1Справа № 335/6219/19 1-кп/335/429/2020
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2020 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження №0001068 від 29.03.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 364, ч. 3 ст. 206 КК України,
ВСТАНОВИВ:
23.12.2019 року до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001068 від 29.03.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 364, ч. 3 ст. 206 КК України, затверджений заступником начальника управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області ОСОБА_11 12.12.2019 року.

У підготовчому судовому засіданні прокурор вважає за можливе призначити провадження до судового розгляду на підставі обвинувального акту за участю сторін та інших учасників кримінального провадження, оскільки вважає, що дане кримінальне провадження підсудне Орджонікідзевському районному суду м. Запоріжжя, підстав для закриття кримінального провадження немає, обвинувальний акт відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України і підстави для його повернення прокурору відсутні.

Потерпілий та представник потерпілого вважають за можливе призначити провадження до судового розгляду.

У підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_10 вважає неможливим призначення кримінального провадження до судового розгляду. Подав клопотання про повернення обвинувального акту прокурору з підстав його невідповідності вимогам ст. 291 КПК України, в обґрунтування якого зазначив наступне. Досудове розслідування у даному провадженні закінчено складенням обвинувального акту 30.05.2019, затвердженого прокурором ОСОБА_11 31.05.2019 року, який надійшов до суду 05.06.2019 року та ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 16.08.2019 року, яка набрала законної сили, повернутий прокурору для усунення недоліків обвинувального акту, у тому числі для вручення обвинуваченому та захиснику.

Разом із тим, вказаний обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування ОСОБА_8 та захисникам вручено знов не було, ухвала суду виконана не була, натомість до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя направлено зовсім інший обвинувальний акт складений і підписаний слідчим 12.12.2019 року та затверджений заступником начальника управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області ОСОБА_11 12.12.2019 року. Окрім того, в новому обвинувальному акті встановлюючи посаду, яку обіймав ОСОБА_8 та його посадові обов`язки досудове розслідування допускає суперечності та вказує дві взаємовиключні посади обвинуваченого. В новому обвинувальному акті не зазначено місце вчинення кримінальних правопорушень, в акті взагалі відсутні будь-які посилання про те, що місце вчинення кримінального правопорушення не вдалося встановити під час досудового розслідування. Більш того, досудове розслідування у даному провадженні повинно було проводитися детективами Національного антикорупційного бюро, а не слідчими Національної поліції. З огляду на наведене захисник просив повернути обвинувальний акт прокурору.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав клопотання про повернення обвинувального акта прокурору з підстав його невідповідності вимогам ст. 291 КПК України. Зазначив, що він та його захисники не отримували обвинувального акту та реєстру досудових розслідувань у порушення вимог ст.ст. 291,293 КПК України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 підтримав клопотання про повернення обвинувального акту прокурору і зазначив, що до теперішнього часу обвинувальний акт від 30.05.2019 року стороні захисту вручено не було, чим грубо порушено права обвинуваченого на захист.

Дослідивши матеріали обвинувального акту від 12.12.2019 року з реєстром матеріалів досудового розслідування №0001068 від 29.03.2014 року, заслухавши думку учасників кримінального провадження з приводу можливості призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, суд приходить до висновку про повернення обвинувального акту прокурору з таких підстав.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України, підставою для повернення судом у підготовчому судовому засіданні обвинувального акту прокурору є його невідповідність вимогам КПК України.

Стаття 2 КПК України зазначає, що завданням кримінального провадження серед іншого є охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження і застосування до кожного його учасника належної правової процедури.

Згідно ст.7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження.

Відповідно до ст.9 КПК України проявом законності є в тому числі неухильне дотримання слідчим, прокурором вимог КПК України.

Вимоги ж до обвинувального акту визначені ст.291 КПК України.

