Справа № 750/40/18
Провадження № 1-кп/750/283/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2020 року Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000284 від 19.10.2017 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дебрецен, Угорщина, громадянина України, з повною вищою освітою, працюючого заступником начальника водолазно-рятувальної частини водолазних відділень Одеського гарнізону, учасника бойових дій, неодруженого, має на утриманні батька, 1958 року народження, який є пенсіонером та особою з інвалідністю 3 групи та матір пенсіонерку 1957 року народження, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 органом досудового розслідування обвинувачується у тому, що, працюючи начальником караулу 3-го державного пожежно-рятувального посту (смт. Михайло Коцюбинське) 1-го державного пожежно-рятувального загону Управління ДСНС України у Чернігівській області, будучи працівником правоохоронного органу, маючи спеціальне звання старшого лейтенанта служби цивільного захисту, перебуваючи в позаслужбовий час, діючи умисно, за попередньою змовою з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, з метою незаконного збуту ОСОБА_6 психотропної речовини - амфетаміну, достовірно знаючи, що обіг амфетаміну на території України обмежено, незаконно придбав, зберігав та збув цю психотропну речовину, яка відповідно до «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000, віднесена до психотропних речовин, обіг яких обмежено, за наступних обставин.

Так, 07.11.2017, близько 15 год. 30 хв., для реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_4 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, діючи за попередньою змовою між собою з метою збуту психотропної речовини - амфетаміну ОСОБА_6 , на автомобілі «VOLKSWAGEN TRANSPORTER Т5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить особі, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, прибули на автостоянку, яка розташована біля церкви по вул. Козацька в м. Чернігові та, знаходячись в салоні зазначеного автомобіля, отримали від ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 1000 грн. для придбання зазначеної психотропної речовини.

У подальшому, близько 16.00 год., 07.11.2017, ОСОБА_4 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, на вказаному автомобілі прибули до автостоянки, яка розташована навпроти магазину «Седам» по вул. Генерала Бєлова, 28-А в м. Чернігові, для придбання психотропної речовини - амфетаміну у невстановленої слідством особи та подальшого її збуту ОСОБА_6 .

Після цього, особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, у невстановленої слідством особи, незаконно, з метою подальшого збуту ОСОБА_6 придбав психотропну речовину - амфетамін.

У подальшому, близько 16 год. 45 хв., 07.11.2017, перебуваючи в салоні автомобіля «VOLKSVAGEN TRANSPORTER Т5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , розташованого на автостоянці навпроти магазину «Седам» по вул. Генерала Бєлова, 28-А в м. Чернігові, ОСОБА_4 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, діючи умисно, за попередньою змовою між собою, незаконно збули ОСОБА_6 порошкоподібну речовину білого кольору, яка знаходилася в двох поліетиленових пакетиках, один вагою 0,30528 г, інший 0,29838 г та які, відповідно до висновку експерта №1166 (х) від 09.11.2017, містять психотропну речовину - амфетамін, маса якої, в перерахунку на амфетамін основу, становить 0,60366 г.

Після цього, ОСОБА_4 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, були викриті працівниками правоохоронних органів та вищевказану психотропну речовину було вилучено у ОСОБА_6 .

