ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2937/20 Справа № 212/5397/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001078 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника-адвоката ОСОБА_8 та прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_9 на вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 липня 2020 року щодо ОСОБА_7 , -
ВСТАНОВИЛА:
цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 06.02.2019 року Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст. 75, п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік;
- 24.03.2020 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 2 роки,
визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 29 липня 2020 року.
Відповідно до ст. 72 КК України зараховано в строк відбуття покарання ОСОБА_7 попереднє ув`язнення з моменту його затримання, а саме з 06 червня 2019 року по 29 липня 2020 року день за день.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін.
Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої злочином, - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування майнової шкоди 33 092 гривні 94 копійки та в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 гривень.
В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_10 , - відмовлено.
Вирішено долю речових доказів.
Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні наступного.
Близько 13 години 10 хвилин 07 травня 2019 року, ОСОБА_7 , повторно, знаходячись неподалік будинку АДРЕСА_2 , побачив раніше йому незнайому жінку, а саме - ОСОБА_10 , яка направлялась вздовж зазначеного будинку за своїм місцем мешкання. В цей час у ОСОБА_7 раптово виник умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна та обернення на свою користь.
ОСОБА_7 , реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи із корисливих мотивів, упевнившись в тому, що ОСОБА_10 ніхто не супроводжує та остання не звертає на нього уваги, з метою викрадення чужого майна, знаходячись на ділянці місцевості розташованої неподалік будинку №46 за вищевказаною адресою, та усвідомлюючи, що його дії очевидні для ОСОБА_10 та оточуючих, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, що виразилось у ривку руками за золоті прикраси, які знаходились на шиї потерпілої, від якого остання впала на спину опираючись на лікті рук.
Далі, продовжуючи свої умисні дії, ОСОБА_7 , застосовуючи фізичну силу шляхом ривку відкрито викрав з шиї ОСОБА_10 золоті вироби а саме: ланцюг жіночий 585 проби, вагою 8 г, вартістю 4 995,84 гривень, ланцюг жіночий 585 проби, вагою 30 г, вартістю 18 734,40 гривень, хрест в кількості 1 одиниця 585 проби, вагою 15 г, вартістю 9 362,70 гривень, після чого з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
В результаті злочинних дій ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_10 завдано фізичний біль та майнову шкоду у розмірі 33 092,94 гривень.
В апеляційних скаргах:
- обвинувачений просить вказаний вирок скасувати.
Вважає, що судом першої інстанції не було досліджено жодного доказу, було проігноровано його алібі, а покази потерпілої не відповідають даним, які зафіксовані на відео.
Також зазначає, що його адвокату не дали часу для отримання від ПрАТ «Київстар» роздруківку дзвінків, які підтверджують його алібі, що він знаходився дома коли сталося пограбування.
- захисник обвинуваченого просить скасувати вказаний вирок, у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а кримінальну справу направити на новий розгляд у суд першої інстанції.
Вважає, що запис із камер відеоспостереження прибудинкової території, який було переглянуто в суді під час дослідження письмових матеріалів справи, є неякісним, на ньому не тільки неможливо розпізнати риси обличчя особи, її одяг і взуття, але не можливо достовірно зрозуміти чи то є чоловік чи жінка. На його думку, суд зобов`язаний був визнати цей доказ недопустимим і не посилатися на нього як на доказ вини ОСОБА_7 у скоєні злочину.
Захисник звертає увагу на протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.05.2019 року, де потерпіла ОСОБА_10 та свідок ОСОБА_11 впізнавали особу, яка скоїла злочин. Для впізнання пред`явлено чотири фотознімки. На трьох фото обличчя молодих осіб витягнуті, схожі між собою, а на четвертому фото, на якому зображено ОСОБА_7 , обличчя округле, одяг різко відмінний від інших. При ознайомлені з протоколом ОСОБА_7 пояснив, що він не зразу впізнав себе на даному фото, так як воно застаріле, коли виготовлено - не відомо.
Також захисник просить звернути увагу на результати слідчого експерименту від 30.05.2019 року, проведеного із свідком ОСОБА_11 , під час якого вона показала, що, почувши крик потерпілої і вийшовши на дорогу, побачила, як хлопець зіскочив з парапету і втік. Його обличчя вона не бачила і момент зриву із знайомої золотих прикрас теж не бачила.
За таких обставин, на думку захисника, законність і об`єктивність проведення і результати впізнання особи, яка скоїла злочин, є сумнівними.
Вважає, що суд безпідставно відхилив покази свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 які пояснили, що проживають в селі Червоні Поди, Криворізького району і ОСОБА_15 являється їх односельчанином. 07 травня 2019 року на протязі першої половини дня ОСОБА_16 періодично з їх мобільних телефонів телефонував на телефон своїй матері ОСОБА_17 , яка була на роботі в м. Кривому Розі, так як свого телефону він не мав. Потім вони бачили, як ОСОБА_15 із мамою близько 14 години йшли на зупинку маршрутного таксі для поїздки у м. Кривий Ріг.
