Справа № 366/2011/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3695/2020 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 грудня 2020 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Іванківського районного суду Київської області від 08 вересня 2020 року, яким:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Поліське Київської області, гр. України, освіта середня, не одруженого, має на утриманні двох малолітніх дітей, не працюючого, раніше судимого останній раз 02.07. 2019 року Вишгородським районним судом Київської області за ч.2 ст. 186,ст.ст. 75,76 КК України до 4-х років позбавлення волі, з випробуванням та іспитовим строком 2 роки, зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 ,у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч 2 ст 185 КК України,-

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи раніше неодноразово судимим Іванківським районним судом Київської області: 21.10.2002, за ч.3 ст.185 КК України до трьох років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком 3 роки; 22.08.2003 за ч.2 ст.185, ст.71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; 11.10.2007, за ч.2 ст.289 КК України до 5 років позбавлення волі; 26.10.2015, за ч.2 ст.125 КК України до штрафу у розмірі 1700 грн.; 20.06.2017 за ч.1 ст.185 КК України до 200 годин громадських робіт; 24.01.2018 за ч.2 ст.389, 70 КК України до 2 місяців арешту; та згідно вироку Вишгородського районного суду Київської області від 02.07.2019 за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком 2 роки, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, маючи не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, повторно вчинив нові корисливі злочини за наступних обставин:
Так, 18.07.2019, більш точний час не встановлено, ОСОБА_7 , знаходячись в жилому приміщенні літньої кухні, що знаходиться на території домоволодіння АДРЕСА_2 , маючи вільний доступ до мобільного телефону марки «SAMSUNG GALAXY WIN», моделі «GT-18552», який належать ОСОБА_8 , вирішив повторно, з метою особистого збагачення, вчинити таємне викрадення останнього.
В подальшому, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення, переслідуючи корисливий мотив та мету, ОСОБА_7 , знаходячись в жилому приміщенні літньої кухні, що знаходиться на території домоволодіння АДРЕСА_2 , пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, шляхом вільного доступу, повторно викрав мобільний телефон марки «SAMSUNG GALAXY WIN», моделі «GT-I8552», вартістю 738 гривень.
Після чого з викраденим мобільним телефоном марки «SAMSUNG GALAXY WIN», моделі «GT-I8552», вартістю 738 гривень, ОСОБА_7 місце вчинення кримінального правопорушення залишив та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим своїми умисними та протиправними діями спричинив потерпілій ОСОБА_8 , матеріальну шкоду на загальну суму 738 гривень.
Наведені дії ОСОБА_7 , під час досудового розслідування кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК України, за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно.
Крім того, 25.07.2019, близько 22 год. 00 хв. більш точний час під час досудового розслідування та судом не встановлено, ОСОБА_7 , знаходячись в приміщенні житлового будинку АДРЕСА_3 , під час розмови в жилій кімнаті з ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , помітивши наявність грошових коштів в останнього, які ОСОБА_9 , зберігав в задній кишені своїх джинсів, вирішив повторно, переслідуючи корисливий мотив та метою особистого збагачення, вчинити таємне викрадення останніх.
В подальшому, в той же проміжок часу, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, діючи з метою особистого збагачення, ОСОБА_7 знаходячись в приміщенні житлового будинку АДРЕСА_3 , дочекавшись доки ОСОБА_9 засне на дивані в кімнаті будинку, переконавшись у відсутності сторонніх осіб та пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, шляхом вільного доступу, повторно викрав грошові кошти в сумі 3500 грн.
Після чого з викраденим грошовими коштами, ОСОБА_7 , місце вчинення кримінального правопорушення залишив та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим своїми умисними та протиправними діями спричинив потерпілому ОСОБА_9 , матеріальну шкоду на загальну суму в 3500 грн.
