Справа № 127/39/21
Провадження №11-сс/801/50/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 січня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
за участі учасників провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Вінницького міськогосуду Вінницької області від 04.01.2021 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.01.2021 за №0000002 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Двгополівка Тиврівського району Вінницької області, українця, громадянина України, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,
який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП у Вінницькій області підполковника поліції ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 .
Клопотання мотивовано тим, що 30.12.2020 ОСОБА_8 , перебуваючи в с. Довгополівка Тиврівського району Вінницької області, переслідуючи мету незаконного особистого збагачення, вирішив вчинити розбійний напад на пенсіонерку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , так як знав, що вона проживає одиноко та у своїй власності має грошові кошти, які отримує як пенсійне забезпечення.
Так, в ніч з 30 на 31 грудня 2020 року, у невстановлений слідством час, реалізуючи вказаний злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння грошовими коштами, ОСОБА_8 незаконно проник на територію домогосподарства АДРЕСА_2 , та підійшов до приміщення літньої кухні, де знаходилась ОСОБА_10 .
Усвідомлюючи, що ОСОБА_10 знаходиться в приміщенні літньої кухні, ОСОБА_8 , з метою проникнення до вказаного приміщення, спробував відчинити вхідні двері, однак двері виявились зачиненими з середини. Щоб змусити ОСОБА_10 відчинити двері, ОСОБА_8 підійшов до електролічильника, що розміщений на вулиці на стіні зазначеної будівлі, та вимкнув електроенергію, після чого, повернувся до вікна вказаної літньої кухні та розбив його. Злякавшись, ОСОБА_10 вибігла з приміщення літньої кухні на вулицю, де знаходився ОСОБА_8 , який схопив її та заштовхав назад до вказаного приміщення.
Проникнувши до приміщення літньої кухні, ОСОБА_8 , використовуючи явну фізичну перевагу, вчинив напад на ОСОБА_10 , під час якого, взяв до рук дерев`яний табурет, що знаходився у даній кімнаті, та застосовуючи насильство, небезпечне для життя потерпілої в момент заподіяння, завдав ОСОБА_10 табуретом декілька ударів у голову, від яких остання впала на підлогу. Після цього, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_8 наблизився до ОСОБА_10 , яка лежала на підлозі, схопив останню обома руками за шию та, прижавши до підлоги, прикладаючи значну фізичну силу, почав здавлювати її та не відпускав до тих пір, поки ОСОБА_10 не перестала подавати ознак життя, спричинивши таким чином її смерть.
Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть № 1 від 02.01.2021 причиною смерті ОСОБА_10 є механічна асфіксія.
У подальшому, ОСОБА_8 обшукав приміщення літньої кухні ОСОБА_10 , знайшов грошові кошти у сумі 350 гривень, заволодівши якими залишив місце події, після чого розпорядився ними на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_10 матеріальної шкоди на вищезазначену суму.
Таким чином, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, тобто нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбою), кваліфікуючими ознаками якого є розбій, поєднаний з проникненням у житло, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.
Також, досудовим розслідуванням установлено, що в ніч з 30 на 31 грудня 2020 року, у невстановлений слідством час, ОСОБА_8 , перебуваючи в с. Довгополівка Тиврівського району Вінницької області, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, вчинив умисне вбивство пенсіонерки ОСОБА_10 .
Так, в ніч з 30 на 31 грудня 2020 року, у невстановлений слідством час, реалізуючи вказаний злочинний умисел, спрямований на вчинення умисного вбивства з корисливих мотивів, ОСОБА_8 незаконно проник на територію домогосподарства АДРЕСА_2 , та підійшов до приміщення літньої кухні, де знаходилась ОСОБА_10 .
Усвідомлюючи, що ОСОБА_10 знаходиться в приміщенні літньої кухні, ОСОБА_8 , з метою проникнення до вказаного приміщення, спробував відчинити вхідні двері, однак двері виявились зачиненими з середини. Щоб змусити ОСОБА_10 відчинити двері, ОСОБА_8 підійшов до електролічильника, що розміщений на вулиці на стіні зазначеної будівлі, та вимкнув електроенергію, після чого, повернувся до вікна вказаної літньої кухні та розбив його. Злякавшись, ОСОБА_10 вибігла з приміщення літньої кухні на вулицю, де знаходився ОСОБА_8 , який схопив її та заштовхав назад до вказаного приміщення.
Проникнувши до приміщення літньої кухні, ОСОБА_8 , використовуючи явну фізичну перевагу, діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, їх наслідки у вигляді смерті потерпілої та бажаючи їх настання, взяв до рук дерев`яний табурет, що знаходився у даній кімнаті, яким, завдав ОСОБА_10 декілька ударів у голову, від яких остання впала на підлогу. Після цього, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_8 наблизився до ОСОБА_10 , яка лежала на підлозі, схопив останню обома руками за шию та, прижавши до підлоги, прикладаючи значну фізичну силу, почав здавлювати її та не відпускав до тих пір, поки ОСОБА_10 не перестала подавати ознак життя, спричинивши таким чином її смерть.
Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть № 1 від 02.01.2021 причиною смерті ОСОБА_10 є механічна асфіксія.
У подальшому, ОСОБА_8 обшукав приміщення літньої кухні ОСОБА_10 , знайшов грошові кошти у сумі 350 гривень, заволодівши якими залишив місце події, після чого розпорядився ними на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_10 матеріальної шкоди на вищезазначену суму.
