Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

14 липня 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 21 травня 2020 року у кримінальному провадженні №0001414 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИЛА:

В поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить змінити оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим через суворість, та призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання застосувавши положення ст.69 КК України.

Згідно оскаржуваного вироку, ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки. На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Рівненського районного суду Рівненської області за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України від 03 липня 2019 року. Остаточне покарання ОСОБА_4 призначено у виді позбавлення волі строком на чотири роки один місяць. Запобіжний захід до набрання вироком законної сили, але на строк не більше двох місяців, залишено попередній у виді тримання під вартою. В строк відбутого покарання засудженому зараховано строк попереднього ув`язнення з 11 лютого 2020 року. Початок строку відбування покарання рахувати з 11 лютого 2020 року. Також вирішено питання щодо долі речових доказів у даному кримінальному провадженні.

В поданій апеляційній скарзі захисник оскаржує судове рішення з мотивів призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вказує на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги показів потерпілого ОСОБА_8 , який під час допиту в суді зазначив, що жодних матеріальних претензій до обвинуваченого не має. Також суд не врахував той факт, що покази очевидців події ОСОБА_9 та ОСОБА_10 розходяться з показами потерпілого ОСОБА_8 , який в суді показав, що очевидці не могли бачити та чути, що відбувалось між ним та ОСОБА_4 , оскільки в той момент знаходились не в полі їх зору. Крім того, не враховано і те, що бабуся потерпілого ОСОБА_11 також не має жодних претензій до ОСОБА_4 .

За вироком суду, ОСОБА_4 28 жовтня 2019 року, приблизно о 13 годині 00 хвилин, перебуваючи у громадському місці, на території магазину «Смак», під літнім накриттям, що знаходиться за адресою: вул.Євгенії Наумець, 2А, с.Дерев`яне Рівненського району Рівненської області, маючи раптово виниклий умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів та з метою власного матеріального збагачення, усвідомлюючи, що за його протиправними діями спостерігають потерпілий та сторонні особи, з лівої кишені куртки ОСОБА_8 , відкрито викрав належний останньому мобільний телефон марки «Doogee X100», вартістю 1382 гривні 12 копійок, після чого із викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, тим самим заподіяв потерпілому майнову шкоду на вищевказану суму.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 , які підтримали подану захисником апеляційну скаргу, міркування прокурора щодо відмови у задоволенні апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З положень статті 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні, зазначеного у вироку кримінального правопорушення, ґрунтується на доказах, зібраних у встановленому законом порядку, досліджених у судовому засіданні, належно оцінених судом.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.2 ст.186 КК України є вірною та в поданій захисником обвинуваченого апеляційній скарзі не оспорюється.

Беручи до уваги, що в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого порушується питання про необгрунтованість вироку внаслідок невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів керуючись ст.404 КПК України не наводить доводи на підтвердження вини ОСОБА_4 у вчиненні поставленого йому у вину злочину та його кваліфікації.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про застосування до обвинуваченого положень ст.69 КК України при призначенні йому покарання за ч.2 ст.186 КК України, є неспроможними з огляду на таке.

Згідно ст.409 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) Закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

За вимогами ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що помякшують і обтяжують покарання.

Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визначаються також Європейським судом з прав людини який у своїх рішеннях (зокрема у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду.

При цьому, за змістом ст.69 КК України призначення основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статі (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину з урахуванням особи винного.

У кожному випадку застосування ст.69 КК України суд зобов`язаний у своєму рішенні зазначити, які саме обставини справи або дані про особу винного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, при цьому зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що можуть бути враховані як такі, що пом`якшують покарання, а й обгрунтувати, виходячи із загальних засад призначення покарання, яким чином сукупність таких обставин істотно знизила тяжкість вчиненого злочину.

Як вбачається із вироку, свій висновок про не можливість призначення обвинуваченому покарання відповідно до положень ст.69 КК України, нижче від нижчої межі санкції статті, суд обгрунтував тим, що не встановлено жодної пом`якшуючої обставини. Крім того, суд зазначив, що наявність складних сімейних обставин не може бути підставою для застосування положень ст.69 КК України. З такими висновками погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, судом першої інстанції було враховано той факт, що потерпілий до обвинуваченого претензій не має та просив його суворо не карати, на що покликається захисник обвинуваченого в апеляційній скарзі як на підставу застосування положень ст.69 КК України, та дано цьому належну оцінку.

Крім того, колегією суддів зі змісту апеляційної скарги захисника обвинуваченого не встановлено інших доводів, які б ствердили про можливість застосування до ОСОБА_4 положень ст.69 КК України.

А тому доводи захисника обвинуваченого, які вона покладає в основу зміни вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та повністю їм суперечать, а тому є безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку судом першої інстанції, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , було враховано всі необхідні для того обставини та призначено покарання, яке є необхідним та достатним для його виправлення та попереження вчинення ним нових злочинів, а тому доводи апеляційної скарги в частині призначеного покарання є необгрунтованими.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає вирок суду першої інстанції ухваленим у відповідності до вимог ст.370 КПК України і підстав для його зміни чи скасування не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:

Вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 21 травня 2020 року у кримінальному провадженні №0001414 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення цим судом та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Суддя-доповідач ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3