Вироком Іванківського районного суду Київської області від 08 вересня 2020 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України і призначено покарання у виді 3(трьох) років позбавлення волі. Відповідно до ч.1 ст.71 КК України, остаточне покарання ОСОБА_7 призначено шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Вишгородського районного суду від 02 липня 2019 року за ч.2 ст.186 КК України та призначено 5 (п`ять) років позбавлення волі. Строк відбуття покарання ОСОБА_10 рахувати з 08 вересня 2020 року. Зараховано ОСОБА_7 у строк відбуття покарання час попереднього ув`язнення з 26.07.2019 року по 12 травня 2020 року. До набрання вироком законної сили обрано ОСОБА_7 запобіжний захід у виді взяття та тримання під вартою в СІЗО, взявши під варту із залу суду. Стягнуто з ОСОБА_7 витрати на залучення експерта: - проведення судово-товарознавчої експертизи № 13-1/1375 від 06.08.2019 в сумі 471 гривень 03 коп. Вирішено питання стосовно речових доказів.
Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Іванківського районного суду Київської області від 08 вересня 2020 року та закрити кримінальне провадження, виправдавши останнього по всім епізодам.
В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що оскаржуваний вирок є занадто суворим та не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення, обставинам справи та особі обвинуваченого.
Так, обвинувачений за ч.2 ст.185 КК України ОСОБА_7 надав послідовні і щирі покази в ході судового розгляду, не намагаючись уникнути кримінальної відповідальності. За досить довгий час, а саме від початку досудового розслідування і до ухвалення судом вироку щодо ОСОБА_7 , обвинувачений неодноразово повертався в думках до подій, намагався аналізувати їх, давати оцінку своїм діям, діям інших учасників процесу. Обвинувачений стверджує, що він не вчиняв злочини, які покладені в основу вироку.
На думку апелянта, надані потерпілими у кримінальному провадженні покази, є не правдивими. Крім цього, суд жодним чином не вказав на те, що ОСОБА_7 було нанесено тілесні ушкодження, а також застосовано психологічний тиск.
Заслухавши доповідь судді,
пояснення прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги,
перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог ст.404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги. У зв`язку з цим, апеляційний суд не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оскаржено в апеляційній скарзі.
Ухвалюючи вирок, суд, у відповідності зі ст.368 КПК України, повинен вирішити питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.
При цьому, положеннями ст.94 КПК України встановлено обов`язок суду за його внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінювати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів ? з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Так, при вирішенні питання про вину обвинуваченої особи, згідно правил ст.62 Конституції України, не можна виходити з припущень, а лише з належних доказів, які підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, за умов усунення всіх суперечностей, що мають місце та відсутності будь-яких сумнівів у тому, що вина обвинуваченої особи доведена.
Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції, дослідивши докази у кримінальному провадженні з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, оцінив їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку і дійшов обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину за обставин, зазначених у вироку.
Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, його вина в інкримінованому кримінальному правопорушенні повністю підтверджується доказами, які були досліджені під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, а саме:
