Справа №577/2754/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/243/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 зі змінами та доповненнями поданими заступником керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 12 серпня 2020 року, відносно

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Конотоп, Сумської області, українця, громадянина України, зареєстрованого по АДРЕСА_1 фактично проживає в АДРЕСА_2 , з середньою технічною освітою, неодруженого, не працюючого, в силу ст. 89 КК України не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 в якій вона, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та кваліфікації його дій, просила вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 12.08.2020 відносно ОСОБА_10 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та призначити новий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду.

В подальшому заступник керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_9 подав зміни та доповнення до апеляційної скарги і просив вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 12.08.2020 стосовно ОСОБА_10 змінити в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та вважати ОСОБА_10 засудженим за ч. 1 ст. 309, ст. 69 КК України до покарання у виді 3502 грн. штрафу, що складає 206 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. В іншій частині вирок суду просив залишити без зміни.

Даним вироком ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, призначено покарання у виді громадських робіт на строк 100 годин.

Стягнуто з ОСОБА_10 у прибуток держави процесуальні витрати за проведення експертизи в розмірі 1634,50 грн.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор вказувала, що застосовуючи до ОСОБА_10 положення ст. 69 КК України, суд безпідставно призначив йому більш суворий вид покарання, не передбачений санкцією ч.1 ст.309 КК України громадські роботи, в той час коли зазначеною нормою закону визначено інший більш м`який вид покарання штраф.

Наголошує, що саме штраф є найбільш сприятливим для обвинуваченого видом покарання, про застосування якого було досягнуто згоду між прокурором та підозрюваним під час укладення угоди про визнання винуватості від 28.07.2020 року.

Зазначає, що судом необґрунтовано відмовлено у затверджені даної угоди, через те, що обвинувачений ніде не працює та не має офіційного джерела доходів, оскільки вона була укладена у присутності захисника і обвинувачений особисто підтвердив свою спроможність сплатити штраф у визначеному розмірі. Крім того, на переконання прокурора, призначивши справу до судового розгляду та переконавшись у наявності у ОСОБА_10 відповідних коштів для сплати штрафу в розмірі 3502 грн. суд дійшов неправильного висновку, що зазначене покарання буде становити надмірних тягар для обвинуваченого, оскільки через наявні у обвинуваченого захворювання ймовірно він може потребувати медичного лікування і відповідно витрати певних коштів, через що вважає рішення суду суперечливим а мотиви для ухвалення даного рішення надуманими.

У змінах та доповненнях до апеляційної скарги заступник керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_9 зазначав, що суд першої інстанції безпідставно призначив ОСОБА_10 покарання у виді громадських робіт, яке не зазначено у санкції ч.1 ст.309 КК України. Крім того, вказує, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про неможливість сплати обвинуваченим штрафу і визначив до відбування покарання у виді громадських робіт, які є більш тяжким видом покарання, ніж штраф, що значно погіршує становище ОСОБА_10 .

Інші учасники кримінального провадження обвинувачений, захисник апеляційні скарги на судове рішення не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції, 02.07.2020 близько 13.20 год. ОСОБА_10 , перебуваючи біля будинку №35 по вул. Богдана Хмельницького, в м. Конотоп, незаконно придбав у невстановленої досудовим розслідуванням особи дві пігулки медичного наркотичного лікарського засобу «Метадон», що містить у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено, метадон загальною вагою 0,0438 г, поклав його до кишені шортів та почав незаконно зберігати при собі для власного вживання без мети збуту. Цього ж дня о 13:30 год. на перехресті вул. Серафимовича та 3-го пров. Б. Хмельницького, в м. Конотоп під час перевірки та огляду місця події працівники поліції Конотопського ВП ГУНП в Сумській області, з добровільної згоди ОСОБА_10 , вилучили у нього дві пігулки у фрагменті медичного блістера з написом «Метадон», які згідно висновку експерта №19/119/7/2-1550е від 13.07.2020 містять у своєму складі метадон, віднесений відповідно до таблиці II списку №1 Постанови КМУ № 770 від 06.05.2000 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» до наркотичних засобів, обіг яких обмежено, загальною масою (безводної основи) в двох таблетках 0,0438 г. Згідно таблиці 1, затвердженої Наказом МОЗ України від 01.08.2000 №188 «Про невеликі, великі та особливо великі розміри наркотичних засобів, що знаходяться у незаконному обігу», загальна вага метадону, вилученого у ОСОБА_10 , в розмірі 0,0438 г на 0,0238 г перевищує граничну межу невеликих розмірів, встановлену для даного виду наркотичного засобу.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, яка вимоги апеляційної скарги зі змінами та доповненнями підтримала, просила вирок суду першої інстанції змінити, думку захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 , яка проти задоволення вимог апеляційної скарги прокурора зі змінами та доповненнями не заперечувала, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги зі змінами та доповненнями, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання в разі ухвалення обвинувального вироку.

