Справа № 462/3798/19
провадження 1-кп/462/561/20
У Х В А Л А

26 листопада 2020 року Залізничний районний суд м. Львова у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження №0004617 про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

встановив:
В провадженні Залізничного районного суду м. Львова перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0004617 про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

В ході судового розгляду прокурором заявлено клопотання про продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, мотивуючи це тим, що продовжують існувати ризики, передбачені п. 1 та 4 ч. 1 ст. 177 КПК України. Просить його клопотання задовольнити, а у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого відмовити.

Захисник ОСОБА_8 відносно задоволення клопотання прокурора заперечив та заявив клопотання про зміну застосованого на досудовому слідстві обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обравши йому запобіжний захід у виді домашнього арешту. Зазначив, що зазначені прокурором ризики, визначенні ст. 177 КПК України, є необґрунтованими і не підтверджені жодними доказами, прокурором не доведено неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу. Між тим, тяжкість пред`явленого обвинувачення не може бути єдиною підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу, а тому просить клопотання прокурора залишити без задоволення та задовольнити клопотання про зміну запобіжного заходу і застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Обвинувачений відносно задоволення клопотання прокурора заперечив, просить задовольнити клопотання його захисника та застосувати до нього запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Потерпіла у вирішенні клопотання прокурора про продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою поклалася на розсуд суду.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд приходить до наступного.

Під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу, випливає зі змісту ст. 331 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Обвинуваченому ОСОБА_7 ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 29.12.2018 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 06.10.2020 продовжено на 60 днів.

За змістом закону тримання під вартою як запобіжний захід може бути застосовано лише у разі, якщо прокурор наявною сукупністю дозволених законом при прийнятті даного рішення засобів доказування доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим в ст. 177 КПК України. Неможливість запобігти даним ризикам слід розуміти як недостатність інших запобіжних заходів для того, щоби убезпечити їх настання.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого, суд враховує вимоги п.п. 3, 4 і 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного кримінального правопорушення; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила кримінальне правопорушення; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 №33977/96 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Ризиками, які дають підстави суду продовжити обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою слід вважати той факт, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, що свідчить про високий ступінь ризику переховування від суду, окрім цього на даний час судом ще не допитані всі свідки і не досліджені докази, що свідчить про існування ризику тиску зі сторони обвинуваченого на свідків, а відтак наявні всі підстави для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Суду не надано беззаперечних доказів, які б вказували на те, що обвинувачений не може в подальшому перебувати під вартою за станом здоров`я.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.

Продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, незважаючи на презумпцію невинуватості, з урахуванням серйозності висунутого обвинувачення, наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на даному етапі є адекватним превентивним заходом.

Оскільки заявлені при обранні та продовженні запобіжного заходу ризики щодо неналежної поведінки обвинуваченого не зменшилися, що виправдовує подальше його тримання під вартою, суд знаходить доцільним продовження раніше застосованого запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 60 днів, тобто з 26.11.2020 до 24.01.2021 включно, а відтак клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.176-178, 331 КПК України, суд-

постановив:
Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 (шістдесят) днів, тобто до 24.01.2021 включно.

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Ухвала щодо продовження запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3