- показами обвинуваченого ОСОБА_7 , який свою вину у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.185 КК України не визнав та пояснив, що ОСОБА_8 - це його знайома. Станом на 25.07.2019 року він жив у ОСОБА_11 , так як разом з нею працював і ОСОБА_12 дозволила йому у неї проживати. 18.07.2019 разом з ОСОБА_13 він прийшов в гості до ОСОБА_8 , де вони проживали із «Швайкою». ОСОБА_14 подзвонила до ОСОБА_11 і запросила ту в гості, а його запросила ОСОБА_12 . ОСОБА_7 не відмовився та пішов до ОСОБА_8 . Потім там із ОСОБА_15 він ходив по «горілку». В подальшому вони випивали спиртні напої. ОСОБА_7 запитав у ОСОБА_8 , чи не має остання телефон, щоб вона дала на деякий час. ОСОБА_8 сказала, що у неї є телефон і що він побитий, але якщо ОСОБА_16 його відремонтує, то зможе ним користуватися. Він з ОСОБА_13 пішов до останньої, а на наступний день звернувся в майстерню і там відремонтував телефон. 25 липня разом з ОСОБА_13 вони прийшли з роботи до ОСОБА_11 , де остання проживає із ОСОБА_17 та повечеряли. Також там були їхні знайомі: ОСОБА_18 , його сестра ОСОБА_19 , з якими приблизно до 14 год. вони вживали спиртні напої, а потім ОСОБА_7 пішов в центр смт. Іванкова, гості залишилися. ОСОБА_7 пішов з ОСОБА_20 купити «пляшку». Він пішов на «точку» і купив «пляшку». Після 19 год. ОСОБА_7 пішов в центр смт. Іванків. Коли він відпочивав в центрі ОСОБА_21 , то до нього підійшов наглядно знайомий чоловік та сказав, що «треба поговорити», а потім ОСОБА_7 вкинули у автомобіль і привезли до помешкання ОСОБА_22 , де побили, забрали грошові кошти - 4000 гривень, і викинули біля автостанції. Він звернувся до ОСОБА_23 , щоб той викликав поліцію. В подальшому працівники поліції відвезли ОСОБА_7 до лікарні, надали первинну допомогу і закрили. ОСОБА_24 побив його разом із своїм сином, і забрав у ОСОБА_7 грошові кошти, які у нього зберігалися. Вказані грошові кошти в сумі 4000 гривень дала ОСОБА_7 бабуся, щоб він відновив свої права, і ці гроші останній не витрачав. Як ОСОБА_25 давала йому телефон ніхто не бачив, телефон лежав в шафі. В судовому засіданні 08.09.2020 ОСОБА_7 доповнив, що 1500 гривень із тих грошей, що йому дала бабуся, він 25.07.2019 року витратив на продукти, які забув на лавочці;
- показами потерпілої ОСОБА_8 , яка пояснила, що 18 липня 2019 року вона була у своєї знайомої ОСОБА_26 по АДРЕСА_4 . Так як вони дружать з ОСОБА_27 , вона часто їй допомагає по господарству, тому в ОСОБА_27 зберігаються деякі її речі, документи. В одній із шаф лежав її мобільний (сенсорний) телефон, який їй подарувала сестра, але той зламався і вона хотіла його відремонтувати, коли з`являться кошти. Знаходячись 18.07.19 у ОСОБА_27 , вони випивали. Потім до них прийшла знайома ОСОБА_27 ,- ОСОБА_28 , на прізвисько « ОСОБА_29 », а яке її справжнє прізвище вона не знає. З ОСОБА_28 був наглядно їй знайомий ОСОБА_30 . Людмила з ними також вживала алкогольні напої. Випила «2 чарки», а ОСОБА_7 не пив, лише попросив кави. Вона зробила ОСОБА_7 каву. Її документи і мобільний телефон «Самсунг» лежали в стінці. ОСОБА_7 побачив телефон, попросив його, на що остання сказала, що телефон не робочий, однак ОСОБА_7 запропонував подивитись та дати зарядний пристрій. Вона дала телефон та зарядний пристрій. ОСОБА_7 дивився телефон, а вони продовжили випивати і вона про телефон забула. ОСОБА_7 з ОСОБА_28 пішов. Через декілька днів, серед ночі, ОСОБА_28 їй дзвонила, але вона не стала брати трубку. Потім ОСОБА_28 знову подзвонила, але вже о 7 годині вона взяла трубку. «Молдаванка» запитала, де її телефон, і вона сказала, що в «стєнці», але там його не було. Людмила сказала, що йди, бо він в поліції. Телефон вона ОСОБА_7 не дарувала. Про крадіжку грошей у ОСОБА_28 чула, що ОСОБА_7 у «Молдаванина» вкрав гроші і той піймав його в центрі і забрав грошові кошти, та вказаний телефон. Людмила знала її телефон, так як її син теж намагався його ремонтувати;