Таким чином, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України умисного вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, кваліфікуючою ознакою якого є умисне вбивство з корисливих мотивів.
Слідчий вважає, що підозрюваному ОСОБА_8 необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, які визначені ст. 177 КПК України, а саме в даному випадку: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вчинити інше кримінальне правопорушення.
В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_8 заперечував щодо задоволення клопотання.
Прокурор клопотання слідчого підтримав, оскільки під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому необхідно застосувати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Слідчий в судовому засіданні клопотання підтримав.
Захисник підозрюваного заперечував проти задоволення клопотання.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду від 04.01.2021 року клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП у Вінницькій області підполковника поліції ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 задоволено.
Застосовано до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді - тримання під вартою.
Визначено, що строк тримання під вартою діє протягом 60 (шістдесяти) днів з моменту затримання ОСОБА_8 , тобто з 10-30 год. 02.01.2021 р. до 10-30 год. 02.03.2021 р.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду від 04.01.2021 скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_8 , на час проведення досудового розслідування запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та незаконною, постановленою з формальним підходом, оскільки в даному випадку підозра ОСОБА_8 є необґрунтованою, матеріали кримінального провадження, а також додатки до клопотання на яких ґрунтується підозра, не містять даних про наявність у діях його підзахисного складу інкримінованих йому злочинів. Ні слідчий, ні прокурор в судовому засіданні не навели доказів наявності достатніх ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Також судом належним чином не було оцінено в сукупності всі обставини, у тому числі вимоги ст.178 КПК України.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 подану апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.
Підозрюваний ОСОБА_8 в судове засідання не доставлявся, через свого захисника надав суду заяву, в якій просив судовий розгляд провести у його відсутність, апеляційну скаргу захисника підтримав повністю та просив її задовольнити.
Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді суду першої інстанції без змін, так як вважає її законною та обґрунтованою.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, виступи захисника та прокурора, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до положень ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.
Приймаючи рішення щодо застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя суду першої інстанції встановив та виходив з того, що на час розгляду клопотання підозра щодо вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення обґрунтована, що підтверджується доказами зібраними в кримінальному провадженні. В судовому засіданні прокурором було доведено ризики, передбачені п.п.1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, тимчасово не працюючий, без постійного джерела прибутку, у нього відсутні стійкі соціальні зв`язки, що свідчить про можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Також з урахуванням вимог п.2 ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя враховуючи те, що злочин вчинено підозрюваним із застосуванням насильства, прийняв рішення не визначати останньому розмір застави.
Апеляційний суд повністю погоджується з такими висновками, оскільки встановлено, що слідчий суддя дійшов правильного та обґрунтованого висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.2 ст.115 КК України, які відповідно ст.12 КК України, віднесено до особливо тяжких злочинів.
Це узгоджується також із з нормою п.5 ч.2 ст.183 КПК України, за змістом якої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

На даному етапі провадження суд не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу. А тому, з огляду на наведені у клопотанні слідчого дані, у слідчого судді суду першої інстанції були всі підстави для висновку, що представлені докази об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, на даному етапі хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Наряду з вказаним, у п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Суд апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 поданої в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , щодо застосування відносно останнього менш суворого запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою, так як при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати також і тяжкість звинувачення.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Фактичні обставини інкримінованих підозрюваному кримінальних правопорушень, особливо тяжких злочинів, поєднаних із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу підозрюваного, який є неодноразово судимий за вчинення тяжкого злочину проти власності, таємного викрадення чужого майна, порушення адміністративного нагляду та інших, за які він відбував реальну міру покарання не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, вказують на обґрунтованість застосування до ОСОБА_8 саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування даного підозрюваного під вартою та в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.
При цьому, наявність в останнього постійного місця проживання на території Вінницької області не є безумовною підставою для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вказана обставина не має такого ступеню довіри, яка може бути враховане судом, як така, що має запобіжний вплив на поведінку підозрюваного, та не є такою, що спростовує встановлені судом ризики.
Крім того, ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_8 під вартою, або ж про інші обставини, які б переважили встановлені ризики.
Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.
Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Таким чином, слідчий суддя розглядаючи клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, всебічно з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування виняткового запобіжного заходу, вірно оцінив у сукупності наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватою, а також існування викладених вище ризиків, передбачених ст.177 КПК України. З урахуванням даних про особу підозрюваного встановив наявність підстав для застосування найбільш суворого запобіжного заходу, навівши в ухвалі мотиви необхідності задоволення клопотання слідчого, що на переконання колегії суддів апеляційного суду в повній мірі відповідає вимогам закону.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Згідно з ч.3 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді в частині відсутності обґрунтованих підстав для визначення розміру застави, оскільки кримінальні правопорушення, в яких підозрюється ОСОБА_8 вчинені із застосуванням насильства відносно потерпілої ОСОБА_10 , що повністю узгоджується з вимогами п.1 ч.4 ст.183 КПК України, яким передбачено право слідчого судді не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочинів, вчинених із застосуванням насильства.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а доводи апеляційної скарги викладених в ній висновків суду не спростовують.
Порушень правових позицій Європейського суду з прав людини чи істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для її скасування, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419,422 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Вінницького міськогосуду Вінницької області від 04.01.2021 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 за ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115 КК України - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4