Судом встановлено, що обвинувальний акт вказаним вимогам закону не відповідає, з огляду на таке.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт має містити: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
При цьому, ч. 1 ст. 91 КПК України регламентовано, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Згідно положення п. (а) ч. 3 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 р., згідно якого кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.
Обвинувачення повинно бути конкретним, обвинувачена особа, реалізує своє право на захист від пред`явленого їй конкретного обвинувачення (відомості про час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).
При цьому можливість зміни обвинувачення прокурором під час судового розгляду справи, коли суд звертає увагу на неконкретність обвинувачення на підготовчому судовому засіданні, а прокурор має можливість у стислі терміни усунути вказані порушення, фактично призводить до порушення як права обвинуваченого особи на захист, передбачене ст.20 КПК України через неконкретність обвинувачення, так і на порушення розумних строків судового розгляду кримінального провадження відповідно до вимог ч.4,5 ст.28 КПК України та в кінцевому результаті призводить по порушень вимог ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ратифіковану Законом України № 475/97- ВР від 17.07.97 року.
Суд, не оцінюючи доведеність обвинувачення, а лише перевіряючи його з приводу виконання вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України, з метою забезпечення права обвинуваченого знати в чому його обвинувачують, констатує, що воно є неконкретним і не містить, як того вимагає п.5 ч.2 ст.291 КПК України, конкретного опису обставин вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, що не відповідає вимогам п.1 ч.1 ст. 91 КПК України з наступних підстав.
Системний аналіз норм кримінального та кримінального процесуального законів України регламентують, що виклад фактичних обставин справи - це формулювання фактичного складу діяння, тобто конкретний опис поведінки особи й інших юридичних фактів, які встановлено (процесуально доведено) та мають кримінально-правове значення й у системному поєднанні утворюють фактичний склад злочину. Водночас таке формулювання не повинно містити абстрактних юридичних формулювань, безпосередньо вжитих у кримінальному законі, оскільки це буде не виклад фактичного складу злочину, а юридичне формулювання обвинувачення.
Таким чином, викладення формулювання обвинувачення, як це зроблено в обвинувальному акті відносно ОСОБА_8 не може замінити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки за змістом п.5 ч.2 ст.291 КПК України виклад фактичних обставин справи в обвинувальному акті має бути викладено незалежно від викладеного в ньому формулювання обвинувачення, з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Диспозицією ст. 364 КК України, в редакції станом на час інкримінованих правопорушень, передбачена кримінальна відповідальність за зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з корисливих мотивів чи в інших особистих інтересах або в інтересах третіх осіб використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб, якщо воно спричинило тяжкі наслідки.
Кваліфікуючою ознакою злочину, передбаченого ст. 364 КК України, є тяжкі наслідки, що спричинило це діяння.
Службове зловживання належить до злочинів із матеріальним складом і за ч. 1 ст. 364 КК України визнається закінченим із моменту заподіяння істотної шкоди правам, свободам та інтересам фізичних чи юридичних осіб або державним чи громадським інтересам.
Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони службового зловживання є мотив: корисливі мотиви, інші особисті інтереси, інтереси третіх осіб, який і підкреслюють той факт, що цей злочин може бути вчинено під впливом саме таких спонукань.
Дії ОСОБА_8 кваліфікуються органом досудового розслідування згідно обвинувального акту за ч.2 ст.364 КК України, як зловживання службовим становищем, тобто умисне з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для іншої юридичної особи використання службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало тяжкі наслідки охоронюваним законом державним інтересам.
Формулюючи обвинувачення, органом досудового розслідування в обвинувальному акті встановлено, що "...після призначення ОСОБА_8 ….у нього виник умисел на використання службового становища... з метою одержання неправомірної вигоди для себе та інших осіб…в особистих інтересах та в інтересах третіх осіб…, з метою одержання неправомірної вигоди…»., а дії ОСОБА_8 в частині мотиву за ч.2 ст.364 КК України кваліфіковані як "...з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для іншої юридичної особи".
В даному обвинувальному акті не міститься жодної конкретизації, у чому полягали корисливі мотиви ОСОБА_8 та інші особисті інтереси (одержання будь-якої неправомірної вигоди для іншої юридичної особи). Тобто, зазначення про те, яку вигоду майнового (чи немайнового) характеру прагнув отримати обвинувачений у результаті вчинення інкримінованих йому дій, обвинувальний акт не містить, а встановлені органом досудового розслідування фактичні обставини не відповідають кваліфікації інкримінованого йому правопорушення за ч.2 ст.364 КК України.
Отже, в обвинувальному акті у формулюванні обвинувачення та кваліфікації дій обвинувачого зазначені суперечливі дані щодо наявних у ОСОБА_8 мотивів.
Зміст обвинувачення, висунутого ОСОБА_8 досудовим розслідуванням не відповідає диспозиції закону, не містить посилання на мету, мотив та не розкриває суть обвинувачення, яке, виходячи із визначених законом ознак та форми вини цього злочину, є неконкретним.
Викладаючи фактичні обставини злочину, які прокурор вважає встановленими, в обвинувальному акті органом досудового розслідування зазначено, що « ОСОБА_8 обіймаючи посаду ..зловживаючи власним службовим становищем всупереч інтересам служби надав вказівку директору….та заборонив здійснювати будь-які оплати, чи спричинив збитки МКП «Основаніє» у вигляді стягнутих за рішенням суду штрафних та інших виплат за несвоєчасну оплату послуг у розмірі 4191333,93 грн…», однак у формулюванні обвинувачення не розкрито в чому саме полягає завдання тяжких наслідків саме охоронюваним законом державним інтересам.
Стосовно суб`єктивної сторони кримінального правопорушення за ч.2 ст.364 КК України обвинувачення обмежено дослівним відтворенням диспозиції відповідної частини статті, без співставлення юридичних ознак кримінального правопорушення з фактично вчиненими обвинуваченим діями, їх метою та мотивами.
Отже, правова кваліфікація інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_8 діянь, не узгоджується із фактичними обставинами справи, диспозицією статті і є суперечливою, що суттєво порушує право обвинуваченого на захист.
Наведені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності не дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, позбавляє можливості зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою, у зв`язку з чим, конкретність викладення фактичних обставин у даному провадженні викликає сумнівів.
Більш того, зі змісту обвинувального акту в даному провадженні встановлено, що в обвинувальному акті не зазначено місце вчинення злочину.
Під час підготовчого судового засідання, відповідно до вимог ст. 314 КПК України з`ясовується питання підсудності кримінального провадження.
Місце вчинення злочину з ідентифікацією вулиці, району, міста, тобто конкретної адреси, де були вчинені злочинні дії в акті не викладені, а за таких обставин, він не містить викладу фактичних обставин щодо закінчення виконання об`єктивної сторони злочину за ст. 364,206 КК України, що є порушенням п.5 ч.2 ст. 291 КПК України. Не зазначено і в акті про неможливість встановлення таких обставин.