- показами потерпілого ОСОБА_9 , який пояснив, що проживає в смт. Іванків з ОСОБА_13 , її сином (пасинком) та з 16-річною дочкою. ОСОБА_7 він знав. В минулому році зустрів ОСОБА_7 на вулиці. Той запитав,чи не знає він, де знайти роботу. Він пообіцяв ОСОБА_7 допомогти з працевлаштуванням. На той час він сам працював на фірмі «Антистрой». На цій же фірмі, з 1-го серпня пообіцяли взяти на роботу ОСОБА_7 . Так як у ОСОБА_7 не було грошей, то він жив у нього, поки не влаштується на роботу. Своїх працівників фірма забезпечувала гуртожитком. Поки ОСОБА_7 чекав роботу, то він запропонував йому походити на підробітки на «льонзавод» з його дружиною. ОСОБА_7 у нього жив два тижні. Грошей у ОСОБА_7 не було. Він жив за його рахунок. 25 числа у ОСОБА_7 мала бути зарплатня. В той день, вранці, він отримав заробітну плату і прийшов додому, оскільки працює позмінно. Зарплату йому видали купюрами по 500 гривень. Він отримав 5000 грн. З отриманих грошей він частину витратив на продукти харчування, а 3500 гривень у нього залишилося і він прийшов додому. Решту грошей поклав у своїй кімнаті на підвіконні, так як він там завжди кладе гроші. Дивився телевізор. В обід прийшов ОСОБА_7 . Останній попросив, щоб він йому позичив 100 гривень. Він позичив. Через якийсь час до нього зайшла знайома, ОСОБА_31 .. Вони з ОСОБА_32 говорили, випивали. ОСОБА_7 попросив у нього ще 100 грн., сказав, що у нього дочка. Біля 16-17 год. ОСОБА_7 разом з ОСОБА_33 пішли, а він ліг спати, так як йому потрібно було виходити на зміну. Проснувся пізно ввечері, дзвонив пасинок. Той запитав,чи його гроші на місці. Він подивився на підвіконня, але грошей там вже не було. Хто забрав гроші, він не бачив і не знає. Чекав сина. Син приїхав з ОСОБА_7 , останній віддав йому грошові кошти. Скільки саме, він не рахував;
- свідок ОСОБА_34 пояснила, що працює бухгалтером в ТОВ «Астра-плюс», яке займається розпиловкою дерев. ОСОБА_9 працював на фірмі водієм. Виконував тимчасові роботи. 25 липня 2019 року вона видала ОСОБА_9 заробітну плату в розмірі 5300 гривень: 10 купюр по 500 грн., потім 200 грн. та 100грн. Гроші вона виплачувала особисто;
- свідок ОСОБА_35 пояснив, що займається ремонтом телефонів. 18.07.19 до нього приходив ОСОБА_7 , щоб він відремонтував телефон «Самсунг». Відремонтував. Прийшов в 11 год. Був один, а коли дзвонив, щоб забрав, то трубку взяла жінка. Ремонт коштував 400 грн.;
- свідок ОСОБА_12 пояснила, що вона співмешканка потерпілого ОСОБА_36 . ОСОБА_7 у них проживав та ходив з нею на роботу. ОСОБА_7 жив у них за їх рахунок, але 25.07.19 їм на роботі дали по 200 гривень. ОСОБА_37 віддав їй і ще подрузі по 50 грн., і у нього залишалося 100 грн. 25.07.19 чоловік отримав зарплату і у нього були гроші, більше 2 000 гривень. Пізно вночі, після 24:00 подзвонив син, запитав у ОСОБА_22 , чи є його гроші (зарплата), бо ОСОБА_7 в центрі ОСОБА_21 всіх пригощає, розкидається грошима. Потім ОСОБА_38 (син) привіз ОСОБА_7 додому. Останній відмовлявся, що забрав у ОСОБА_22 гроші. Як ОСОБА_7 вкрав гроші, вона не бачила. Напевне, ОСОБА_24 був п`яний, а ОСОБА_7 витяг у нього з кишені. Гроші у ОСОБА_7 забрали, а ще виявили телефон, який вона раніше бачила у ОСОБА_8 . Вона подзвонила ОСОБА_25 і сказала, що її телефон у ОСОБА_7 ;
- свідок ОСОБА_39 пояснила, що працює продавцем в магазині по вул. Київська в смт. Іванків. Ввечері 25.07.2019 року ОСОБА_7 три рази (на відео 5) приходив в магазин, де здійснював різні покупки: сигарети, булочку. Розраховувався купюрами по 500 грн. та по 200 грн. В магазин не заходив. Гроші передавав через віконечко;
- свідок ОСОБА_40 пояснив, що 26.07.2019 р. приїхав по до магазину «Ночнік» в смт. Іванків. ОСОБА_41 пішов по сигарети, а він чекав в автомобілі. ОСОБА_41 сказав, що у його вітчима украли гроші, дзвонив додому. Потім вони забрали в центрі ОСОБА_7 і повезли його додому. Що було далі не знає. Чув від ОСОБА_42 , що ОСОБА_7 віддав гроші і мобільний телефон.
