ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1143/20 Справа № 191/3338/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001321 від 15 липня 2017 року, за апеляційними скаргами прокурора Синельниківської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 в інтересах потерпілого ОСОБА_9 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2020 року, щодо
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Синельникове Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,
за участю:
секретаря - ОСОБА_10 ,
прокурора ОСОБА_11 ,
обвинуваченого - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2020 року, ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 124 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Окрім того, судом вирішено цивільний позов потерпілої, питання про стягнення процесуальних витрат та долю речових доказів у кримінальному провадженні
ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 124 КК України, за таких обставин.
Так, 15 липня 2017 року, приблизно в 00.10 годин, ОСОБА_6 , спільно з ОСОБА_12 , здійснивши покупки, вийшли з магазину «Продукти-201» ТОВ АТБ-Маркет, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Садова, 110, де між ними виник усний конфлікт, на ґрунті того, що ОСОБА_12 вже знаходячись у стані алкогольного сп`яніння побачила біля входу у вказаний магазин свого знайомого ОСОБА_13 , й у неї виникло бажання вжити разом з ОСОБА_13 ще алкогольних напоїв.
В ході зазначеного конфлікту, ОСОБА_6 не бажаючи вживати алкоголь з ОСОБА_13 , став відводити ОСОБА_12 від магазину в бік її місця проживання, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки там були його речі, які він бажав забрати та піти додому. В цей час, за суперечкою між ОСОБА_6 та ОСОБА_12 , спостерігали ОСОБА_13 , ОСОБА_9 та ОСОБА_14 , які перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, стояли, біля входу в магазин «Продукти-201» ТОВ АТБ-Маркет, та спілкувалися між собою, та яких обурила поведінка ОСОБА_6 , який уводив від них ОСОБА_12 , бажаючу з ними випити алкогольних напоїв. З метою припинення дій ОСОБА_6 , які перешкоджали ОСОБА_12 разом з ними продовжити вживання алкогольних напоїв, ОСОБА_9 та ОСОБА_13 підійшли до ОСОБА_6 та зробили йому усне зауваження на його поведінку. ОСОБА_6 на зауваження з боку ОСОБА_13 та ОСОБА_9 не відреагував та між ними виникла усна сварка, в ході якої ОСОБА_6 з одного боку та ОСОБА_9 й ОСОБА_13 з іншого боку, висказували усні образи та принижували один одного. ОСОБА_9 перший підійшов до ОСОБА_6 , використовуючи малозначний привід спровокував конфлікт с ОСОБА_6 , почав штовхання, словесну перепалку та почав наносити удари в область голови та тулубу ОСОБА_6 ОСОБА_13 та ОСОБА_14 підійшли до них, та стали навкруги ОСОБА_6 , з метою контролювати події та втрутитися при необхідності.
15 липня 2017 року приблизно о 00.25 годин, ОСОБА_6 не здатний об`єктивно оцінити обстановку у зв`язку з темним часом доби, наявністю навкруги нього трьох агресивно налаштованих осіб у стані сильного алкогольного сп`яніння, які фізично та чисельно мали велику перевагу перед ним та у зв`язку зі спричиненням ударів реально сприймаючи загрозу своєму життю та здоров`ю, знаходячись в оточенні ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 . Під численними ударами, більше п`яти в область голови та тулубу, сприймаючи це як напад всіх трьох оточуючих його людей, перебуваючи у стані необхідної оборони, але діючи з перевищенням її меж, що виразилось у явній невідповідності заподіяної шкоди потерпілому небезпечності посягання, маючи непрямий умисел на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому та кільком особам на його думку здійснюючими на нього напад, з метою припинення останніми протиправних дій, маючи при собі в кишені одягнених на ньому шортів розкладний ніж, дістав вказаний ніж, та утримуючи його в правій руці почав розмахувати ножем попереду себе з вимогою не підходити до нього.