Зазначає, що з метою встановлення місцезнаходження в період часу зранку до 13 години 07 травня 2019 року абонентів вищезазначених мобільних телефонів і проведення з них телефонних розмов із ОСОБА_17 судом 28 травня 2020 року винесено ухвалу про витребування із ПрАТ «Київстар» інформації про адресу розташування базових станцій, які забезпечували мобільний зв`язок. В усному порядку доставку ухвали в ПрАТ «Київстар», а потім відповіді Товариства до суду, доручено було захиснику у справі. Він забезпечив доставку ухвали суду до ПрАТ «Київстар», але результати виконання ухвали отримати не зміг, так як із юридичного відділу йому повідомили, що інформацію по ухвалі можливо надавати лише суду або працівникам правоохоронних органів. Суду було повторно заявлено вищезазначене клопотання про витребування інформації, але в його задоволенні йому було відмовлено.
Крім того захисник зазначає, що суд не прийняв до уваги покази свідка ОСОБА_18 , яка пояснила, що в день зарплати її дочки, а зарплата була виплачена 07 травня, вона бачила як в цей день близько 14 години ОСОБА_17 із сином ОСОБА_19 йшли на маршрутку, яка відправлялася в м. Кривий Ріг, а перед цим бачила як близько 13 години ОСОБА_15 йшов до будинку своєї матері.
На думку захисника, суд необґрунтовано відхилив покази зазначених свідків, мотивуючи таке своє рішення тим, що вони не підтверджують доводи щодо непричетності обвинуваченого до вчиненого злочину, а свідок ОСОБА_14 товаришує з матір`ю ОСОБА_7 .
Вважає, що суду не надано жодного доказу, який вказував би на скоєння даного злочину ОСОБА_7 , а ті докази, на які посилається суд в обґрунтування вини ОСОБА_7 , являються недопустимими.

- прокурор просить вказаний вирок в частині призначеного покарання, скасувати, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 6 років позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком від 03.06.2020 року Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, більш суворим, призначеним цим вироком, визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.
В решті вирок суду залишити без змін.
Прокурор зазначає, що згідно матеріалам кримінального провадження ОСОБА_7 раніше засуджений 03.06.2020 року Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 309 КК України до 3 років позбавлення волі. Але 07.05.2019 року, до ухвалення вказаного вироку, цей обвинувачений вчинив нове кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України.
На думку прокурора, при призначенні покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції безпідставно не застосував положення ч. 4 ст. 70 КК України.
Крім того прокурор зазначає, що із матеріалів провадження видно, що обвинувачений раніше засуджувався за вчинення різних кримінальних правопорушень. Маючи непогашені судимості вчинив новий тяжкий корисливий злочин, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення та схильність до вчинення кримінальних правопорушень. Обвинувачений вину не визнав та не розкаявся, вчинив злочин відносно жінки з 3 групою інвалідності, шкоду не відшкодував, не працює та не має інших легальних джерел доходу. При цьому вживає наркотичні засоби, що може в подальшому привести до вчинення ним інших аналогічних злочинів. Також зазначає, що потерпіла в судовому засіданні наполягала на найбільш суворому покаранні.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який наполягав на задоволенні апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні, та заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, обвинуваченого та його захисника, які підтримали свої апеляційні скарги та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, колегія суддів, з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно яким суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, приходить до наступного.
