Справа № 495/1874/20
Номер провадження 1-кп/495/438/2020
УХВАЛА
про повернення обвинувального акту

10 вересня 2020 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі

головуючого одноособово судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

провівши у залі суду м. Білгород-Дністровський Одеської області підготовче судове засідання по обвинувальному акту, внесеного до ЄРДР за № 0000467, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 398 ч. 2 КК України,

сторони кримінального провадження:

прокурор Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_4

потерпіла ОСОБА_5

обвинувачена ОСОБА_3

захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 279 КК України.

Прокурор Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні вважав, що обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 398 ч. 2 КК України відповідає вимогам КПК України, просив призначити обвинувальний акт до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, викликати до суду обвинуваченого, потерпілих, свідків. Заперечував проти задоволення клопотання захисника ОСОБА_6 про повернення обвинувального акту, оскільки вважає, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст.291 КПК України та містить усі необхідні реквізити.

Потерпіла ОСОБА_5 підтримала позицію прокурора.

Захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_3 заявила письмове клопотання про повернення обвинувального акту прокурору Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області для усунення недоліків. Зазначила, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України у зв`язку з чим, на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, його необхідно повернути прокурору. В обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення, викладена лише частина змісту повідомлення про підозру, а також частина тих фактичних обставин, злочину у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_3 , текст формулювання обвинувачення фактично дублює текст викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, обвинувальний акт містить взаємовиключні положення, оскільки не зрозуміло статус потерпілої представник потерпілого чи захисник, обвинувальний акт складений поза межами строків досудового розслідування, доданий до обвинувального акту реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідає вимогам ст. 109 КПК України, а обвинуваченій не було вручено копію обвинувального акту з додатками.
Вважала, що обвинувальний акт повністю дублює обвинувальний акт, складений та затверджений 30 січня 2018 року, який був повернутий прокурору ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.12.2018 року. Вказаний обвинувальний акт був складений прокурором Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_4 29 липня 2019 року поза строком досудового розслідування, який закінчився 31 січня 2018 в рамках вказаного кримінального провадження та не був продовжений.

Обвинувачена ОСОБА_3 підтримала думку свого захисника.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали обвинувального акту, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: 1) затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 КПК України; 2) закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8 частини першої або частиною другою статті 284 КПК України; 3) повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам КПК України; 4) направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження; 5) призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Так, одним із завдань кримінального провадження у відповідності до положень ст.2 КПК України є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Згідно положенням ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляду проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт, поряд з іншими відомостями, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до положень п. 13 ч. 1 ст. 3, ч. 4 ст. 110, ч. 1 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт процесуальний документ, яким завершується досудове розслідування та у якому формулюється твердження про вчинення певної особи діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, які після його складання слідчим (прокурором) затверджується прокурором. Обвинувальний акт повинен відповідати ст.291 КПК України.

Обов`язок перевіряти обвинувальний акт на відповідність вимогам закону покладається на суд першої інстанції у підготовчому судовому засіданні. У випадку, якщо обвинувальний акт не відповідає ст. 291 КПК України, суд, згідно вимог п.3 ч.3 ст.314 КПК України повинен повернути прокурору обвинувальний акт.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Він повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 КПК України.

Судом встановлено, що в обвинувальному акті відносно обвинуваченої ОСОБА_3 відсутній виклад фактичних обставин кримінального правопорушення з огляду на наступне:

