Справа № 357/8978/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.10.2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судового засідання Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, кримінальне провадження за № 0000073 від 08.09.2020 року за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кутище, Тлумацького району, Івано-Франківської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,
сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_4 ,
захисник ОСОБА_5 ,
обвинувачений ОСОБА_3 ,
У С Т А Н О В И В:

30.07.2014 року солдат ОСОБА_3 призваний на військову службу під час мобілізації на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_2 та був направлення для проходження військової служби до підрозділів Збройних Сил України.
У подальшому на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 за №129 від 20.08.2014 року солдат ОСОБА_3 зарахований до списків особового складу військової частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду оператора 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону.
Відповідно до абз. 2 ч. 8 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» на час особливого періоду дія будь-яких прийнятих до настання цього періоду нормативно-правових актів, що передбачають скорочення чисельності, обмеження комплектування або фінансування Збройних Сил України, інших військових формувань чи правоохоронних органів спеціального призначення, зупиняється.
Також, Указом Президента України за №447/2014 від 01.05.2014 «Про заходи щодо підвищення обороноздатності держави» строк військової служби встановлено до прийняття рішення до оголошення в установленому порядку демобілізації.
В той же час Указом Президента України за №88/2015 від 17.05.2015 року «Про строки проведення чергових призовів, чергові призови громадян України на строкову військову службу та звільнення в запас військовослужбовців у 2015 році» прийнято рішення про звільнення у квітні травні 2015 року із Збройних Сил України, інших військових формувань України, Державної спеціальної служби транспорту військовослужбовців, які вислужили встановлені строки військової служби.
Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_3 , як військовослужбовець Збройних Сил України, повинен керуватися вимогами ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 4, 9, 11, 16, 127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, які зобов`язують його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою.
Згідно із затвердженим командиром військової частини НОМЕР_1 розпорядком дня, солдат ОСОБА_3 повинен був постійно перебувати на службі у розташуванні військової частини НОМЕР_1 за місцем дислокації.
20.10.2014 року солдат ОСОБА_3 отримав звільнення з розташування військової частини НОМЕР_1 в порядку ст. 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та зобов`язаний був повернутися у розташування військової частини та приступити до служби не пізніше 18 год. 00 хв. 20.10.2014 року.
Однак, будучи військовослужбовцем Збройних Сил України і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентували його діяльність, солдат ОСОБА_3 20.10.2014 року о 18 год. 00 хв., діючи в порушення вищевказаних вимог Закону, бажаючи тимчасово ухилитись від несення обов`язків військової служби, без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, умисно, без поважних причин, не з`явився вчасно на службу зі звільнення ані до місця тимчасової дислокації 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_3 , ані до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 , у військове містечко № НОМЕР_2 , за адресою: АДРЕСА_4 , а проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням обов`язків військової служби до 30.03.2016 року? коли повернувся до виконання обов`язків військової служби та уклав контракт з Міністерством оборони України в особі командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 ? строком на три роки.
Таким чином, ОСОБА_3 будучи військовослужбовцем, не з`явився вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 407 КК України.
У підготовчому судовому засіданні сторони провадження надали суду угоду про визнання винуватості, укладену 09.09.2020 року, відповідно до вимог ст. 472 КПК України, між прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізону ОСОБА_4 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та обвинуваченим ОСОБА_3 у присутності захисника адвоката ОСОБА_5 , яку просили затвердити.
За умовами цієї угоди сторони, а саме прокурор ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_3 , дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 407 КК України та істотних для цього кримінального провадження обставин, обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України. Також сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке має понести ОСОБА_3 за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі строком на два роки. Також сторонами узгоджено, що на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 слід звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановити іспитовий строк один рік та відповідно до ст. 76 КК України покласти обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. В угоді передбачені наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання.
При цьому обвинуваченому ОСОБА_3 роз`яснено наслідки укладення угоди, а саме обмеження його права на оскарження вироку в апеляційному та касаційному порядку, відмова права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, допиту під час судового розгляду свідків обвинувачення, подачі клопотань про виклик свідків і надання доказів, що свідчать на його користь, крім того, йому роз`яснено наслідки невиконання угоди.
ОСОБА_3 в судовому засіданні свою винуватість у висунутому йому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся, підтвердив обставини вчинення ним кримінального правопорушення, погодився з встановленими фактичними обставинами. Також наполягав на затвердженні угоди про визнання винуватості.