Але ОСОБА_9 продовжив рухатися відносно ОСОБА_6 , у зв`язку з чим ОСОБА_6 продовжуючи розмахувати ножем попереду себе спричинив потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодженні у вигляді : проникаючого колото-різаного поранення живота в лівій клубовій області з евентрацією та поранення тонкого кишечника, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування апеляційної скарги прокурор посилається на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення кримінального процесуального закону України, неправильне застосування закону про України про кримінальну відповідальність та порушення меж судового розгляду. Так, прокурор вказує, що всі дослідженні судом першої інстанції докази, суд в своєму рішенні фактично тільки перерахував, коротко розкрив зміст тільки їх частини, не зазначаючи, які обставини ними підтверджуються або спростовуються, та фактично не дав їм ніякої оцінки. При цьому, на думку прокурора, суд не звернув увагу на те, що деякі докази містять суперечності та не усунув їх. Окрім цього, прокурор зазначає, що суд при ухваленні оскаржуваного вироку, послався на висновки експертиз, які було долучено стороною захисту до матеріалів провадження у суді з грубим порушенням норм ст. 290 КПК України, оскільки вони не були відкриті сторонам кримінального провадження та судом проігноровано клопотання сторони обвинувачення про визнання їх недопустими доказами.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати вирок та виправдати його у зв`язку із недоведеністю наявності в діянні складу кримінального правопорушення. Цивільний позов обвинувачений не визнає, вважає його безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню.
Обгрунтовуючи свої вимоги обвинувачений посилається на незаконність вироку суду першої інстанції. Вказує на те, що він захищався від трьох незнайомих йому людей, які і були ініціаторами конфлікту, в ході якого він отримав більше 10 ударів та знаходився на стаціонарному лікуванні із закритою черепно-мозковою травмою та струсом головного мозку, а у всіх трьох незнайомців, окрім одного, який отримав поранення ножем, не було ніяких пошкоджень. Разом цим, обвинувачений наголошує, що перебуваючи у страху за своє життя він дістав ножа з карману, який носить з собою для побутових потреб, з метою захисту від нападу незнайомців.

В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий, яким виправдати обвинуваченого ОСОБА_6 у зв`язку із недоведеністю наявності в діянні складу кримінального правопорушення. Заявлений цивільний позов вважає безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню.
Свої вимоги захисник обгрунтовує незаконністю рішення суду першої інстанції. Так, на думку захисника ОСОБА_6 діяв саме у стані необхідної оборони, що повністю було доведено у суді, оскільки обвинувачений захищав себе від трьох раніше йому не знайомих молодиків, які знаходилися у стані алкогольного сп`яніння і які були ініціаторами його побиття, що підтверджено висновками судово-медичної експертизи. Разом з цим, захисник вказує на недопустимість як доказів протоколу слідчого експерименту від 12.09.2017 з додатками до нього, оскільки цю процесуальну дію було проведено з грубими порушеннями ч. 7 ст. 223, ст. 240 КПК України та висновку додаткової судово-медичної експертизи № 331, який є похідним від слідчого експерименту від 12.09.2017. При цьому, захисник звертає увагу, що ухвалою слідчого судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001346, за яким ОСОБА_6 визнано потерпілим, було зобов`язано орган досудового розслідування провести повне всебічне неупереджене розслідування в розумні строки, та ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03.08.2018 зобов`язано уповноважених осіб прокуратури Дніпропетровської області внести до ЄРДР відомості про скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 397, ч. 1 ст. 367, ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 382 КК України щодо правоохоронців м. Синельникове за незаконне розслідування вищезазначеного кримінального провадження, які було проігноровано, що вказує, на те, що досудове розслідування проводилося упереджено з грубими порушеннями закону та грунтується на припущеннях, не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і містить у собі істотні суперечності. Захисник звертає увагу, що допитані у суді першої інстанції свідки вказували на те, що ОСОБА_15 та його друзі були у стані алкогольного сп`яніння і жоден із них не сказав про те, що обвинувачений знаходився у стані алкогольного сп`яніння та жоден із свідків не вказав про те, що він особисто бачив цілеспрямований удар ножем обвинуваченим ОСОБА_16 потерпілому ОСОБА_15 , а тому є всі підстави вважати що будь-якого спрямованого удару ножем обвинуваченим взагалі не було. Разом з цим, захисник просить віднестись критично до показів свідка ОСОБА_17 , оскільки вона допитувалася судом першої інстанції 4 рази і кожен раз надавала різні покази.
Окрім того, захисник зазначає, що судом не надано належної оцінки тому, що в наслідок цього конфлікту його підзахисний був на стаціонарному лікуванні з ЗЧМТ та струсом головного мозку, що доводить, що він також зазнав як матеріальної так і моральної шкоди, саме від потерпілого та його друзів, а також, тим обставинам, що його підзахисний з`явився у поліцію самостійно, надав покази, надав слідчому ніж та свої особисті речі, які були у його кров, а тому у суду наявні всі підстави для того, щоб зробити висновок про те, що ОСОБА_6 діяв саме у стані необхідної оборони, не допустивши при цьому її перевищення, що виключає злочинність діяння.