Як вбачається з обвинувального акту дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.2 ст. 389 КК України умисне заподіяння представнику особи легких тілесних ушкоджень у зв`язку з діяльністю, пов`язаною з наданням правової допомоги, а саме в тому, що …«23 лютого 2017 року приблизно о 12 годині 00 хвилин, більш точний час при проведені досудового розслідування встановити не надалось можливим, ОСОБА_3 , знаходячись у приміщенні вестибюлю першого поверху Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, розташованого за адресою: вулиця Військової слави, 27, місто Білгород-Дністровський, Одеська область, на підґрунті особистої неповаги до ОСОБА_5 , у зв`язку із наданням правової допомоги та правового захисту потерпілій стороні в судовому розгляді у іншому кримінальному провадженні, підійшовши до ОСОБА_5 , усвідомлюючи та оцінюючи свої дії, умисно, нанесла удар рукою в область голови ОСОБА_5 , спричинивши їй тілесні ушкодження у виді синця задньої поверхні шиї, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень»...
Диспозицією ч. 2 ст. 398 КК України передбачено кримінальну відповідальність за умисне заподіяння захиснику чи представнику особи легких тілесних ушкоджень у зв`язку з діяльністю, пов`язаною з наданням правової допомоги.
Потерпілими від зазначеного злочину можуть бути: захисник чи представник особи або їх близькі родичі.
Суб`єктивна сторона вказаного злочину характеризується прямим умислом. Обов`язковою ознакою умислу винного є усвідомлення ним соціального статусу потерпілого, а також зв`язку дій винного з діяльністю потерпілого, пов`язаною з наданням ним правової допомоги. Мотивами вчинення злочину можуть бути тільки два: бажання припинити певні дії захисника чи представника особи або помста за їх діяльність.
Формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті КК України, можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.
В обвинувальному акті при викладі фактичних обставин, формулюванні обвинувачення взагалі не зазначено умисел злочину (прямий); мотив (бажання припинити певні дії, помста за діяльність); механізм нанесення тілесних ушкоджень взагалі не зазначений.
Крім того обвинувальний акт не містить відомостей щодо виду умислу та мети вчинення зазначеного злочину, взагалі не зазначений механізм нанесення тілесних ушкоджень, що не відповідає вимогам ст. 91 КПК України.
Крім того, в обвинувальному акті не конкретизовано статус потерпілої при наданні правової допомоги, та не зазначено у якому саме кримінальному провадженні потерпіла надавала правову допомогу щодо захисту потерпілої сторони, причинний наслідковий зв`язок між професійною діяльністю потерпілої та вчиненого по відношенню до неї кримінального правопорушення.
Як вбачається з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 р. №8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції пор захист прав та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В судових рішень Європейського Суду з прав людини, які стосуються формулювання обвинувачення зазначено:

В рішенні від 26.06.2008 року у справі "Ващенко проти України": «"обвинувачення" для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51)»;

В рішенні від 25.07.2000, у справі «Маттоціа проти Італії": «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. "b" ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення»;

В рішенні від 09.10.2008 року у справі "Абрамян проти Росії": «деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення».

В цьому ж рішенні Суд нагадав, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо .

Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення

Таким чином, судом встановлено, що обвинувальний акт не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, а саме не в повній мірі зазначено формулювання обвинувачення у зв`язку з чим воно є неконкретним.

Відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення та правової кваліфікації дій особи унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що, безперечно, порушує право особи на захист, а як наслідок слугує беззаперечною підставою для скасування вироку суду.

Відповідно до змісту ст. 132, 223 КПК України документи органу досудового слідства, які містять формулювання обвинувачення, повинні відображати всі елементи складу злочину, у вчиненні якого обвинувачується особа.

Таким чином, розгляд справи без формулювання обвинувачення є неможливим, а винесене рішення буде вважатись незаконним, адже відповідно до ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи виправданою або винуватою, в мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений - правова норма кваліфікації має відповідати формулюванню обвинувачення.

Враховуючи вищевикладене, та встановивши такі порушення, суд дійшов до висновку про необхідність повернення обвинувального акту прокурору, а отже, на теперішній час відсутні підстави для вирішення інших питань, пов`язаних з підготовкою та призначенням кримінального провадження до судового розгляду.

Керуючись ст.ст. 291, 314-317, 376 ч. 2 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_3 про повернення обвинувального акту прокурору задовольнити.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 398 ч. 2 КК України повернути прокурору, який затвердив обвинувальний акт, для усунення виявлених недоліків протягом розумного строку з дня набрання законної сили ухвалою суду про повернення обвинувального акту та отримання обвинувального акту для усунення недоліків.

Повний текст ухвали оголосити 11.09.2020 року о 08.30 год. у залі судових засідань, розташованої за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Військової слави, 27.

Ухвала може буди оскаржена до Одеського апеляційного суду через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_1