Так, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про винність ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, є ґрунтовним та підтверджується сукупністю досліджених судом доказів, що узгоджуються між собою, в тому числі:
- показаннями потерпілої ОСОБА_10 у судовому засіданні в суді першої інстанції, в яких остання підтвердила викладені в обвинуваченні фактичні обставини вчинення щодо неї злочину і вказала, що даний злочин було вчинено саме обвинуваченим ОСОБА_7 , якого вона відразу впізнала під час пред`явлення особи для впізнання у межах досудового розслідування, а також впізнає його і в суді;
- протоколом від 15.05.2019 р. пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, згідно якому потерпіла ОСОБА_10 у присутності понятих серед чотирьох пред`явлених для впізнання фотознімків впізнала ОСОБА_7 як особу, що близько 13:00 годин 07.05.2019 р. зірвала з її шиї золоті прикраси;
- показаннями свідка ОСОБА_11 , яка вказала, що у день та час вчинення злочину, перебуваючи на городі, почула голосний крик потерпілої, виглянула і побачила, що остання лежить на землі, а на відстані близько 30 метрів від неї знаходиться хлопець у кепці, якій біжить паралельно будинку у напрямку від потерпілої, а інші особи поруч відсутні. Під час досудового розслідування вона відразу впізнала вказаного хлопця у межах пред`явлення особи для впізнання за фотокартками;
- протоколом від 15.05.2019 р. пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, згідно якому свідок ОСОБА_11 у присутності понятих серед чотирьох пред`явлених для впізнання фотознімків впізнала ОСОБА_7 як особу, яка близько 13:00 годин 07.05.2019 р. вчинила злочин щодо ОСОБА_10 ;
- протоколами проведення слідчих експериментів від 30.05.2019 р. із потерпілою ОСОБА_10 та свідком ОСОБА_11 , у межах яких останні, кожна окремо, на місцевості розповіли та вказали відомі їм обставини вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення. Наведені цими особами відомості відповідають їх показанням в суді першої інстанції, узгоджуються між собою та з іншими дослідженими судом доказами;
- відеозаписом з камер спостереження за територією, прилеглою до місця вчинення кримінального правопорушення біля будинку АДРЕСА_2 , на яких видно жінку, що прямує до вказаного будинку АДРЕСА_3 , а потім вздовж даного будинку, а також чоловіка худорлявої статури, одягнутого бейсболку, спортивну кофту з капюшоном на спині білого кольору та штани чорного кольору, який, накульгуючи, прямує за вказаною жінкою та прискорює ходу у виді бігу, при цьому озираючись назад та по сторонах, і знаходиться на приблизній відстані 10-15 метрів від жінки, а інші особи не зафіксовані;
- показаннями свідка ОСОБА_20 , який зазначив, що у перших числах травня 2019 р. він дав своєму приятелю ОСОБА_7 , який зайшов до нього в гості, свою кофту чорно-сірого кольору з капюшоном, карманом, зірочками і написом 69, оскільки на вулиці було прохолодно. Більше обвинуваченого він не бачив, втім у подальшому впізнав вказану куртку як річ, в яку був одягнений хлопець на відеозаписі, який йому продемонстрував слідчий;
- показаннями свідка ОСОБА_21 , яка вказала, що її запросили до слідчого та продемонстрували відеозапис, на якому вона впізнала ОСОБА_7 по специфічному кульганню після травми ноги у минулому та по кофті, яку останньому дав її хлопець, коли обвинувачений приходив до них в гості.
Дослідивши з дотриманням вимог закону та детально проаналізувавши у вироку вищезазначені та інші докази, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність поза розумним сумнівом вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, який колегія суддів вважає правильним та з ним погоджується, оскільки суд першої інстанції дав належну оцінку наданим стороною обвинувачення доказам не тільки з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а й з точки зору їх узгодженості, взаємозв`язку та системності, і ці докази в своїй сукупності взаємодоповнюють один одного і є достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого складу інкримінованого йому кримінального правопорушення та доведеності вини останнього у його вчиненні, а також для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні.
У зв`язку з вищенаведеним не можуть бути прийняті до уваги доводи апеляційних скарг обвинуваченого та захисника щодо неправильності встановлення судом фактичних обставин справи та недоведеності винуватості ОСОБА_7 .
Аналізуючи доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , колегія суддів вважає їх неспроможними, оскільки вони випливають з його власного суб`єктивного аналізу і переоцінки окремих доказів. При цьому оцінка і тлумачення таких доказів здійснюються тенденційно, вибірково, із спотворенням їх дійсного змісту та відокремлено від інших обставин та доказів, ігноруючи всю їх сукупність та системність.
Так, посилання захисника на те, що на дослідженому судом відеозаписі з камер спостереження прибудинкової території неможливо встановити ані риси обличчя особи, що ним зафіксована, ані її одяг, ані її стать, є його особистою суб`єктивною думкою, яка не відповідає дійсному змісту даного відеозапису.
Не погоджується колегія суддів і з доводами захисника щодо неможливості використання як доказів протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотокартками потерпілій ОСОБА_10 та свідку ОСОБА_11 . Так, за правилами ч. 6 ст. 228 КПК України впізнання може бути проведене за фотознімками незалежно від можливості безпосереднього пред`явлення для впізнання самої відповідної особи, а посилання апелянта на те, що серед наданих для впізнання фотокарток знімок ОСОБА_7 містить різкі відмінності, а свідок ОСОБА_11 взагалі не могла впізнати злочинця, колегія судів вважає упередженими оціночними судженнями апелянта.
Посилання апелянта на безпідставне відхилення судом першої інстанції показань свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_22 , ОСОБА_17 колегія суддів оцінює критично.