В апеляційній скарзі представник потерпілого просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років. Цивільний позов ОСОБА_9 про стягнення з обвинуваченого матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, задовольнити у повному обсязі.
Обгрунтовуючи заявлені вимоги представник потерпілого посилається на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушеннями вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосуванням закону Укаїни про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого. Так, адвокат вказує, що судом у вироку самостійно суттєво змінено формулювання обвинувачення, шляхом його доповнення фактичними обставинами, які не підтверджуються жодними фактичними даними та жодними належними, допустимими й достовірними доказами, навіть поясненнями обвинуваченого які, при цьому, є не логічними та не узгоджуються з іншими матеріалам кримінального провадження та які спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 . Разом з цим, адвокат вважає, що до пояснень свідка ОСОБА_21 , слід відноситися критично у зв`язку з тим, що фактичні дані щодо розвитку подій, викладені ним, суперечать елементарним, прийнятим у суспільстві правилам та алгоритмам поведінки особи у подібних обставинах. Адвокат вказує, на недопустимість таких доказів, як висновки судово-медичного експерта щодо ОСОБА_6 та інших матеріалів сторони захисту через те, що вони, всупереч вимогам ч. 11 ст. 290 КПК України, не були відкриті стороні обвинувачення, потерпілому та його представнику. Крім того, на думку адвоката, покарання, призначене ОСОБА_6 не відповідає тяжкості скоєного ним злочину та його особі через м`якість, оскільки судом першої інстанції не було надано належної оцінки тим обставинам, що обвинувачений не визнав свою вину, у вчиненому не розкаявся, матеріальну та моральну шкоду, завдану потерпілому не відшкодував, більш того він, навіть, не вибачився перед потерпілим.

В запереченнях захисник ОСОБА_7 на апеляційну скаргу прокурора та представника потерпілого - адвоката ОСОБА_8 просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_6 , апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого залишити без задоволення. Захисник вказує, що він не згодний з цими апеляційними скаргами, та вважає їх безпідставними. Разом з цим, захисник зазначає, що при таких обставинах вчинення злочину, органами досудового слідства з невідомих підстав було розділено тіж самі події на два різні кримінальні провадження, в яких його підзахисний є як підозрюваний так і потерпілий, а потерпілий ОСОБА_22 є навпаки, як потерпілий так і підозрюваний.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла таких висновків.
Згідно з положеннями, закріпленими у ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим, що передбачає його ухвалення компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, а також вмотивованим, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Згідно п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи винуватою зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення.
При цьому, обґрунтування обвинувачення, це не перелік доказів наданих органами досудового розслідування, це аналіз усіх зібраних у провадження доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, обвинуваченого, у висновках експертів та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення.
Чинне законодавство визначено говорить про сукупність доказів як про найбільш важливу умову ухвалення обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні. При цьому досить важливе значення мають виклад і мотивування оцінки кожного доказу у поєднанні з іншими доказами.
Також, Європейський суд з прав людини вказує на необхідність аналізувати положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (п.52 рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» від 25 березня 1999 року; п.58 рішення у справі «Матточіа проти Італії» від 25 липня 2000 року; п.34 рішення у справі «І.Н. та інші проти Австрії» від 20 квітня 2006 року).
Аналогічного висновку про необхідність «доведення винуватості особи у вчиненні злочину поза будь-яким розумним сумнівом», а відповідно і наведення його обґрунтованості у судовому рішенні, Верховний Суд України дійшов у постанові від 3 березня 2014 р. у справі № 5-49кс13, де зазначив про те, що «необґрунтованість судових рішень є істотним порушенням таких засад судового провадження, як законність, забезпечення права на захист, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів, безпосередність дослідження показань та інших доказів. Ці порушення мають визнаватися достатніми і необхідними для визнання результатів розгляду обвинувачення сумнівними, недостовірними і такими, що не відповідають істині. За їх наявності судові рішення не можуть (не повинні) залишатися в силі».
Необхідно звернути увагу на те, що метою судочинства є не лише формальне вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку відповідно до вимог ст. 368 КПК України, а досягнення правосуддя, в зв`язку з чим суд зобов`язаний дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі прийнятого ним рішення й забезпечують його правосудність.
Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.