Відповідно до правил статей 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Суд встановив, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, а саме у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, тривалістю понад один місяць вчинене особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби).
Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
При цьому суд переконався, що обвинувачений ОСОБА_3 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладання та затвердження угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України. Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України.
Прокурор в судовому засіданні вважав, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, підстави, передбачені ч. 7 ст. 474 КПК України відсутні, та просив суд затвердити угоду і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи.
Захисник в судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджене покарання, а також просив звільнити його підзахисного від призначеного покарання на підставі ЗУ "Про амністію в 2016 році".
Обвинувачений просив затвердити угоду про визнання винуватості з призначенним узгодженого покарання та звільнити його від призначеного покарання на підставі ст. 2 ЗУ "Про амністію в 2016 році".
Прокурор вважав за можливе застосувати до ОСОБА_3 ЗУ "Про амністію у 2016 році".
Таким чином, умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим, її форма та зміст відповідають вимогам КПК та КК України, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін, угода укладена добровільно, а також наявний суспільний інтерес у забезпеченні швидкого судового провадження щодо ОСОБА_6 .
При її затвердженні та узгоджені міри покарання, враховано обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому, а саме щире каяття, безперечне визнання винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено, а також враховуючи, що кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_3 відноситься до нетяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, характеризується позитивно, має на утриманні двох неповнолітніх дітей. Також, ОСОБА_3 є учасником бойових дій, брав участь в антитерористичній операції та неодноразово нагороджувався, в тому числі грамотою командира військової частини польова пошта НОМЕР_4 ; подякою Міністерства оборони України, а також відзнакою президента України "За участь в антитерористичній операції". ОСОБА_3 може виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, фактичні підстави для визнання винуватості наявні, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених статтями 50, 65 КК України.
З урахуванням тяжкості вчиненого злочину, даних про особу обвинуваченого, його відношення до вчиненого, суд вважає можливим його виправлення і перевиховання без ізоляції від суспільства, та застосувати до ОСОБА_3 , при укладенні угоди ст. 75 КК України, і звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.
При цьому обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_5 заявили клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Вирішуючи вказане клопотання, суд враховуючи, що вирок на підставі угоди про визнання винуватоссті, крім іншого, має містити інші відомості, передбачені встаттею 374 КПК України, зазначає наступне.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» рішення про застосування чи незастосування амністії приймається судом стосовно кожної особи індивідуально після ретельної перевірки матеріалів особової справи.

Згідно ст. 2 Закону України « Про амністію в 2016 році» від 22 грудня 2016 року, підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно яких не набрали законної сили, а також особи, визнанні винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжкими злочинами проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частиною другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 КК України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районі антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 КК України, статті 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та статті 9 цього Закону).
У відповідності до статті 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» виконання цього Закону покладається на суди.
Питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їхніх захисників чи законних представників.
ОСОБА_3 , згідно посвідчення НОМЕР_5 , виданого 14.09.2016 року, являється учасником бойових дій, брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення та захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, що підтверджується, крім іншого, довідками: Начальника штабу військової частини польова пошта НОМЕР_4 від 24.06.2016 року; командира військової частини НОМЕР_6 від 16 червня 2017 року, 21 грудня 2018 року. При цьому вчинений злочин, згідно ст. 12 КК України є нетяжким, також його вчинено до набрання чинності Законом України "Про амністію у 2016 році.
Враховуючи викладене, позицію обвинуваченого, який просить звільнити його від призначеного покарання за вчинений злочин, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 підлягає звільненню від відбування покарання на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Процесуальні витрати у справі відсутні.
Установлено, що підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників кримінального провадження та враховуючи, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.
Речові докази по кримінальному провадженню відсутні. Цивільний позов не заявлено.
Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 314, ч. 2 ст. 373, 374, 474, 475 КПК України, ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» суд,
У Х В А Л И В:
Затвердити угоду від 09.09.2020 року про визнання винуватості, укладену між прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участю захисника - адвоката ОСОБА_5 .
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, та призначити узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 09.09.2020 року покарання - 2 роки позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановити іспитовий строк один рік.
Відповідно до ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_3 обов`язки:
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
На підставі ст. 2 Закону України «Про амністію в 2016 році» від 22 грудня 2016 року звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання за даним вироком.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не застосовувати.
Речові докази у справі відсутні.
Цивільний позов не заявлено.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1