- свідок ОСОБА_43 (син ОСОБА_11 ) пояснив, що 26.07.2019 р. вночі, біля 01:00 год., після роботи ОСОБА_44 його забрав з роботи і вони приїхали в магазин «Ночнік» в центрі смт. Іванків, де він побачив ОСОБА_7 , який раз за разом щось купував у магазині, «розкидався» грошима, всіх пригощав. Було видно, що він витратив десь 1,5 тисячі грн. Він знав, що у ОСОБА_7 , який жив у його батьків, грошей немає. Подзвонив до вітчима, запитав, чи гроші на місці. Вітчим сказав, що пропало 3,5 тисячі гривень. Він посадив ОСОБА_7 в автомобіль, яким приїхав до магазину, і повіз ОСОБА_7 додому до батьків. ОСОБА_7 віддав йому біля 3000 гривень та телефон, і пішов з двору, а пізніше прийшов з поліцією, почав вимагати, щоб йому повернули гроші і телефон. Говорив, що гроші йому дала дочка, то начальник на «льонзаводі». Подзвонили начальнику, упевнилися, що він ОСОБА_7 грошей не давав.
Крім того, вина ОСОБА_7 підтверджується наступними письмовими доказами:
По епізоду викрадення грошей у ОСОБА_9 :
- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000257 з якого вбачається, що 26.07.2019 року внесено відомості про те, що 25.07.2019 року в другій половині дня, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи в приміщенні будинку АДРЕСА_3 , шляхом вільного доступу, таємно викрав гроші в сумі 3500 грн., які належать ОСОБА_9 ;
- 18.07.2019 р., ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи в жилому приміщенні літньої кухні по вул. 8-го Березня, №44 в смт. Іванків Київської області, шляхом вільного доступу, таємно, викрав мобільний телефон марки «Самсунг»,який належить ОСОБА_8 , 1984 р.н.;
- постановою про об`єднання матеріалів досудового розслідування від 13 серпня 2019 року;
- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 26.07.2019 року, з якого вбачається, що ОСОБА_9 звернувся із заявою про те, що 25.07.2019 року ОСОБА_7 викрав у нього гроші в сумі 3500грн. (а.с.6);
- протоколом огляду від 26.07.2019 року з якого вбачається, що оглянуто домоволодіння в АДРЕСА_3 з якого слідує, що в будинку, в одній із кімнат виявлено грошові кошти купюрами: 500 грн. -4 шт., 200 грн. - 1 шт.; 100 грн. - 1шт., 20 грн. 3 шт.; 10 грн. - 4 шт.; 5 грн. 2 шт.; 1 грн. -1 шт, - номера купюр переписані, та телефон «Самсунг», які сфотографовано;
- фототаблицями до протоколу огляду(а.с. 7-20);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26.07.2019 р., згідно якого свідок впізнав під №2 особу, яка 25.07.2019 року з 00 год. до 01:00 год. 26.07.19 р. тричі відвідувала приміщення магазину ПП «БОЛИБЕРДІН» (а.с.22-23);
- згідно довідки слідчого Іванківського ВП Вишгородського ВП ГУНП в Київській області під №2 знаходиться фото гр. України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 24);
- відомістю на виплату грошей за червень 2019 року з якої слідує, що №6 ОСОБА_9 25.07.2019 року отримав 5300гривень (а.с. 25);
- протоколом огляду документа від 26.07.2019 року (а.с. 26);
- протоколом огляду відео-файлу від 27.07.2019 року та диском, з яких слідує, що чоловік, зовні схожий на ОСОБА_7 26.07.2019 року в 00:22:32 підходив до торгівельного вікна приміщення магазину, передавав грошові кошти, в заміну отримував 2 пляшки, одна з яких зеленого кольору, одна - прозорого; о 01:22:22 підходив до торгівельного вікна приміщення магазину, передавав грошові кошти, в замін отримував пляшку оранжевого кольору та пластиковий стакан прозорого кольору, подавав гроші та отримував здачу (а.с. 28-30);