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.2 ст. 307 КК України, як умисні дії, які виразились в незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту та незаконному збуті психотропної речовини, вчиненими за попередньою змовою групою осіб.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.2 ст. 307 КК України не визнав та по суті обвинувачення пояснив, що раніше був знайомий з ОСОБА_6 , але не спілкувався з ним близько трьох років, після того, як випадково зустрілись, той попросив у нього номер мобільного телефону, який він багато років не змінював, та почав йому у жовтні-листопаді 2017 року дзвонити. ОСОБА_6 просив продати йому наркотичний засіб. Він одразу відмовив, пояснивши, що таким не займається. Проте, ОСОБА_6 продовжував йому дзвонити з тим же проханням, і зрештою він сказав, що є знайомий, щоб до нього і звертався. Здогадувався, що ОСОБА_7 вживає наркотичні засоби і вирішив познайомити ОСОБА_6 з ОСОБА_7 , щоб той до нього більше не звертався з цього питання, бо він продажем наркотичних засобів не займався. Вони втрьох зустрілися, ОСОБА_7 з`їздив і привіз наркотичний засіб в пакетиках, але, що то за речовина, він точно не знав і ціну також не знав. У ОСОБА_6 всієї суми не було і він ще доклав свої гроші. Особисто він наркотичний засіб не продавав і не передавав його ОСОБА_6 , грошові кошти не отримував, ніякої вигоди з цього він не мав і вважає, що став заручником обставин та жертвою провокації. Вважає, що свідченням ОСОБА_6 не можна довіряти, оскільки він був зацікавленою особою, залежною від органів досудового розслідування, відносно нього розслідувалась кримінальна справа за ч.2 ст. 307 КК України і щоб отримати покарання, не пов`язане з позбавленням волі, на прохання органу досудового розслідування, обмовив його. Він ніколи наркотичні засоби не збував і не продавав, грошові кошти не отримував. Ініціатором зустрічей завжди був ОСОБА_8 і телефонував завжди він. При проведенні обшуку за місцем проживання також нічого не було вилучено.

Сторона обвинувачення вважає, що винуватість ОСОБА_4 по пред`явленому обвинуваченню за ч.2 ст. 307 КК України підтверджена в судовому засіданні показаннями свідків обвинувачення.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що він з ОСОБА_4 знайомий давно, через знайомих він знав, що може у ОСОБА_4 придбати коноплю чи амфетамін. Він і раніше до нього звертався з цього приводу, разом курили коноплю. На час цих подій сам він перебував під слідством за передачу наркотиків в СІЗО, його затримували в квітні 2017 року працівники СБУ, один зі співробітників був, як при його затриманні, так і при затриманні ОСОБА_4 . Вирок проголосили відносно нього в кінці грудня 2017 року за ч.2 ст. 307 КК України, а 19.10.2017 з прокурором була укладена угода про визнання винуватості і він отримав умовний термін, коли виконав умову щодо ОСОБА_4 . Так, між ним та СБУ була угода, йому сказали, що потрібно здати «баригу», бажано «в погонах», а інших, окрім ОСОБА_4 , він не знав, а тому був зацікавлений в тому, щоб факт передачі коштів ОСОБА_4 був зафіксований. Потрібно було написати заяву щодо ОСОБА_4 , що він торгує наркотичними засобами. Після цього він написав заяву в прокуратуру, а наступного дня з ним знову проводили бесіду в СБУ. Того ж дня він звернувся до ОСОБА_4 з проханням придбати амфетамін 3 г за 1000 грн., на що ОСОБА_4 погодився, сказав, що допоможе. Через декілька днів його викликали до СБУ, вручили грошові кошти, щоб він зробив закупку, також йому дали апаратуру. Коли він зустрівся з ОСОБА_4 , той був зі знайомим ОСОБА_7 .. Вони сіли до мікроавтобуса та поїхали. Потім ОСОБА_9 їх висадив, а сам поїхав за товаром. Грошові кошти він давав в автомобілі ОСОБА_4 , а той передав ОСОБА_7 , оскільки сидів між ними. Очікували вони на ОСОБА_9 десь годину, потім знову сіли в автобус і ОСОБА_9 дав ОСОБА_10 , а той в свою чергу поклав на панель 2 г, які він забрав та пішов, ввечері обіцяли ще 1 г довезти, оскільки більше не було на той момент. Його очікували працівники СБУ, він при понятих все віддав, було два пакетики, склали документи. ОСОБА_4 він дав 1000 грн., а той доклав свої гроші, оскільки у нього не вистачило. Вказав, що ініціатором зустрічей з ОСОБА_4 завжди був він. Йому сказали в СБУ, що в цей день буде закупка і що він має подзвонити ОСОБА_4 , що він і зробив. Сам ОСОБА_4 першим не пропонував придбати в нього наркотики і сам не телефонував з цього приводу.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що з обвинуваченим знайомий приблизно роки три, спілкувались досить часто, грали разом на ігрових автоматах, курили разом каннабіс, вживали амфетамін, пригощали один одного. В той день ОСОБА_4 попросив його дістати для знайомого 5 г наркотиків, так як сам поки не може. Він погодився, сказав що ціна буде 200-250 грн. за 1 г. 07.11.2017 приблизно о 14:00 год. йому подзвонив ОСОБА_4 і вони зустрілись, пограли на автоматах. ОСОБА_4 сказав, що під`їде ОСОБА_11 . Коли той приїхав, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 сіли в автомобіль, познайомились та поїхали на вул. Бєлова. ОСОБА_4 дав 1000 грн. за товар, проте за 5 г потрібно було десь 1250, і тоді ОСОБА_4 доклав свої гроші. Він їх висадив і поїхав далі. Він хотів придбати наркотики, щоб віддати їм, проте йому дали лише 2 г, він під`їхав, ті сіли до нього в автомобіль і він повідомив, що придбав не все, остачу зможе віддати пізніше чи повернути гроші. Наркотики лежали, здається, на сидінні і ОСОБА_4 чи взяв та передав ОСОБА_6 , чи той забрав їх сам. ОСОБА_6 вийшов і їх після цього затримали. Провели обшук, вилучили амфетамін, каннабіс, 100 грн. Обшук проводили при понятих, склали протокол обшуку. Він вирішив допомогти придбати наркотики. Хто саме поклав гроші в сумі 1000 грн. він точно не пам`ятає, проте цієї суми не вистачало і ОСОБА_4 доклав свої гроші. Йому невідомо фактів того, що ОСОБА_4 раніше займався збутом наркотиків. Він придбав наркотичні речовини у особи, проте, цю особу не допитували, даних її він не знає, працівники поліції не з`ясовували і не встановлювали, що це за особа.