Місця вчинення інкримінованого ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, яке б визначало підсудність розгляду кримінального провадження за Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя, в обвинувальному акті не наведено, а посилання у судовому засіданні прокурора на те, що місцем вчинення злочину є місце розташування органу СУ ГУНП в Запорізькій області, колегія суддів не бере до уваги, оскільки такі посилання не підтверджуються змістом обвинувального акту.

Однак, відсутність місця вчинення злочину в обвинувальному акті або відомостей про те, що місце вчинення злочину є невстановленим позбавляє суд вирішити питання щодо підсудності зазначеного кримінального провадження Орджонікідзевському районному суду м. Запоріжжя, хоча вказана обставина має істотне значення у кримінальному провадженні під час прийняття судом рішення при підготовчому судовому засіданні.
Суд також зауважує, що обвинувальний акт не містить юридичних та фактичних адрес підприємств ТОВ «МКС», МКП «Основаніє», не вказано також і юридична адреса місця роботи ОСОБА_8 на момент вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень.
При цьому суд звертає увагу, що відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 412 КПК України, порушення підсудності розгляду кримінального провадження є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, в тому числі і вироку.
При прийнятті рішення про повернення обвинувального акту прокурору, суд не вирішував питання про доведеність вини обвинуваченого, не вдавався до оцінки доказів, а лише проаналізував викладені фактичні обставини у співставленні із правовою кваліфікацією його дій слідчим.

При поверненні обвинувального акту прокурору, суд враховує відсутність правового механізму для примусу прокурора змінити обвинувачення в суді під час судового розгляду, а тому вважає, що перевірений обвинувальний акт підлягає безумовному поверненню прокурору без обговорення питання про можливе використанні прокурором у наступному під час судового розгляду можливостей, які надає прокурору ст. 338 КПК України, оскільки закон дозволяє прокурору змінити обвинувачення в суді не для виправлення описок, граматичних помилок, неузгодженостей окремих частин тексту обвинувального акту, а виключно для зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення і тільки за результатами судового розгляду при встановленні нових фактичних обставин кримінального правопорушення.
Окрім того, під час судового засідання було встановлено, що обвинувальний акт, який надійшов до суду не містить дійсних даних про місце реєстрації та проживання обвинуваченого ОСОБА_8 , як це передбачено п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України; фактичні обставини кримінальних правопорушень є повною копією сформульованого обвинувачення, що є порушення п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.
Суд також зауважує, що відповідно до ч.4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Відповідно до ч. 1 ст. 291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження досліджених судом в провадженні існує два обвинувальних акта від 30.05.2019 р.(31.05.2019 затверджено прокурором) та від 12.12.2019 р.
Досудове розслідування у даному провадженні закінчено складенням обвинувального акту 30.05.2019, затвердженого прокурором ОСОБА_11 31.05.2019 року, який надійшов до суду 05.06.2019 року та ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 16.08.2019 року, повернутий прокурору для усунення недоліків обвинувального акту, а саме для вручення обвинувального акта обвинуваченому та захисникам.