- постановою про визнання документа речовим доказом та визначення місця його зберігання від 26 липня 2019 року,з якого слідує,що копію відомості на виплату грошей за червень 2019 року визнати речовим доказом та залишити в матеріалах справи (а.с. 31-32);
- постановою про визнання предмета речовим доказом від 26.07.2019 року, з якого слідує, що грошові кошти купюрами: по 500 грн. - 4 шт., 200 грн. - 1 шт.; 100 грн. 1 шт., 20 грн. 3 шт.; 10 грн. - 4 шт.; 5 грн.-2 шт.; 1 грн. 1 шт. визнати речовим доказом та передати під розписку на зберігання ОСОБА_9 ( а.с. 34);
- розпискою ОСОБА_9 про те, що він отримав грошові кошти купюрами: по 500 грн. - 4 шт., 200 грн. - 1 шт.; 100 грн. 1 шт., 20 грн. 3 шт.; 10 грн. - 4 шт.; 5 грн. 2 шт.; 1 грн.-1 шт., всього: 2411 грн. (а.с. 35);
По епізоду викрадення мобільного телефону:
- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 26.07.2019 року, з якого вбачається, що ОСОБА_8 звернулася до Іванківського ВП із заявою про те, що 26.07.2019 року вона виявила відсутність її мобільного телефону «Самсунг» (а.с.42);
- протоколом огляду місця події від 26.07.2019 року яким є домоволодіння в АДРЕСА_5 , що належить ОСОБА_26 та фото таблицями (а.с. 44-47);
- протоколом огляду документа від 01.08.2019 року, під час якого оглянуто Гарантійний талон на мобільний телефон «Самсунг», імел НОМЕР_1 , який добровільно видала ОСОБА_8 (а.с. 48-49);
- постановою про визнання документа речовим доказом та визначення місця його зберігання від 01 серпня 2019 року, з якого слідує, що копію Гарантійного талона на мобільний телефон «SAMSUNG» модель GTI 8552, IMEL 1-357189 НОМЕР_2 визнати речовим доказом та залишити на зберіганні в матеріалах кримінального провадження (а.с. 50-51);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09.08.2019, згідно якого потерпіла ОСОБА_8 впізнала під № 3 наглядно знайомого чоловіка на ім`я ОСОБА_45 , після виходу якого з кухні, що в смт. Іванків на вул. 8-го Березня, 44, вона виявила пропажу мобільного телефону «Самсунг»;
- згідно довідки слідчого Іванківського ВП Вишгородського ВП ГУНП в Київській області під №3 знаходиться фото гр. України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 54);
- протоколом огляду від 29.07.2019 (а.с. 56);
- висновком експерта №13-1/1375 від 06.08.2019, з якого слідує, що ринкова вартість мобільного телефону «SAMSUNG» модель GTI 8552, станом на 18.07.2019 року могла становити 738,00грн.;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09.08.2019, згідно якого свідок ОСОБА_46 впізнав під № 2 чоловіка, який ремонтував у нього телефон «Самсунг»;
- згідно довідки слідчого Іванківського ВП Вишгородського ВП ГУНП в Київській області під №2 знаходиться фото гр. України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 68-70);
- постановою від 01.08.2019 про визнання речовим доказом мобільного телефону «SAMSUNG» модель GTI 8552 та передачу його на зберігання ОСОБА_8 (а.с. 71-72);
- розпискою ОСОБА_8 про отримання телефону «Самсунг» (а.с. 73).