Судом першої інстанції не дотримано зазначених вимог кримінального процесуального закону при розгляді провадження та прийнятті судового рішення, а тому вирок не може вважатися законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Так, суд, обгрунтовуючи свої висновки про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого, вказав, що такі висновки повністю підтверджується показаннями обвинуваченого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_23 та ОСОБА_12 , висновком експерта № 341 ( додатково до висновку експерта № 315 від 18.08.2017 року) від 20.09.2017 року щодо ОСОБА_6 , згідно якого при судово-медичній експертизі у ОСОБА_6 встановлені тілесні пошкодження у вигляді синців верхнього і нижнього повік обох очей; 3-х синців внутрішньої поверхні лівого плеча в середній і нижній третинах, 2-х синців задньої поверхні правого плеча в нижній третині, синця внутрішньої поверхні правого плеча в нижній третині та, що стороною обвинувачення не доведено наявність у ОСОБА_6 фізичної можливості уникнути конфлікту, оскільки обвинувачений фізично та чисельно поступався оточуючим його особам потерпілому ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .
Разом з тим, суд не навів доводів, чому не взяв до уваги ті обставини, що відповідно до висновку експерта № 331 від 12.09.2017 (додатково до висновку експерта № 324 від 30.08.2017), механізм виникнення тілесних ушкоджень, на який потерпілий ОСОБА_9 вказував під час проведення слідчого експерименту від 12.09.2017 не суперечить наявним у нього тілесним ушкодженням, що й підтверджено при проведенні судово-медичної експертизи, згідно якї у потерпілого встановлено: рубці на передній поверхні живота та рубець нігтьової фаланги ІІІ пальця лівої кисті. Тілесне пошкодження у вигляді різаної рани нігтьової фаланги ІІІ-го пальця лівої кисті може свідчити про можливу боротьбу, або самозахист. Тілесне пошкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення живота в лівій клубовій області з евентрацією та пораненням тонкого кишечника відповідає категорії ТЯЖКИХ тілесних пошкоджень за ознакою небезпеки до життя.
Вищенаведене суд не спростував, не навів доводів чому не приймає вказані докази як належні та допустимі, хоча у вироку навів їх як докази, однак не вказав що саме ці докази доводять чи спростовують.
При цьому, суд не вжив встановлених законом заходів для перевірки версії обвинуваченого щодо механізму спричинення ним тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 .
Отже, виходячи з наведеного, суду необхідно було належним чином встановити та надати оцінку всім обставинам у провадженні та механізму спричинення потерпілому ножового поранення та інших тілесних ушкоджень, які були у нього виявлені, як за версією потерпілого, так і обвинуваченого.
Судом також не наведено мотивів на спростування показів потерпілого та свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які вказували, що ОСОБА_6 ніхто не затримував, ніякої загрози йому не створювали, та ці обставини є істотними для правильності кваліфікації дій обвинуваченого.
Окрім того, суд у вироку надаючи оцінку показам потерпілого та цих свідків дійшов хибного висновку, що така їх позиція спрямована на приховування протиправної поведінки із їх боку, через наявність кримінального провадження № 0001346 від 18.07.2017 року за ч.2 ст. 125 КК України, за фактом отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_6 з боку ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , та не перевірив того, що згідно з постановою слідчого від 30.11.2018, це кримінальне провадження було закрито у зв`язку із відсутністю в діянні складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд належним чином не мотивував своє рішення, не проаналізував і не дав відповідної оцінки наявним доказам у їх сукупності, не навів у вироку переконливих мотивів, із яких він взяв до уваги одні докази і відкинув інші, та при оцінці доказів не усунув наявні суперечності, фактично обмежився формальним переліком досліджених ним доказів та положень закону, що привело до порушення вимог кримінального процесуального закону та передчасного висновку про відсутність в діях обвинуваченого складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України й необхідності кваліфікації його дій обвинуваченого за ст. 124 КК України.
Згідно п.п.1, 2, 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
З огляду на наведені обставини, судова колегія вважає за необхідне, керуючись ст. 9 КПК України, де вказано, що у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені зокрема п.п. 2, 15, 16 ч. 1 ст. 7 КПК, скасувати вирок та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
При новому розгляді провадження суду необхідно усунути зазначену вище неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та порушення кримінального процесуального закону, всебічно, повно та об`єктивно дослідити всі обставини провадження, перевірити усі доводи, які викладені в апеляційних скаргах, й прийняти законне і обґрунтоване рішення.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, коллегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А
Апеляційну скаргу прокурора Синельниківської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 - задовольнити.
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 в інтересах потерпілого ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2020 року, щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляду суді першої інстнації.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4