Також, в судовому засіданні був допитаний свідок, заявлений стороною захисту - ОСОБА_12 , який суду пояснив, що приблизно в жовтні 2017 року йшов зранку біля Красного моста, до нього підійшли співробітники поліції та попросили бути присутнім при видачі грошових коштів, факт видачі коштів було зафіксовано в СБУ. По якій саме справі, йому не повідомляли. Того ж дня, ввечері, він випадково опинився на стоянці біля магазину «Седам» та побачив затримання. Його знову попросили бути присутнім при обшуку та затриманні. При обшуку автомобіля працівники виявили пристрій для вживання наркотиків, коробок з речовиною рослинного походження. А у особи - пакетик з речовиною білого кольору. Речовину білого кольору вилучили, чоловік випустив її спочатку, точніше вона випала з куртки, в нього запитали, що це, проте він не відповів. Після обшуку поїхали до прокуратури, там він підписав протокол та давав пояснення. При вилученні був він та ще один понятий, все зафіксували, у його присутності грошові кошти не вилучали, кому їх вручали зранку він не пам`ятає.

В якості доказів винуватості ОСОБА_4 стороною обвинувачення надані наступні письмові докази, які були досліджені в судовому засіданні:

-витяг з Єдиного реєстру досудового розслідування за №0000284 від 19.10.2017 про внесення відомостей з правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 307 КК України (т.2 а/с 2,3);

-заява ОСОБА_6 про вчинення злочину ОСОБА_4 , відповідно до якої ОСОБА_13 займається продажем та вживає психотропну речовину амфетамін. Заява адресована до прокуратури Чернігівської області і не містить дати її написання ОСОБА_6 . Згідно штампу, зареєстрована у прокуратурі Чернігівської області 19.10.2017 (т.2 а/с 8);

-рапорт старшого оперуповноваженого в ОВС 2 сектору відділу БКОЗ УСБ України в Чернігівській області від 19.10.2017, відповідно до якого ОСОБА_4 , який займає посаду начальника караулу 3 ДПРП с. Михайло-Коцюбинське УДСНСУ у Чернігівській області, незаконно здійснює збут наркотичних засобів та психотропних речовин, а саме амфетаміну та канабісу на території Чернігівської області, тобто в його діях вбачаються окремі ознаки злочину, передбаченого ч.1 ст. 307 КК України (т.2 а/с 10);