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину доведена, а його умисні, злочинні дії правильно кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно.
Так, вказані у вироку та досліджені в ході судового розгляду докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченої складу інкримінованого їй злочину та доведеності вини у його вчиненні.
З вказаним висновком погоджується колегія суддів апеляційного суду та вважає його законним, обґрунтованим та таким, що ґрунтується на матеріалах кримінального провадження.
Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що призначене йому покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, через суворість, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно зі ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.
Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.
У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Цих вимог закону, на думку колегії суддів, судом першої інстанції було дотримано в повному обсязі.
Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно зі ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості, ступінь, характер та конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, дані, які характеризують особу обвинуваченого, також судом враховано обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ст.66 КК України пом`якшуючих покарання обставин судом першої інстанції, які і апеляційним судом не встановлено.
Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
Пленум Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року роз`яснює, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Враховуючи вищевикладене, на думку колегії суддів, під урахуванням особи винного повинно передбачатись врахування судом позитивних і негативних характеристик особи, які мають кримінально-правове значення.
На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 неможливе без ізоляції від суспільства, а тому визнав за необхідне призначити йому покарання за ч.2 ст.185 КК Україн у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Крім цього, відповідно до ч.1 ст.71 КК України, суд визнав необхідним призначити ОСОБА_7 покарання шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Вишгородського районного суду Київської області від 02 липня 2019 року за ч.2 ст.186 КК України, у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
Як прямо передбачено ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, як це передбачено ч.4 ст.71 КК України, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Приймаючи до уваги наведені у вироку мотиви призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія суддів знаходить їх обґрунтованими та такими, що дозволяють зробити висновок про те, що призначене обвинуваченому покарання відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі винного, а тому, незважаючи на доводи апеляційної скарги обвинуваченого, це покарання, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок суворості.
Приймаючи до уваги ці та інші вимоги закону, в тому числі загальні засади призначення покарання, передбачені ст.65 КК України, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а тому не вбачає будь-яких законних підстав для зміни вироку та пом`якшення призначеного йому покарання.
Що стосується даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , то вони також не можуть свідчити про призначення йому явно несправедливого покарання, оскільки, як встановлено вироком суду, останній не відбувши покарання за вироком Вишгородського районного суду Київської області від 02 липня 2019 року у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75,76 КК України ОСОБА_7 , звільнений від відбування призначеного покарання з випробування та іспитовим строком 2 (два) роки, вчинив новий злочин, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність особи обвинуваченого та його небажання стати на шлях виправлення.
На думку колегії суддів, доводи ОСОБА_7 про те, що він надав послідовні і щирі покази в ході судового розгляду не намагаючись уникнути кримінальної відповідальності, а також проте, що ОСОБА_7 має не утриманні бабусю похилого віку, яка потребує догляду, в даному конкретному випадку не можуть бути підставами для застосування більш м`якого покарання.
Незважаючи на обставини, на які обвинувачений ОСОБА_7 посилається у своїй скарзі, ні матеріали кримінального провадження, ні доводи самої апеляційної скарги, не містять у собі достатніх даних для висновку про наявність обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.
Інші доводи, які викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.
За таких обставин, призначене судом першої інстанції основне покарання у вигляді позбавлення волі за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, із застосуванням ч.1 ст.71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Вишгородського районного суду від 02 липня 2019 року за ч.2 ст.186 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, відповідає вимогам ст.50, 65 КК України, характеру та тяжкості вчиненого злочину, є справедливим, достатнім та необхідним для виправлення винної особи та недопущення вчинення ним аналогічних кримінальних правопорушень.
Порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, колегією суддів під час апеляційного розгляду не встановлено, у зв`язку із чим вирок суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст. ст. 476, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Іванківського районного суду Київської області від 08 вересня 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з моменту отримання судового рішення.

Судді ____________________ ___________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4