Справа № 347/1602/19
Провадження № 11-кп/4808/14/21
Категорія ст. 185 ч.3 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Кукурудз
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши кримінальне провадження № 0000365 за апеляційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Косівського районного суду від 07 вересня 2020 року, відносно ОСОБА_9 , за ст. 185 ч.3 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз вироком Косівського районного суду від 23.05.2012 року за ст. 185 ч.3 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі ,-

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 вважає, що даний вирок ухвалено з порушеннями норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що висновки суду викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Судом допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки свою вину в інкримінованих кримінальних правопорушеннях ОСОБА_9 не визнав та прямих доказів його причетності до них судом не встановлено, а тому вирок є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що судом першої інстанції не усунуто протиріччя в показах допитаних в суді свідків, в тому числі і свідка ОСОБА_10 , на якого обвинувачений ОСОБА_9 вказує як на особу причетну до злочинів. Зокрема, свідок ОСОБА_10 дав суду непослідовні пояснення, які за своєю суттю протирічать одне одному, на що суд не звернув увагу та не дав цьому правову оцінку.

Просить скасувати вирок Косівського районного суду від 07 вересня 2020 року і ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_9 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях.

Прокурора в поданій апеляційній скарзі, не оспорюючи правильність кваліфікації дій та доведеність вини обвинуваченого, вважає вирок Косівського районного суду від 07.09.2020 року таким, що підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінально процесуального закону та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Зазначає, що суд першої інстанції належним чином не мотивував призначення мінімального покарання ОСОБА_9 . Крім цього, не врахував те, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності. На шлях виправлення не став та вчинив два злочини, вину у яких не визнав, у вчиненому не розкаявся.

Просить вирок Косівського районного суду від 07.09.2020 року щодо ОСОБА_9 за ст. 185 ч.3 КК України скасувати. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ст. 185 ч.3 КК України чотири роки позбавлення волі.

Вироком Косівського районного суду від 07.09.2020 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.3 КК України та призначено йому покарання у виді -3 (трьох) років позбавлення волі.

До вступу вироку в законну силу застосовано до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту та покладено на нього обов`язки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_9 вказано рахувати з моменту фактичного затримання після набрання вироком законної сили.

На підставі ст. 72 ч.5 КК України зараховано ОСОБА_9 у строк відбуття покарання, строк його перебування під вартою в умовах Державної установи «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)» починаючи з 14.55 год. 27.06.2019 року до 08.07.2019 року, із розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 1 (один) день позбавлення волі

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави 3768 (три тисячі сімсот шістдесят вісім) грн. 15 коп. за проведення експертизи №СЕ-19/109/14-425Д/19 від 19.07.2019 року та №СЕ-19/109/14-416Д/19 від 09.08.2019 року.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що 19.09.2018 року близько 23:00 год., ОСОБА_9 , підійшов до кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » що за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є фізична особа-підприємець ОСОБА_11 . Після чого ОСОБА_9 переконавшись в тому що за його діями із сторонніх осіб ніхто не спостерігає, за допомогою фізичної сили, пошкодив металеву решітку віконного отвору, після чого шляхом віджиму металопластикового вікна, проник всередину даного приміщення, звідки таємно викрав грошові кошти та майно на загальну суму 1547 гривень.

Продовжуючи свої злочинні дії, 26.06.2019 року близько 23:50 год., ОСОБА_9 , підійшов до металевої огорожі висотою близько 2-х метрів, якою огороджена територія кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Після чого ОСОБА_9 переліз через дану огорожу та знаходячись на території кафе за допомогою фізичної сили, пошкодив металеву решітку віконного отвору, після чого шляхом віджиму металопластикового вікна, проник в середину даного приміщення, звідки таємно викрав грошові кошти майно на загальну суму 4215 гривень.

Під час апеляційного розгляду прокурор ОСОБА_6 подав заяву від прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, ОСОБА_8 від 19.11.2020 року, із змісту якої вбачається, що він на підставі ст. 403 КПК України відмовляється від поданої ним апеляційної скарги на вирок Косівського районного суду від 07.09.2020 року стосовно ОСОБА_9 .

Подана прокурором ОСОБА_8 заява про відмову від апеляційної скарги не суперечить вимогам ст. 403 ч.1 КПК України згідно якої особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_9 в судове засідання не з`явився з невідомих для суду причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Тому, колегія суддів поставила на обговорення питання щодо проведення апеляційного розгляду у відсутності обвинуваченого, оскільки він був належним чином повідомлений. Прокурор та захисник ОСОБА_7 не заперечували з даного приводу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вирок суду, слід залишити без змін, з наступних підстав.