-повідомлення про протиправне діяння, що містить ознаки злочину, заступника начальника відділу БКОЗ УСБУ в Чернігівській області від 19.10.2017, адресоване заступнику прокурора Чернігівської області, відповідно до якого ОСОБА_4 , начальник караулу 3 ДПРП с. Михайло-Коцюбинське УДСНСУ у Чернігівській області старший лейтенант служби цивільного захисту, незаконно здійснює збут наркотичних засобів та психотропних речовин, а саме амфетаміну та канабісу на території Чернігівської області, тобто в його діях вбачаються ознаки злочину, передбаченого ч.1 ст. 307 КК України (т.2, а/с 11-12);

-протокол огляду від 07.11.2017, згідно якого для проведення оперативної закупки залучено ОСОБА_6 (т.2, а/с 13);

-протокол огляду та вручення грошових коштів від 07.11.2017, згідно якого ОСОБА_6 для подальшого використання з метою отримання фактичних даних щодо збуту наркотичних засобів або психотропних речовин співробітником УДСНС України у Чернігівській області ОСОБА_4 вручено грошові кошти у сумі 1000 грн., які належать СБ України: 10 купюр по 100 грн. кожна (т.2 а/с 14);

-повідомлення від 13.12.2017 №1275нт про скасування грифу секретності з ухвали слідчого судді Апеляційного суду Чернігівської області про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій №3325т від 24.10.2017 року, та надання нового реквізиту «Не таємно» (т.2, а/с 15);

-ухвала апеляційного суду Чернігівської області від 24.10.2017 про надання дозволу на проведення відносно начальника караулу 3 ДПРП с. Михайло-Коцюбинське УДСНСУ у Чернігівській області старшого лейтенанта служби цивільного захисту ОСОБА_4 негласних слідчих (розшукових) дій (т.2, а/с 16-18);

-протокол про результати аудіо-, відео контролю за особою від 17.11.2017, відповідно до якого, 07.11.2017 в м. Чернігові по вул. Бєлова, 28, біля магазину «Седам», ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , здійснили незаконний збут психотропної речовини амфетаміну ОСОБА_6 за грошові кошти в сумі 1000 грн. (т.2 а/с 22);

-протокол про проведення візуального спостереження за особою від 17.11.2017, в якому зафіксовано зустріч 06.11.2017 ОСОБА_4 з водієм мікроавтобусу «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_1 , біля приміщення гральних автоматів «Золота підкова» за адресою: м. Чернігів, пр. Миру, 198-А, які в подальшому поїхали до Михайлівської церкви за адресою: вул. Козацька в м. Чернігові, де до них підійшов ОСОБА_6 , вони сіли у мікроавтобус та приїхали на вул. Бєлова в м. Чернігові та зупинились навпроти будинку №10. ОСОБА_4 та ОСОБА_6 вийшли з автомобіля, а водій «Фольксвагену» поїхав до магазину «Седам». ОСОБА_4 та ОСОБА_6 пройшлись подвір`ям будинків між вул. Космонавтів та Бєлова і через 10 хвилин прийшли до СТО по вул. Бєлова, спілкувались. В подальшому вони підійшли до мікроавтобуса, сіли в нього. Через дві хвилини ОСОБА_6 вийшов з мікроавтобуса та пішов у напрямку вул. Космонавтів. Через деякий час ОСОБА_4 та водій мікроавтобусу «Фольксваген» були затримані співробітниками УСБУ в Чернігівській області (т.2 а/с 23);

-диск із відеозаписом до протоколу про проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 17.11.2017, переглянутий у судовому засіданні, (т.2, а/с 24);

-диск із аудіозаписом до протоколу про проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 17.11.2017, переглянутий у судовому засіданні, (т.2, а/с 25);

-протокол про проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 17.11.2017, в якому зазначено, що ОСОБА_4 в ході телефонних розмов обговорював обставини збуту наркотичних засобів та психотропних речовин мешканцю м. Чернігів ОСОБА_6 (т.2, а/с 26);