Так, у межах судового розгляду в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 , захищаючись від обвинувачення, послався на те, що 07.05.2019 р., у день та час вчинення злочину щодо ОСОБА_10 , він перебував в іншому місці, а саме за місцем свого проживання у с. Червоні Поди Криворізького району Дніпропетровської області, де заходив до сусідів ОСОБА_23 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ходив до магазину, а близько 15:00 годин разом з матір`ю поїхав до м. Кривого Рогу, до якого вони дісталися близько 15:30 годин того ж дня. На підтвердження цих обставин сторона захисту послалася на показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_22 , а також матері обвинуваченого ОСОБА_17 .
Разом із тим, як було правильно встановлено судом першої інстанції, свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_22 не могли пригадати точної дати, коли у травні 2019 р. до них заходив ОСОБА_7 , і про те, що це було саме 07.05.2019 р., зазначали зі слів його матері ОСОБА_17 , а свідок ОСОБА_14 товаришує з матір`ю обвинуваченого, телефонує їй щодня, що свідчить про наявність між ними достатньо близьких дружніх стосунків, а отже здійснення 07.05.2019 р. декількох дзвінків з її номера на телефон останньої не є достатнім підтвердженням алібі ОСОБА_7 .
Що стосується показань самої ОСОБА_17 , то до них суд першої інстанції ґрунтовно поставився критично з огляду на те, що цей свідок є матер`ю обвинуваченого, а отже зацікавленою на його користь особою, неодноразово спілкувалася із ним у слідчому ізоляторі і під час судового розгляду справи, до її допиту у статусі свідка, постійно перебувала у залі судового засідання, що є порушенням вимог ст. 346 КПК України.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів приходить до наступного.
Так, посилання обвинуваченого на те, що його вина у межах судового розгляду не знайшла підтвердження, не можуть бути прийняті до уваги з вищезазначених міркувань про доведеність його вини поза розумним сумнівом.
Доводи обвинуваченого про те, що з відеозапису з камер спостереження неможливо встановити особу, які на ньому зафіксована, колегія суддів оцінює критично з підстав, наведених вище щодо аналогічних доводів апеляційної скарги захисника.
Посилання апелянта на те, що судом не було надано захиснику достатнього часу для отримання від оператора мобільного зв`язку Київстар роздруківки телефонних дзвінків, яка могла б підтвердити алібі обвинуваченого, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на те, що ухвалою суду від 28.05.2020 р. стороні захисту було надано відповідний доступ до речей і документів, втім строк її дії збіг, при цьому доказів її невиконання ПрАТ Київстар суду не було надано, питання про застосування наслідків невиконання ухвали перед судом не було порушене. Крім того, питання про витребування відповідної інформації стороною захисту у межах апеляційного провадження порушене не було, що додатково свідчить про формальність доводів апеляційної скарги у цій частині.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне.
Так, відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Колегією суддів встановлено, що при призначенні ОСОБА_7 покарання, судом з дотриманням вимог ст. ст. 50, 65 КК України були враховані характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно ст. 12 КК України є умисним тяжким злочином; відомості про особу обвинуваченого, зокрема те, що він є раніше судимим, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, офіційно не працевлаштований, за місцем мешкання характеризується посередньо, малолітніх та неповнолітніх дітей на утриманні не має, інвалідом не є; відсутність обставин, що як обтяжують, так і пом`якшують його покарання.
Проаналізувавши вищенаведені обставини, суд першої інстанції призначив обвинуваченому основне покарання у межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України, рівно відмінне як від максимальної, так і від нижчої його межі, у виді п`яти років позбавлення волі, з реальним його відбуванням. На думку колегії суддів, призначене ОСОБА_7 покарання за видом та розміром є законним, справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а достатніх підстав для посилення його до максимального розміру, як про це просить прокурор в апеляційній скарзі, не вбачається.
Доводи апеляційної скарги прокурора таких висновків не спростовують. Так, обставини, на які посилається цей апелянт, а саме наявність в обвинуваченого судимостей за вчинення інших злочинів, відомості про його особу, відомості про особу потерпілої були відомі суду першої інстанції, проаналізовані у мотивувальній частині вироку та, на думку колегії суддів, дістали належну оцінку при призначенні ОСОБА_7 покарання.
Позиція потерпілої щодо необхідності суворого покарання цього обвинуваченого також не обґрунтовує доводи апеляційної скарги прокурора з огляду на те, що не входить до кола обставин, які за правилами ст. ст. 50, 65 КК України підлягають врахуванню при призначенні кримінального покарання.
Питання про врахування попереднього вироку Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.06.2020 року щодо ОСОБА_7 підлягає вирішенню в порядку п. 11 ч. 1 ст. 537 КПК України.
З урахуванням вищенаведеного, підстав для задоволення апеляційних скарг не вбачається.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 та прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_9 , - залишити без задоволення.
Вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 липня 2020 року щодо ОСОБА_7 , - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк, з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4