Справа № 646/1713/18
№ провадження 1-кп/646/143/2020
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.12.2020 м.Харків

Червонозаводський районний суд міста Харкова у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001128 від 18.10.2017 за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, з вищою освітою, заміжньою, що має 2 неповнолітніх дітей, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 366-1 КК України, -
за участю обвинуваченої ОСОБА_5 ,
В С Т А Н О В И В :
В провадженні Червонозаводського районного суду м. Харкова знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 366-1 КК України.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що будучи відповідно до наказу № 469 о/с від 22.11.2016 призначеною на посаду начальника приймальника?розподільника для дітей ГУНП в Харківській області та відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» особою, що уповноважена на виконання функцій держави, 30.10.2016 року о 21?12 год. 25 сек., із застосуванням електронного цифрового підпису, отриманого в Акредитованому центрі сертифікації ключів Інформаційно-довідкового департаменту Державної фіскальної служби України з персонального комп`ютера з IP?адресою: 194.6.232.76/32, шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції (https://nazk.gov.ua/), подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбачену Законом України «Про запобігання корупції», за 2015 рік, у якій у розділі 12 «Грошові активи» відобразила відомості про відсутність у неї та членів її сім`ї об`єктів для декларування та умисно не зазначила об`єкти декларування загальною вартістю 2 647 771,61 грн (еквівалент 100 898,24 доларів за курсом Національного банку України станом на 21.03.2016), а саме: готівкові грошові кошти, зняті ОСОБА_5 з особистих депозитних рахунків АБ «Укргазбанк» у жовтні 2013 року за договором № AT-7781O/12HAR від 24.09.2012 в сумі 26 700 доларів США (станом на жовтень 2013 року за кусом НБУ еквівалентно 216 270 грн) та у період з 09.04.2014 по 13.05.2014 за договором № 009/10/13/0270 від 03.10.2013 в сумі 24 969 доларів США (станом на 13.05.2014 за кусом НБУ еквівалентно 290 636,16 грн); а також готівкові грошові кошти, зняті членом сім`ї декларанта, а саме її чоловіком ОСОБА_6 з особистих депозитних рахунків АБ «Укргазбанк» у період 11.04.2014 по 15.05.2014 за договором № 008/10/13/0270 від 03.10.2013 в сумі 24 124,27 доларів США (станом на 15.05.2014 за кусом НБУ еквівалентно 279 901,99 грн) та 25.03.2013 за договором № 14920-Л-840/4 від 24.12.2012 в сумі 25 104,97 доларів США (станом на 25.03.2013 за кусом НБУ еквівалентно 200 664,03 грн).

В результаті таких дій ОСОБА_5 відомості, які подані в декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік, відрізняються від достовірних на суму понад 1 820 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Крім того, у поданій декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» ОСОБА_5 відобразила відомості про відсутність у неї та членів її сім`ї об`єктів нерухомого майна, що належать їм на праві користування, чим умисно не відобразила усі об`єкти нерухомого майна, що підлягають декларуванню: а саме право користування квартирою, загальною площею 183,5 кв. м. за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу № 2909 від 17.06.2011, у якій ОСОБА_5 спільно з членами своєї сім`ї, а саме з чоловіком ОСОБА_6 , донькою ОСОБА_8 та сином ОСОБА_8 фактично проживала у 2015 році.

Вищевказаними діями, ОСОБА_5 , будучи суб`єктом декларування, подала завідомо недостовірні відомості у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік.

Дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковано за ст. 366-1 КК України за ознаками подання суб`єктом декларування, завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції».

Також ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що діючи умисно, будучи суб`єктом декларування, повторно подала завідомо недостовірні відомості у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченого Законом України «Про запобігання корупції», за таких обставин.