-протокол про результати контролю за вчиненням злочину від 17.11.2017, згідно якого 07.11.2017, на вимогу ОСОБА_4 ОСОБА_6 передав йому в присутності ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 1000 грн. за незаконний збут психотропних речовин амфетаміну (т.2, а/с 27);

-протокол огляду документів від 12.12.2017, де зафіксовані розмови між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , а також ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , в якій дані особи домовляються про зустріч, обговорюють купівлю-продаж якогось товару. Телефонні з`єднання 01.11.2017, 06.11.17, 07.11.17 між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 відбуваються з ініціативи ОСОБА_6 , а також зафіксована зустріч 07.11.2017 між ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , вручення співробітником СБУ грошових коштів в сумі 1000 грн. ОСОБА_6 для оперативної закупки психотропних речовин у ОСОБА_4 , зустріч ОСОБА_6 з ОСОБА_4 , перебування ОСОБА_6 в автомобілі ОСОБА_7 , передача ОСОБА_7 ОСОБА_4 , а від ОСОБА_4 ОСОБА_6 2 г речовини і обіцянка, що 1 г ще буде винний (т.2, а/с 28-29);

-постанова про визнання та приєднання до справи речових доказів від 13.12.2017, відповідно до якої визнано речовими доказами та приєднано до матеріалів кримінального провадження відеоносій DVD=R16x VIDEX №584/14/285 та відео носій DVD=R16x VIDEX №584/14/285 (т.2, а/с 30-31);

-протокол обшуку від 07.11.2017, згідно якого проведено обшук ОСОБА_4 , який знаходиться біля автомобіля марки «Фольксваген», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який розташований на парковці по вул. Бєлова, м. Чернігів, у ході обшуку якого виявлено: мобільний телефон марки «Самсунг», імей: НОМЕР_2 , НОМЕР_3 з двома сім-картками операторів мобільного зв`язку «Київстар» та «Лайф», ключі у кількості 4 шт. та ключ від домофону синього кольору, посвідчення учасника бойових дій синього кольору, 3 відкриті пачки цигарок «Вінстон» з цигарками, освіжував ротової порожнини «Флоріфреш», скляний прозорий флакон з чорним ковпачком. Далі проведено обшук ОСОБА_7 , під час якого останній добровільно видав грошові купюри: номіналом 100 (сто) грн. МБ 9822394, номіналом 20 (двадцять) грн. ПЕ 6871288, 2 купюри номіналом по 10 (десять) грн. ХА5829571, АЄ9951098 та номіналом 2 (дві) грн. (т.2, а/с 40-44);

-протокол огляду предметів від 13.11.2017 з додатками, відповідно до якого були оглянуті грошові купюри, які були вилучені у ході обшуку 07.11.2017 у ОСОБА_7 , одна з грошових купюр номіналом 100 (сто) грн. МБ 9822394 співпадає з номером однієї з купюр, які використовувалися для проведення НСРД (т.2, а/с 45-57);

-протокол огляду місця події від 07.11.2017, який було проведено за адресою: вул. Бєлова, м. Чернігів, біля СТО «BOSCH SERVICE», згідно до якого громадянин ОСОБА_6 добровільно видав 2 г наркотичної речовини амфетамін, яку отримав від знайомого ОСОБА_4 (т.2, а/с 58-60);

-постанова про визнання предметів речовими доказами від 14.11.2017, відповідно до якої визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження вилучену у ОСОБА_7 в ході обшуку від 07.11.2017 купюру номіналом 100 (сто) грн. МБ 9822394 (т.2, а/с 61-63);

-висновок експерта №1166 (х) від 09.11.2017, відповідно до якого, у вилученій у ОСОБА_6 порошкоподібній речовині масою 0,870 г міститься амфетамін масою 0,30528 г (у перерахунку на амфетамін-основу); в порошкоподібній речовині масою 0,846 г міститься амфетамін масою 0,29838 г (у перерахунку на амфетамін-основу) (т.2, а/с 69-80);

-постанова про визнання та приєднання до справи речових доказів від 09.11.2017, згідно якої визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження психотропну речовину амфетамін, маса якої в перерахунку на амфетамін-основу становить 0,60366 грама та психотропну речовину амфетамін, маса якої в перерахунку на амфетамін-основу становить 0,2536 грама (т.2, а/с 81-82);