Ухвалений вирок судом першої інстанції в силу ст. 370 КПК України є законним, обґрунтованим і вмотивованим, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, і відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 404 ч.1КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з вироку, висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.3 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну, повну й об`єктивну оцінку.

Порушень норм кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого, на кваліфікацію його дій, та які б могли бути підставою для скасування вироку суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Доводи наведенні в апеляційні скарзі захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 з приводу того, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та надав невідповідні висновки, викладені у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, на думку колегії суддів є безпідставними.

У відповідності до положень ст.94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно вимог ст.84 ч.1 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Зокрема, на підтвердження встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.3 КК України, суд першої інстанції обґрунтовано послався на показання потерпілої ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 20.09.2018 року (а.п. 164), протокол огляду місця події від 20.09.2018 року (а.п. 165-169), протокол огляду місця події від 27.06.2019 року, згідно якого місце огляду є відкрита територія на якій розташоване кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що в АДРЕСА_2 (а.п. 171-174), протокол огляду місця події від 27.06.2019 року, згідно якого місцем огляду є квартира АДРЕСА_3 де у вказаній квартирі було вилучено викраденні з кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » продукти (а.с. 175-176), постанова від 27.06.2019 року про визнання речовим доказом виявлених при огляді місця події 4 сліди пальців рук, 2 сліди відбитку долоні або стопи, 2 сліди відбитку ноги (а.п. 179-180), висновок експерта від 09.08.2019 року №СЕ-19/109/14-416Д/19, щодо дактилоскопічного дослідження слідів пальців рук та відтисків ступнів босих ніг, виявлених на місці вчинення злочину 26.06 27.06.2019 року, згідно якого, сліди пальців рук максимальними розмірами 19х15 мм, 22х17 мм та 27х14 мм залишенні відповідно вказівним та середнім пальцями правої руки та вказівним пальцем лівої руки ОСОБА_9 (а.с. 185-194); висновок експерта від 19.07.2019 року №СЕ-19/109/14-425Д/19, щодо дактилоскопічного дослідження трьох слідів пальців рук перекопійованих на три відрізки дактилоскопічної плівки, виявлених та вилучених 20.09.2018 року при огляді місця події в АДРЕСА_2 , згідно якого, сліди пальців рук максимальними розмірами 19х20 мм, 29х15 мм та 31х13 мм залишенні великим пальцем правої руки та середніми пальцями правої і лівої руки ОСОБА_9 (а.с. 203-209).

Отже, суд першої інстанції, дослідивши, перевіривши та проаналізувавши в судовому засіданні всі вищевказані докази в їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, правильно дійшов висновку про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 за ст. 185 ч.3 КК України, з чим погоджується і колегія суддів.

У відповідності до вимог ст.8 ч.2 та ст.9 ч.5 КПК України, принцип Верховенства права у кримінальному провадженні, застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Смирнов проти України» від 15 липня 2010 року та у справі «Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року, суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності „поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що досліджені, судом першої інстанції докази, з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, свідчать про те, що стороною обвинувачення доведено, як подію кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_9 так і те, що зазначений злочин вчинено саме обвинуваченим.

Крім цього, призначаючи покарання обвинуваченому суд першої інстанції, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання в силу ст. 66, 67 КК України, тобто дотримався вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання.

При цьому, як вбачається з вироку, судом враховано характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується негативно (Т.1 а.п. 39), на «Д» обліку в лікаря психіатра не перебуває, однак перебуває на обліку у лікаря нарколога з 2016 року (Т.1 42,43), раніше неодноразово судимий.

Також судом визнано обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_9 в силу ст. 66 КК України, перебування на його утримані четверо неповнолітніх дітей. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Крім цього, колегією суддів враховано той факт, що під час апеляційного розгляду обвинуваченим ОСОБА_9 визнано свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.3 КК України.

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_9 є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а також справедливим щодо досягнення мети покарання виходячи з вимог ст. 50 КК України.

Таким чином, під час апеляційного розгляду не встановлено апеляційних підстав, передбачених ст. 409 КПК України для скасування вироку суду та постановлення нового, а тому подана апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 є необґрунтованою.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 слід залишити без задоволення, а вирок Косівського районного суду від 07.09.2020 року без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити - без задоволення, а вирок Косівського районного суду від 07 вересня 2020 року щодо ОСОБА_9 за ст.185 ч.3 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4