21.03.2017 о 14?06 годині 25 секунди, із застосуванням електронного цифрового підпису, отриманого в Акредитованому центрі сертифікації ключів Інформаційно-довідкового департаменту Державної фіскальної служби України ОСОБА_5 з персонального комп`ютера з ІР?адресою: НОМЕР_1 шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції (https://nazk.gov.ua/), подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбачену Законом України «Про запобігання корупції», за 2016 рік, у якій у розділі 12 «Грошові активи» ОСОБА_5 відобразила відомості про відсутність у неї та членів її сім`ї об`єктів для декларування та умисно не зазначила об`єкти декларування загальною вартістю 2 647 771,61 грн (еквівалент 100 898,24 доларів за курсом Національного банку України станом на 21.03.2016), а саме: готівкові грошові кошти, зняті ОСОБА_5 з особистих депозитних рахунків АБ «Укргазбанк» у жовтні 2013 року за договором № AT-7781O/12HAR від 24.09.2012 в сумі 26 700 доларів США (станом на жовтень 2013 року за кусом НБУ еквівалентно 216 270 грн) та у період з 09.04.2014 по 13.05.2014 за договором № 009/10/13/0270 від 03.10.2013 в сумі 24 969 доларів США (станом на 13.05.2014 за кусом НБУ еквівалентно 290 636,16 грн); а також готівкові грошові кошти, зняті членом сім`ї декларанта, а саме її чоловіком ОСОБА_6 з особистих депозитних рахунків АБ «Укргазбанк» у період 11.04.2014 по 15.05.2014 за договором № 008/10/13/0270 від 03.10.2013 в сумі 24 124,27 доларів США (станом на 15.05.2014 за кусом НБУ еквівалентно 279 901,99 грн) та 25.03.2013 за договором № 14920-Л-840/4 від 24.12.2012 в сумі 25 104,97 доларів США (станом на 25.03.2013 за кусом НБУ еквівалентно 200 664,03 грн).

В результаті таких дій ОСОБА_5 відомості, які подані в декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції», за 2016 рік, відрізняються від достовірних на суму понад 1 820 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Крім того, у поданій декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» ОСОБА_5 відобразила відомості про відсутність у неї та членів її сім`ї об`єктів нерухомого майна, що належать їм на праві користування, чим умисно не відобразила усі об`єкти нерухомого майна, що підлягають декларуванню: а саме право користування квартирою, загальною площею 183,5 кв. м. за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу № 2909 від 17.06.2011, у якій ОСОБА_5 спільно з членами своєї сім`ї, а саме з чоловіком ОСОБА_6 , донькою ОСОБА_8 та сином ОСОБА_8 фактично проживала у 2016.

Вищевказаними діями, ОСОБА_5 , будучи суб`єктом декларування, повторно подала завідомо недостовірні відомості у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції», за 2016 рік.

Дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковано за ст. 366-1 КК України за ознаками подання суб`єктом декларування, завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції».

15.12.2020 до суду надійшло клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_5 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Клопотання обґрунтоване тим, що у зв`язку із набранням чинності рішення Конституційного суду України від 27.10.2020 № 13-р/2020 стаття 366-1 КК України визнана такою, що не відповідає Конституції України. У відповідності до ст. 151?2 Конституції України рішення та висновки Конституційного Суду України є остаточними, обов`язковими та не можуть бути оскаржені. З огляду на зазначене захисник обвинуваченої просить закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 за ст. 366-1 КК України.

У судовому засіданні захисник обвинуваченої ОСОБА_5 ОСОБА_4 просив клопотання задовольнити з підстав, зазначених у ньому, та закрити кримінальне провадження.

Обвинувачена ОСОБА_5 повністю підтримала думку свого захисника.

Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання про закриття кримінального провадження відносно обвинуваченої ОСОБА_5 за ст. 366-1 КК України на підставі п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Суд, дослідивши клопотання, обвинувальний акт, заслухавши думки учасників судового провадження, дійшов таких висновків.

Підстави та порядок закриття кримінального провадження під час судового провадження, передбачені ст. 284 КПК України.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо набрав чинності закон, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою.