Разом із тим, вказаний обвинувальний акт від 30.05.2019 року та реєстр матеріалів досудового розслідування ОСОБА_8 та захисникам вручено не було.

Натомість прокурором складений новий обвинувальний акт від 12.12.2019 року, від отримання якого обвинувачений та його захисники у присутності двох свідків відмовились та відмовилися написати розписки про отримання обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового провадження, про що до обвинувального акту від 12.12.2019 долучено відповідні відеозаписи та про що у розписках наявні підписи двох свідків.
Суд не вбачає порушень при врученні нового обвинувального акту від 12.12.2019 року стороні захисту, оскільки обвинувачений та захисники скористалися своїм правом відмовитись від одержання вказаного документу, разом із тим, суд зауважує, що кримінальне процесуальне законодавство не передбачає можливості складення в кримінальному провадженні нового обвинувального акту з метою його вручення та зазначення в ньому додаткових обставин щодо витрат на залучення експерта, розміру завданої майнової шкоди, через 7 місяців після закінчення досудового розслідування складанням обвинувального акту у даному кримінальному провадженні.
При цьому до суду також направлено і обвинувальний акт від 30.05.2019 року, згідно до супровідного листа прокурора №04/2/4-2673-18, з метою організації проведення підготовчого судового засідання за обвинувальним актом який повторно направлено до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя після усунення недоліків на виконання ухвали цього ж суду від 16.08.2019 року.
Отже, зазначені обставини свідчать, що недоліки обвинувального акту від 30.05.2019 року щодо вручення його копії стороні захисту усунуто прокурором не у спосіб вручення обвинувального акту від 30.05.2019 року, а шляхом складення нового обвинувального акту, що не передбачено кримінальним процесуальним законом. Обвинувальний акт, яким завершено досудове розслідування та який повернуто прокурору для вручення стороні захисту, так вручено стороні захисту і не було.
Право на захист не може бути порушеним на будь-якій стадії кримінального провадження, що є завданням кримінального провадження відповідно до положень ст. 2 КПК України. Оскільки вказані відомості обов`язково зазначаються в обвинувальному акті, їх достовірність і є гарантією права обвинуваченого на захист від пред`явленого обвинувачення. Водночас, складений у кримінальному провадженні обвинувальний акт не містить всіх вищевказаних фактичних обставин, що за переконанням суду позбавляє можливості ОСОБА_8 належно усвідомлювати та захищатися від обвинувачення, і це в свою чергу є грубим порушеннямправа на захист, яке підлягає реалізації на будь-якій стадії кримінального провадження, у тому числі під час підготовчого судового засідання.

Щодо доводів сторони захисту про складення та направлення обвинувального акта слідчими Національної поліції, а не НАБУ, як підстава для його повернення прокурору, то суд зазначає, що згідно з приписами ч. 1 ст. 89 КПК України, суд повинен вирішувати питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. В разі визнання судом порушення кримінального процесуального закону під час досудового розслідування, це може вплинути на визнання доказу допустимим, однак лише після дослідження усіх матеріалів провадження, у тому числі і процесуальних документів із зазначеного питання в нарадчій кімнаті, а не на стадії підготовчого провадження.
При цьому, інші доводи сторони захисту не впливають на вирішення питання про призначення справи до судового розгляду або повернення обвинувального акту прокурору.
Суд вважає, що зазначені вище недоліки обвинувального акту є суттєвими.

У зв`язку вищенаведеним, обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_8 на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підлягає поверненню прокурору, для забезпечення приписів ст.2 КПК України і застосування до учасників кримінального провадження належної правової прецедури в розумні строки.

Під час підготовчого судового засідання захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_10 заявлено клопотання про зміну запобіжного заходу, обраного ОСОБА_8 під час досудового розслідування, у вигляді застави на особисте зобов`язання, яке підтримане обвинуваченим. В обґрунтування заявленого клопотання сторона захисту посилається на ті обставини, що обвинувачений виконує покладені на нього обов`язки, з`являється до суду, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, відсутні .

У судовому засіданні прокурор проти задоволення клопотання заперечував, зазначивши, що, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу, на даний час не зменшилися.

Потерпілий ОСОБА_6 та представник потерпілого ОСОБА_7 підтримали думку прокурора з цього питання.

