Категорія: арешт майна Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
представника власника майна адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 жовтня 2020 року у кримінальному провадженні № 0000608 про накладення арешту на майно,

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_8 за погодженням із прокурором відділу Волинської обласної прокуратури ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на майно, виявлене та вилучене 24.09.2020 під час обшуку у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_9 , а саме: банківську картку «Приват Банку» НОМЕР_1 ; банківську картку «Приват Банку» НОМЕР_2 ; банківську картку «Приват Банку» НОМЕР_3 ; банківську картку «Приват Банку» НОМЕР_4 ; мобільний телефон марки SAMSSUNG S20 ULTRA, з імей 1: НОМЕР_5 , імей 2: НОМЕР_6 з мобільними сім-картками в ньому за № НОМЕР_7 , № НОМЕР_8 , чорного кольору; ноутбук марки ASUS X 55V з № 7816, чорного кольору.
Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.10.2020 клопотання задоволено повністю та накладено арешт на вказане майно.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що оскільки вилучене в ході обшуку майно може мати доказове значення у даному кримінальному провадженні, доцільним є накладення арешту на вказане майно для його збереження як речового доказу.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, представник власника майна адвокат ОСОБА_7 оскаржує його з мотивів незаконності. Вказує, що у слідчого судді не було достатніх підстав зробити однозначний висновок про необхідність накладення арешту на майно, у зв`язку із тим, що положення, визначені ч.2 ст.173 та ст.98 КПК України, слідчим суддею у судовому засіданні встановлені не були. Посилається на те, що особа, у якої вилучене майно, досі не має статусу підозрюваного або обвинуваченого у даному кримінальному провадженні. Крім того, зазначає, що слідчим суддею не надано належної оцінки тому, яке значення у вказаному кримінальному провадженні має вилучене майно. З огляду на наведене, просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно та зобов`язати його повернути.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, представника власника майна, яка підтримала апеляційну скаргу і просила скасувати накладений арешт, прокурора, який апеляцію заперечив і просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, пояснення слідчого, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Матеріалами провадження стверджується, що 15.09.2020 до ЄРДР внесені відомості № 0000608 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України (а.п.4).
Згідно зі ч.2 ст.131 КПК України одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Апеляційний суд доходить висновку, що слідчим суддею при винесенні рішення вказаних вимог закону дотримано.
Положення ч.1 ст.167 КПК України регламентують, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

На думку апеляційного суду, вилучене під час обшуку майно відповідає критеріям, визначеним ч.2 ст.167 КПК України, а саме є достатні підстави вважати, що воно використане як засіб чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегло на собі його сліди, а тому з метою збереження речових доказів та їх дослідження органами досудового розслідування, клопотання прокурора у цій частині підлягає задоволенню, а доводи апеляційної скарги представника власника майна з цього приводу є необґрунтованими.
Твердження апелянта про те, що у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно слід відмовити, у зв`язку із тим, що особа, у якої вилучене майно, досі не має статусу підозрюваного або обвинуваченого у даному кримінальному провадженні, суд апеляційної інстанції вважає такими, що не ґрунтуються на законі.

Згідно зі ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

З огляду на вказану норму Закону, суб`єктне коло осіб, на майно яких може бути накладений арешт, не обмежується лише особами, які мають статус підозрюваних чи обвинувачених у кримінальному провадженні.

Крім того, не заслуговують на увагу доводи представника власника майна про те, що слідчим суддею не надано належної оцінки тому, яке значення у вказаному кримінальному провадженні має вилучене майно.

Як вбачається з ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.10.2020, вилучене в ході обшуку майно може мати доказове значення у даному кримінальному провадженні, доцільним є накладення арешту на вказане майно для його збереження як речового доказу, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
Дослідивши вказані обставини та документи, що їх підтверджують, в сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що вказане майно може бути предметом вчинення кримінального правопорушення чи зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час розгляду кримінального провадження, дослідження їх органами досудового слідства та подальшого проведення судових експертних досліджень.

Доводи апелянта про незаконність накладення арешту на вищевказане майно безпідставні та не є такими, що тягнуть за собою скасування ухвали слідчого судді.

Так, як убачається із матеріалів провадження, вилучене під час обшуку 24.09.2020 (а.п.5-9) майно є речовими доказами в даному кримінальному провадженні, що підтверджується постановою слідчого від 25.09.2020 (а.п.19-20).

Твердження апелянта про непричетність ОСОБА_9 до заволодіння чужим майном є безпідставними, оскільки повністю спростовуються показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 (а.п.11-18).

Нових доказів під час апеляційного розгляду провадження апелянтом надано не було.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування рішення суду, апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника власника майна - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 жовтня 2020 року про накладення арешту на майно без змін.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді