КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 20 липня 2020 року апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_5 , на ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 07 квітня 2020 року,

за участі: прокурора ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_5 про накладення арешту на майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_6 .

Не погоджуючись з таким рішенням, прокурор Київської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_5 , подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 07 квітня 2020 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора.
Щодо строку на апеляційне оскарження, то автор апеляційної скарги зазначає, що рішення слідчим суддею постановлено за відсутності прокурора, а його копію Київська місцева прокуратура № 5 отримала лише 13 квітня 2020 року.

Так, автор апеляційної скарги вважає, що ухвала слідчого судді прийнята формально за неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення питання.

Зокрема, прокурор стверджує, що суд, під час розгляду клопотання, невірно дійшов висновку про недоцільність накладення арешту на вказане нерухоме майно, а також про відсутність підстав для задоволення клопотання, посилаючись на ст. 170 КПК України, зважаючи, зокрема, на те, що існують підстави вважати, що невстановлені особи шахрайським шляхом заволоділи приміщенням технічних поверхів в секціях АДРЕСА_2 , при цьому нанесли співвласникам вказаного будинку матеріальної шкоди в особливо великих розмірах.

ОСОБА_6 власник майна у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, про дату, час та місце судового засідання був завчасно проінформований, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дане провадження за його відсутності, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 395 КПК України, ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення, а у випадку якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З матеріалів справи видно, що клопотання про арешт майна розглянуто слідчим суддею за відсутності учасників провадження, у тому числі прокурора, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне поновити пропущений строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

Як убачається з наданих суду матеріалів провадження, Оболонським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні відомості якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань29 червня 2017 року під № 0006067, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ст. 356 КК України.

Досудовим розслідуванням виявлено, що невстановлені особи з травня 2017 року в будинку АДРЕСА_3 самоправно здійснюють будівельно-ремонтні роботи.

Крім того, до СВ Оболонського управління поліції надійшли матеріали стосовно можливих протиправних дій невстановлених осіб, а саме: самовільного всупереч діючого законодавства України заволодіння нежитловими приміщеннями за згаданою адресою.

13 березня 2020 року прокурор Київської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_6 .

Ухвалою слідчого судді згаданого районного суду від 07 квітня 2020 року у задоволенні клопотання прокурора відмовлено.

Приймаючи рішення, слідчий суддя зазначив про відсутність підстав для задоволення клопотання прокурора, оскільки органом досудового розслідування не доведено належними та допустимими доказами можливість подальшого використання цих речових доказів, не доведено які саме обставини ці речові докази можуть підтвердити і неможливість за допомогою інших доказів довести ці обставини. Крім цього, в клопотанні не вказується і до нього не долучено належних та допустимих доказів того, що майно, на яке слід накласти арешт належало чи належить підозрюваному по кримінальному провадженню або особам, які в силу закону повинні нести за нього цивільну відповідальність. Також, у клопотанні не міститься будь яких доказів про те, що у кримінальному провадженні було повідомлено про підозру будь якій особі.

Таке рішення слідчого судді колегія суддів вважає законним та обґрунтованим, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Так, згідно з вимогами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, а саме забезпечення збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Положеннями ч. 1 ст. 173 КПК України, визначено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Як убачається з матеріалів судового провадження, та правильно встановлено слідчим суддею, органом досудового розслідування не доведено, що згадане майно, на яке прокурор просить накласти арешт, було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідає вимогам ст. 98 КПК України.

Не спростовують такий висновок і доводи викладені в апеляційній скарзі прокурора.
Крім того, слід зазначити, що визнання стороною обвинувачення арештованого майна речовим доказом у даному кримінальному провадженні, не може бути єдиною умовою для арешту майна, оскільки не є визначеною законом підставою для цього.

Не враховано прокурором і розумність, співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, та наслідки накладення арешту на майно.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що слідчий суддя всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту, а тому доводи викладені в апеляційній скарзі про незаконність ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Також, необхідно зазначити, що копії документів та інших матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання про арешт майна, повинні бути належним чином завіренні, що випливає зі змісту ст. 171 КПК України.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, а тому її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора, навіть з урахуванням усіх викладених в ній доводів, - без задоволення.

На підставі вищевикладених обставин, керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Поновити прокурору Київської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_5 , строк на апеляційне оскарження.

Ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 07 квітня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_5 про накладення арешту на майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_6 , - залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-сс/824/2405/2020 Категорія: ст.170 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_7 Доповідач: ОСОБА_1