Перевіряючи вирок суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги зі змінами та доповненнями, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вищевказаних вимог закону.

Так, у відповідності до вимог ч.2 ст. 394, ч.1 ст. 404 КПК України, враховуючи, що вирок суду відносно ОСОБА_10 в частині фактичних обставин кримінального провадження і правильність правової кваліфікації його дій ніким не оспорюються, тому висновки суду першої інстанції щодо цих обставин перевірці апеляційним судом не підлягають.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність обвинуваченого та кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів справи не виявлено.

Водночас, як обґрунтовано зазначено в апеляційній скарзі прокурора зі змінами та доповненнями, вирок суду першої інстанції в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_10 покарання є незаконним та підлягає зміні.

Так, згідно ч. ч. 1,2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання недостатній для виправлення особи та попередження нею нових злочинів; суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до п. 1, п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожної особи, яка визнається винуватою у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог закону про кримінальну відповідальність й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів. При цьому, досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину, як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле, склад сім`ї, матеріальний стан, обставини, що стали причиною вчинення протиправних дій обвинуваченим, поведінку останнього після події, що сталася.

Відповідно ст. 69 КК України для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.65 КК України, призначаючи покарання ОСОБА_10 належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно вимог ч.2 ст.12 КК України відноситься до кримінальних проступків. У відповідності до вимог ст. 66 КК України суд визнав обставинами, які пом`якшують покарання: щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого ОСОБА_10 судом не встановлено.

Крім того, судом першої інстанції обґрунтовано враховано характеризуючи дані ОСОБА_10 , який в силу ст. 89 КК України не судимий, зареєстрований по АДРЕСА_1 , не працює, як безробітний на обліку в центрі зайнятості не перебуває, але з 07.08.2020 перебуває на обліку як особа, яка шукає роботу, має матір ОСОБА_11 , 1955 року народження, на психіатричному обліку не перебуває, з 03.01.2017 року знаходиться на обліку у нарколога з діагнозом «Епізодичне вживання опіатів». На програмі ЗПТ не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, інвалідності не має.

З урахуванням вищезазначеного суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про можливість застосування при призначенні обвинуваченому покарання вимог ст. 69 КК України.

Однак, як слушно зазначено прокурором в апеляційній скарзі та у поданих до неї змін та доповнень, суд першої інстанції безпідставно призначив ОСОБА_10 покарання у виді громадських робіт.

Так, за приписами статті 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню ними нових кримінальних правопорушень.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, у судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_10 зазначав, що має можливість сплатити передбачений санкцією ч. 1 ст. 309 КК України штраф, оскільки грошові кошти у нього наявні, має заробіток, хоча офіційно не працевлаштований. Інший вид покарання буде заважати йому отримувати дохід для проживання, оскільки він працює за межами області. Така позиція обвинуваченого була підтримана його захисником.

Однак, всупереч таким доводам обвинуваченого суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про неможливість сплати обвинуваченим штрафу і визначив до відбування покарання у виді громадських робіт, які є більш тяжким видом покарання, ніж штраф, та не передбачені санкцією частини 1 статті 309 КК України, що значно погіршує становище ОСОБА_10 .

Враховуючи, що суд першої інстанцій дійшов до висновку про можливість застосування при призначенні ОСОБА_10 покарання вимог ст. 69 КК України і надмірність визначеного сторонами провадження штрафу в сумі 3502 грн., а саме така сума штрафу була обумовлена сторонами при укладенні угоди про визнання винуватості, у затвердженні якої судом 03.08.2020 відмовлено, суд першої інстанції, як обґрунтовано вказано прокурором, мав можливість призначити штраф у мінімальному передбаченому законом розмірі.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.

Враховуючи викладене, керуючись п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 12 серпня 2020 року в частині призначення покарання змінити, та призначити обвинуваченому ОСОБА_10 покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 206 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 3 502 гривні.

За таких обставин, апеляційна скарга зі змінами та доповненнями заступника керівника Сумської обласної прокуратури підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 408, 413, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу зі змінами та доповненнями поданими заступником керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_9 задовільнити.

Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 12 серпня 2020 року відносно ОСОБА_10 змінити в частині призначення покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Вважати ОСОБА_10 засудженим за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.309 КК України і визначити йому покарання по цьому закону із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 206 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 3 502 гривні.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4