призначеного обвинуваченим покарання не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_9 міру покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, ставлення обвинуваченого до скоєного; дані про його особу, який раніше неодноразово судимий за злочини проти власності, притягувався до адміністративної відповідальності, не працює, у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога на обліку не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно, має ряд захворювань, що потребують періодичного проведення лабораторних та інструментальних обстежень; відсутність обставин, які пом`якшують покарання; обставину, яка обтяжує покарання - рецидив кримінальних правопорушень; та дійшов правильного висновку про необхідність призначення йому покарання саме у виді позбавлення волі у розмірі, передбаченому санкціями інкримінованих кримінальних правопорушень, з урахуванням вимог ч.1 та ч.4 ст.70 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, оскільки його перевиховання неможливо без ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_10 міру покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, ставлення обвинуваченого до скоєного; дані про його особу, який раніше неодноразово судимий за злочини проти власності, у лікаря-психіатра на обліку не перебуває, перебуває на обліку в лікаря-нарколога, за місцем проживання характеризується задовільно, не працює, має ряд захворювань, що потребують періодичного проведення лабораторних та інструментальних обстежень, є інвалідом 2 групи; відсутність обставин, які пом`якшують покарання; обставину, яка обтяжує покарання - рецидив кримінальних правопорушень; та дійшов правильного висновку про необхідність призначення йому покарання саме у виді позбавлення волі у розмірі, передбаченому санкціями інкримінованих йому кримінальних правопорушень, з урахуванням вимог ч.1 та ч.4 ст.70 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, оскільки його перевиховання неможливо без ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Беручи до уваги, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 раніше неодноразово судимі, вчинили нові злочини в період непогашених судимостей, що свідчить про їх небажання стати на шлях виправлення, колегія суддів не знаходить підстав для пом`якшення призначеного їм покарання.

Отже, всі обставини, на які посилаються апелянти, судом першої інстанції при призначенні обвинуваченим покарання враховані, тому доводи про суворість призначеного покарання не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг обвинувачених та захисника ОСОБА_7 .

Доводи обвинуваченого ОСОБА_9 з приводу зарахування йому у строк відбування покарання строку його попереднього ув`язнення з 13 вересня 2017 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, не ґрунтуються на Законі, з огляду на наступне.

За змістом ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015 року), зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо правил складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» № 2046-VIII від 18.05.2017 року, який набрав чинності 21 червня 2017 року, частину 5 ст.72 КК України викладено в новій редакції, а саме, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Щодо питання застосування правил зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання, передбачених ч.5 ст.72 КК України у відповідній редакції, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 29.08.2018 року (справа № 663/537/17) зазначила, що зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання є кримінально-правовим наслідком діяння в розумінні ч.2 ст.4 КК України, який впливає на становище особи за ст.5 КК України (поліпшує або погіршує його).

Закон № 838-VIII є законом про кримінальну відповідальність, який іншим чином поліпшує становище особи в розумінні ст.5 КК України, оскільки передбачає зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. У свою чергу Закон № 2046-VIII є законом про кримінальну відповідальність, який іншим чином погіршує становище особи в розумінні ст.5 КК України, оскільки вводить (повертає) зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирішуючи питання про те, якою редакцією ч.5 ст.72 КК України належить керуватися у конкретному випадку, варто враховувати час вчинення особою діяння, як це визначено в частинах 2 і 3 ст. 4 КК України, тобто застосовувати правила дії у часі закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з висновком, викладеним у п.107 згаданої постанови Великої Палати Верховного Суду, якщо особа вчинила злочин починаючи з 21 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII.

Як убачається з вироку суду першої інстанції, інкриміновані Маргацькому кримінальні правопорушення, останній вчинив після 20 червня 2017 року, тобто після прийняття Закону №2046-VIII від 18 травня 2017 року, що набрав чинності 20 червня 2017 року, який і має застосовуватися до нього.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20 червня 2019 року обвинувачений ОСОБА_9 тимчасово залишений у Чернігівському слідчому ізоляторі на час розгляду кримінального провадження по обвинуваченню за ч.3 ст.186, ч.1 ст.357 КК України.

Отже, на час розгляду цього кримінального провадження він відбував покарання за попереднім вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06.02.2018 року, строк відбування якого вказаний з часу фактичного затримання з 13 вересня 2017 року (т.1, а.к.п.18-23). У цьому кримінальному провадженні запобіжний захід щодо ОСОБА_9 не обирався.

Порушень місцевим судом під час розгляду кримінального провадження вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування вироку суду, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16 липня 2020 року щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців, а засудженими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4