Справа № 357/6335/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Біла Церква кримінальне провадження № 0000091 внесене до ЄРДР 26 грудня 2014 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не судимого, військовослужбовця військової служби за контрактом, майстра відділення технічного обслуговування 3 зенітної ракетної батареї 1 зенітного ракетного дивізіону військової частини НОМЕР_1 , старшого солдата, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ознаками кримінального правопорушення злочину передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,

УСТАНОВИВ:

до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла Угода про визнання винуватості укладена 26 червня 2020 року у кримінальному провадженні № 0000091 внесеному до ЄРДР 26 грудня 2014 року щодо ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення - злочину передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, між прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізону Центрального регіону України майором юстиції ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 .

Згідно неї, ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , обіймаючи посаду майстра відділення технічного обслуговування 3 зенітної ракетної батареї 1 зенітного ракетного дивізіону військової частини НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, в умовах особливого періоду 23 жовтня 2014 року близько 15:00 год. самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується у військовому містечку № НОМЕР_2 , за адресою: АДРЕСА_2 та по 26 червня 2020 року, включно, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачувався у самовільному залишенні військової частини тривалістю понад один місяць, вчинене особою, зазначеною в частинах першій або другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби) злочині, передбаченому ч. 3 ст. 407 КК України.

Кримінальним правопорушенням шкоди не завдано.

Підозрюваний ОСОБА_4 діючи добровільно, ініціював укладення угоди і, щиро каючись, беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення відповідно до обставин і правової кваліфікації, які викладені в угоді та у врученій йому підозрі у вчиненні кримінального правопорушення.

При укладенні угоди сторони взяли до уваги обставини, що обтяжують покарання та наявність обставин, що пом`якшують покарання. Зокрема, ОСОБА_4 щиро розкаявся, беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненому злочині та активно сприяв його розкриттю. Обставини, що обтяжують покарання відсутні.

За таких обставин, наявний суспільний інтерес у забезпеченні швидкого судового провадження щодо ОСОБА_4 та з урахуванням тяжкості злочину, особи винного, можливості виправлення засудженого без відбування покарання, вбачаються підстави для застосування до нього при укладенні угоди ст. 75 КК України, і звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З урахуванням особи підозрюваного ОСОБА_4 обставин, що пом`якшують покарання та обставин, що обтяжують покарання, сторонами узгоджене покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі строком два роки та на підставі ст. 75 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю один рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України: 1) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; 2) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 3) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Згідно п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Відповідно до ст. 12 КК України, злочин передбачений ч. 3 ст. 407 КК України є нетяжким злочином.

Отже, КПК України дозволяє укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим у кримінальному провадженні щодо злочину передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України.

Суд зазначає, що Угода про визнання винуватості укладена 26 червня 2020 року у кримінальному провадженні № 0000091 внесеному до ЄРДР 26 грудня 2014 року щодо ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення - злочину передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, між прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізону Центрального регіону України майором юстиції ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 відповідає вимогам ст. 472 КПК України щодо її змісту.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, наслідком обіцянок тощо, обвинуваченому роз`яснені наслідки укладення та затвердження угод, передбачені ст. 473 КПК України.

ОСОБА_4 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, а також засвідчив, що він цілком розуміє: що має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують; характер обвинувачення; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд зазначає, Угода про визнання винуватості укладена 26 червня 2020 року у кримінальному провадженні № 0000091 внесеному до ЄРДР 26 грудня 2014 року щодо ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення - злочину передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, між прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізону Центрального регіону України майором юстиції ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 відповідає вимогам КПК України та закону, адже дії ОСОБА_4 кваліфіковані вірно за ч. 3 ст. 407 КК України, тобто як самовільне залишення військової частини тривалістю понад один місяць, вчинене особою, зазначеною в частинах першій або другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби), погоджене у ній покарання та звільнення від відбування покарання на підставі ч. 1 ст. 75 КК України відповідає вимогам Загальної та Особливої частин КК України, адже призначене в межах санкції ч. 3 ст. 407 КК України та з огляду на ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину, обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, дані про його особу, який раніше не судимий, у лікаря-нарколога чи лікаря-психіатра на обліку не перебуває.

Судом встановлено, що Угода про визнання винуватості укладена 26 червня 2020 року у кримінальному провадженні № 0000091 внесеному до ЄРДР 26 грудня 2014 року щодо ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення - злочину передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, між прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізону Центрального регіону України майором юстиції ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 відповідає інтересам суспільства, які полягають в забезпеченні швидшого судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

Отже, суд вважає, що наявні умови для затвердження Угоди про визнання винуватості укладена 26 червня 2020 року у кримінальному провадженні № 0000091 внесеному до ЄРДР 26 грудня 2014 року щодо ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення - злочину передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, між прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізону Центрального регіону України майором юстиції ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 .

Щодо ОСОБА_4 запобіжний захід не обирався, клопотань про обрання запобіжного заходу не надходило.

Процесуальні витрати, речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст. 100, 124, 174, 374, 395, 475, 532 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

затвердити Угоду про визнання винуватості укладену 26 червня 2020 року у кримінальному провадженні № 0000091 внесеному до ЄРДР 26 грудня 2014 року відносно ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення - злочину передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, між прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізону Центрального регіону України майором юстиції ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 .

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України.

Призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 3 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі строком два роки.

На підставі ч. 1 ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік.

На підставі ч. 1 ст. 76 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_4 протягом дії іспитового строку:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк обчислювати з 24 липня 2020 року.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду, через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області, протягом тридцяти днів з дня його оголошення, з обмеженнями передбаченими ст.ст. 394, 424 КПК України.

Вирок набирає законної сили у порядку визначеному ст. 532 КПК України.

Копію вироку негайно вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя
Білоцерківського міськрайонного суду ОСОБА_1
Київської області