Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
01 грудня 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000262 щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, з середньою освітою, одруженого, непрацюючого, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за участю учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Володимирецького районного суду Рівненської області від 18 грудня 2019 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, і призначено штраф у розмірі 90 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1530 грн.

Як визнав доведеним суд, ОСОБА_5 25 травня 2018 року близько 19.20 год, перебуваючи біля центрального магазину в с. Крупове Дубровицького району Рівненської області, помітивши на порозі вказаного магазину ОСОБА_8 , з мотивів триваючого конфлікту між їхніми сім`ями, умисно наніс останньому один удар кулаком правої руки в обличчя, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді рани з нерівними краями, заокругленими кінцями, довжиною до 2,8 см, що ушита трьома шовковими хірургічними швами в лівій вилично-скроневій ділянці, синця фіолетового кольору обох повік лівого ока та струсу головного мозку, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоровя.

У поданій апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_7 , покликаючись на незаконність і необґрунтованість вироку суду першої інстанції, доводить, що суд обґрунтував оскаржуваний вирок висновками, які не відповідають фактичним обставинам справи, недопустимими та неналежними, на її думку, доказами, а також неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що суд, на її думку, не дав відповідної правової оцінки обставинам справи і безпідставно визнав ОСОБА_5 винним в умисному заподіянні ОСОБА_8 легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, оскільки показання свідків, яких всупереч вимог КПК України судом не приведено до присяги, не підтверджують вини ОСОБА_5 , не встановлено мети, мотивів конфлікту, способу отримання ушкоджень, а, відтак, і факту кримінального правопорушення. Доводить, що з висновку експерта № 122 від 31 травня 2018 року, який складений на підставі медичних документів ОСОБА_8 , без безпосереднього огляду потерпілого, не можливо встановити механізм отримання тілесних ушкоджень, а клопотання захисту про допит експерта відхилено.

Просить скасувати вирок суду і за відсутності вини ОСОБА_5 у вчиненому зкрити провадження.

В запереченні на апеляційну скаргу потерпілий ОСОБА_8 просить вирок суду залишити без зміни, як законний, мотивований та справедливий, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки винність ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, доведена повністю, а призначене покарання відповідає вимогам закону.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Потерпілий ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомленим про день і час розгляду апеляційної скарги, що підтверджується повідомленням про особисте вручення рекомендованого поштового відправлення, в судове засідання не з`явився. Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника-адвоката ОСОБА_7 щодо скасування вироку внаслідок істотного порушення судом вимог КПК України, підтримані обвинуваченим ОСОБА_5 , думку прокурора про часткове задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційній скарзі захисника, поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим, згідно норм матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, та оціненими судом, відповідно до статті 94 КПК України.

Суд має розглянути питання, чи був процес справедливим в цілому, включаючи апеляційне провадження та спосіб отримання доказів (справа Салов проти України від 06.09.2005 року).

Згідно ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може грунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення на прямих доказах.

При ухваленні вироку суди повинні керуватися положеннями ст. 374 КПК України, що регулює питання змісту вироку.

Суд повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності для вирішення питань, зазначених у ст. 324 КПК України, що вирішуються судом при постановленні вироку. Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути обов`язково мотивованим у вироку, у якому не допускається застосування формулювань, які свідчать про припущення суду і викликають сумнів у достовірності доказів.

Зазначені вимоги закону, на думку колегії суддів, суд першої інстанції залишив поза увагою, оскільки при розгляді провадження та винесення вироку допустив істотне порушення вимог кримінального-процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, що, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, є підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в апеляційній інстанції.

При розгляді кримінального провадження суд, безпосередньо дослідивши матеріали справи, в тому числі, і висновок експерта № 122 від 30.05.2018 року, послідовно виклавши у змісті вироку показання потерпілого ОСОБА_8 та свідків, не надав їм належної правової оцінки, і за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, на порушення вимог закону, у вироку не зазначив, чому взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Як вбачається з вироку, винність обвинуваченого ОСОБА_5 суд обгрунтував показаннями потерпілого ОСОБА_8 та свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які самого моменту завдання потерпілому тілесних ушкоджень не бачили, відхиливши ряд клопотань сторони захисту, в тому числі, і клопотання про допит експерта в частині встановлення механізму отримання тілесних ушкоджень потерпілим та свідків, необхідність допиту яких існувала для встановлення об`єктивної істини у справі.

При апеляційному розгляді захисник-адвокат ОСОБА_7 підтвердила вищенаведені обставини, вказавши при цьому, що весь судовий процес проведено з грубим порушенням вимог кримінального-процесуального закону, а допитані свідки, показання яких покладено в основу обвинувального вироку, не приведені до присяги, згідно вимог ст. 352 КПК України, про що наголошує в судовому засіданні і прокурор.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 352 КПК України, перед допитом свідок попереджається про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання. Якщо перешкод для допиту свідка не встановлено, головуючий в судовому засіданні приводить його до присяги, зміст якої визначено КПК.
Як вбачається з технічного аудіозапису та журналів судового засідання, вказані в обвинувальному акті стороною обвинувачення свідки, показання яких безпосередньо заслухано судом, не були приведені до присяги головуючим чи судовим розпорядником за розпорядженням головуючого, згідно вимог ч. 2 ст. 74 КПК України, а тому колегія суддів ставить їхні показання під сумнів.
Відповідно до положень ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути зазначені істотні порушення процесуального закону шляхом повторного дослідження вищевказаних обставин кримінального провадження, оскільки, з огляду на зміст мотивувальної частини вироку, ці обставини під час кримінального провадження в суді першої інстанції не встановлені.

Враховуючи наведене, вирок суду не може вважатися законним та обґрунтованим, і підлягає скасуванню з направленням кримінального провадження на новий судовий розгляд.

Оскільки вирок скасовується у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, допущеним судом першої інстанції, то, згідно положень ч. 2 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів та переваги одних доказів над іншими, що належить вирішити суду першої інстанції, усунувши допущені істотні порушення вимог КПК України.
Керуючись ст.ст. 404-405, 407, 409, 412, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Володимирецького районного суду Рівненської області від 18 грудня 2019 року стосовно ОСОБА_5 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І :
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3