Разом з тим, у даному випадку не відбулось скасування норми внаслідок прийняття законодавцем іншої норми закону. Стаття 366-1 КК України, за якою обвинувачується ОСОБА_5 , втратила чинність внаслідок визнання її неконституційною, однак ч. 1,2 ст. 284 КПК України не містить підстави закриття кримінального провадження у зв`язку з визнанням Конституційним Судом України закону (норми закону), таким що не відповідає Конституції України (є неконституційною).

Однак у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження (частина 6 статті 9 КПК України).

Визнання норми КК України неконституційною свідчить про відсутність кримінальної протиправності і караності діяння, описаного у ній. Відповідно, у разі втрати нормою закону про кримінальну відповідальність чинності через її невідповідність Конституції України, кримінально-правові наслідки для особи не настають.

Отже, порівнюючи такі правові явища як втрата чинності норми закону у зв`язку з визнанням її неконституційною та набрання чинності закону, яким скасовується кримінальна відповідальність, суд вважає, що за своїми наслідками вони є тотожними.

Рішенням Конституційного Суду від 27.10.2020 за № 13?р/2020 статтю 366?1 КК України визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною). Стаття 366?1 КК України, визнана неконституційною, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим, остаточним та таким, що не може бути оскаржено.

Закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення (частини 1 та 2 статті 152 Конституції України, стаття 91 ЗУ «Про Конституційний Суд України»).

Відповідно до ст. 151-2 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Позиції Конституційного Суду України слід розглядати, як загальнообов`язкові правові висновки внаслідок тлумачення ним Конституції України та/або положень законів, інших нормативних актів у межах його компетенції, що мають загальний характер, усувають конституційно-правову невизначеність, слугують підставою для прийняття остаточного рішення, викладені у його акті, які діють на усій території України та є обов`язковими для виконання усіма суб`єктами права.

Як зазначив Конституційний Суд України в Рішенні від 14.12.2000 № 15-рп/2000 «…додаткове визначення у рішеннях, висновках Конституційного Суду України порядку їх виконання не скасовує і не підміняє загальної обов`язковості їх виконання. Незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність».

Отже, підставою для втрати чинності законом у цілому або його окремими положеннями є, зокрема, визнання закону, його окремих положень такими, що втратили чинність, єдиним органом законодавчої влади - Верховною Радою України, або визнання їх такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні - Конституційним Судом України. Як у першому так і другому випадку наслідком є фактична втрата нормою чинності.

Розуміння наслідків втрати чинності статтею 366?1 КК України, яку Конституційний Суд України визнав неконституційною, пов`язане з принципом дії в часі закону та інших нормативно-правових актів, що закладений у положеннях статті 58 Конституції України.

У рішенні від 19.04.2000 № 6-рп/2000 Конституційний Суд України зазначив, що «згідно з частиною другою статті 58 Конституції України ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення», «кримінально-правова норма має зворотну дію в часі в тій її частині, в якій вона пом`якшує або скасовує відповідальність особи. Це стосується випадків, коли в диспозиції норми зменшено коло предметів посягання; виключено із складу злочину якісь альтернативні суспільно-небезпечні наслідки; обмежено відповідальність особи шляхом конкретизації в бік звуження способу вчинення злочину; звужено зміст кваліфікуючих ознак тощо» (абзац третій пункту 2, абзац четвертий пункту 3 мотивувальної частини).

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності (частина 1 статті 5 КК України).

Отже, з урахуванням таких загальних засад кримінального провадження як верховенство права та законність, у зв`язку з тим, що статтю 366-1 КК України визнано такою, що не відповідає конституції України (є неконституційною), суд вважає за можливе клопотання захисника задовольнити та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 284, 372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :
Клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 про закриття кримінального - задовольнити.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 366-1 КК України, закрити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Червонозаводський районний суд міста Харкова протягом семи днів з дня її оголошення. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали суду.

Суддя ОСОБА_1