Вирішуючи зазначене клопотання, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 31.01.2019 змінено запобіжний захід відносно підозрюваного ОСОБА_8 на заставу у межах 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб у сумі 153 680,00 (сто п`ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят гривень 00 коп.) грн. Покладено на підозрюваного ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, строком до 11.02.2019 року включно, а саме: прибувати на виклик слідчого, прокурора, суду; повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну місця проживання. Заставу в сумі 3 370 320,00 (грн., сплачену 12.11.2018 та 13.11.2018 заставодавцями ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України у Запорізькій області - повернуто платникам застави заставодавцям ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

За змістом ч. 1 ст. 182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 7 ст. 194 КПК України обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст.201 КПК України за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, захисника обраний раніше запобіжний захід може бути змінений.

Таким чином, виходячи зі змісту ст. 201 КПК України, підставою для зміни запобіжного заходу за клопотанням обвинуваченого чи захисника є, в тому числі, наявність нових обставин, які не були предметом судового розгляду, або зміна обставин підозри, зменшення встановлених в провадженні ризиків зі спливом досудового розслідування.

При вирішенні питання про зміну запобіжного заходу суд, виходить з того, що на даний момент існує ризик, передбачений п.1ч.1ст.177 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до ч. 5 ст.182 КПК України, щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину встановлюється розмір застави від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, гарантії, передбачені ст. 5 покликані в першу чергу забезпечити не відшкодування шкоди, а, зокрема, явку обвинуваченого на слухання. Розмір застави має оцінюватись з огляду на особу підсудного, належну йому власність та інше, тобто щоб перспектива втрати застави у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі. Крім того, розмір застави має бути належним чином обґрунтовано у рішенні, яке встановлює заставу та також має бути враховано матеріальне становище обвинуваченого (підсудного) та його платоспроможність. За певних обставин небезпідставним також буде взяття до уваги суми збитку, що ставиться йому в провину. Таким чином, відповідно до норм Європейського законодавства, застава є гарантією уникнення спроби підозрюваного втечі.

Як встановлено у судовому засіданні, закінчився строк дії покладених на ОСОБА_8 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, які відповідно до ч. 6 ст. 194 КПК України та в порядку ст. 199 цього Кодексу не продовжувались, разом із тим строк дії запобіжного заходу у вигляді застави на даний час не припинився.

У відповідності до змісту ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 31.01.2019 року, дані про особу обвинуваченого, у відповідності до вимог ст. 178 КПК, були предметом дослідження слідчого судді, як і визначений слідчим суддею на досудовому розслідуванні розмір застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і на думку суду, є таким що достатньою мірою може гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Оцінивши обставини, на які посилається захисник адвокат, беручи до уваги, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі понад п`ять років; на день розгляду вищевказаного клопотання суду не надано доказів, які б свідчили про те, що ризик, який став підставою для застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави перестав існувати, а клопотання не містять обставин, які не розглядалися слідчим суддею при постановленні судового рішення про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді застави, та мали б свідчити про наявність підстав, які вказують на необхідність зміни запобіжного заходу на менш обтяжливий, суд вважає, що обраний обвинуваченому запобіжний захід є достатнім, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризику, передбаченому ст. 177 КПК України, а тому на даний час відсутні правові підстави для зміни обраного ОСОБА_8 запобіжного заходу, у зв`язку з чим в задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу слід відмовити.

Суд, приймаючи рішення, бере до уваги існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, тобто наявність обґрунтованої підозри, суворість передбаченого покарання що є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, тому запобіжний захід - застава є виправданим оскільки, вказані ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.
Висновок щодо винуватості (невинності) обвинуваченого може бути зроблений судом тільки за результатами судового розгляду, який ще не завершений.
Враховуючи, що на даний час судовий розгляд кримінального провадження не завершений, ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу обвинуваченому, продовжують існувати, застосування більш м`якого запобіжного заходу, для запобігання ризикам та для виконання завдань кримінального судочинства, визначених ст.2 КПК України, буде недостатнім, про встановлення нових обставин, що не були предметом розгляду слідчим суддею, захисником у клопотанні не зазначено, суд вважає що підстави для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який відсутні, а клопотання сторони захисту щодо зміни запобіжного заходу із застави на особисте зобов`язання, не підлягає задоволенню, а підстави для повернення заставодавцю внесеної ним суми застави на даний час відсутні,.

Керуючись ст.ст.177,178, 182,201,314-315, 372, 376 КПК України, суд -
ПОСТАНОВИВ :
Повернути обвинувальний акт у кримінальному провадження №0001068 від 29.03.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 364, ч. 3 ст. 206 КК України, прокурору для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом 7 днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3