- довідка Управління ДСНС України від 16.11.2017 відповідно до якої ОСОБА_4 за час проходження служби в підрозділі з 11.07.2017, не був помічений під час вживання наркотичних речовин або під їх дією, довідка КЛПЗ «Чернігівський обласний наркологічний диспансер» від 27.11.2017 р. перебував на обліку з 25.02.2004, знятий з обліку 05.04.2005 (т.2, а/с 112, 122);

-вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 25.04.2019, яким затверджено угоду про визнання винуватості від 04.04.2019, укладеної у м. Чернігові між прокурором відділу прокуратури Чернігівської області ОСОБА_14 та обвинуваченим ОСОБА_7 , визнання ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 307 КК України та призначення остаточного покарання у виді п`яти років позбавлення волі без конфіскації майна, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з іспитовим строком три роки (т.2, а/с 127-131);

-постанова про проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки від 06.11.2017, згідно якої проведення оперативної закупки доручено ОСОБА_15 (т.2, а/с 135-136).

Також, в судовому засіданні стороною обвинувачення було підтверджено, що під час проведення обшуку за місцем проживання обвинуваченого наркотичних засобів виявлено та вилучено не було.

Крім того, за клопотанням захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 до матеріалів кримінального провадження долучено:

-копію заяви ОСОБА_6 про вчинення злочину ОСОБА_4 , адресована до прокуратури Чернігівської області, зроблена під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, а саме 28.12.17, відповідно до якої на зазначеній заяві відсутній штамп прокуратури Чернігівської області із датою прийняття та вхідним номером (т.2 а/с 8),

-роздруківку з Єдиного контакт-центру судової влади, відповідно до якої обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 надійшов до Новозаводського районного суду м. Чернігова 14.04.2017 (т.2, а/с 151-154);

-вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28.12.2017, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст. 307 КК України. Вирок ухвалено на підставі угоди про визнання винуватості від 13.10.2017. Вироком встановлено, що кримінальне правопорушення вчинене молодшим інспектором відділу інженерно-технічних засобів охорони, зв`язку та інформатизації Державної установи «Чернігівський слідчий ізолятор» старшим прапорщик внутрішньої служби ОСОБА_6 під час проходження служби. Покарання призначене із застосуванням ст.69 та ст.75 КК України (т.2, а/с 155-158);

- диск з роздруківкою телефонних з`єднань, отриманий від оператора телекомунікаційних послуг ТОВ «лайфселл», на підставі ухвали суду від 22.07.2020 про тимчасовий доступ до інформації. Надана інформація про з`єднання двох номерів мобільного зв`язку: НОМЕР_4 та НОМЕР_5 , якими користувались ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , за період з 20.08.2017 до 08.11.2017, свідчить, що з 20.08.2017 до 01.11.2017 жодних контактів не було, а ініціатором з`єднань 01.11.2017, 06.11.2017, 07.11.2017 був саме ОСОБА_6 .

Стороною захисту в судовому засіданні зазначалось про недопустимість досліджених доказів сторони обвинувачення, оскільки докази здобуті незаконним шляхом, з порушенням норм КПК України. Крім того, вважає, що мала місце провокація з боку правоохоронних органів, так як ОСОБА_6 був залежним від них і закупка проводилась саме на прохання органу досудового розслідування, що підтверджено свідком, без належних для цього підстав та за відсутності доказів. Так, у витягу з ЄРДР вбачається, що правова кваліфікація діяння зазначена за ч.2 ст. 307 КК України, тоді як в листі заступника начальника ВБКОЗ від 19.10.2017 та рапорті старшого оперуповноваженого в ОВС 2 сектору відділу БКОЗ УСБ України в Чернігівській області від 19.10.2017 попередня правова кваліфікація зазначена за ч.1 ст. 307 КК України, при цьому жодних даних, які б давали підстави для внесення такого діяння саме 19.10.2017 до ЄРДР одразу за ч.2 ст. 307 КК України матеріали кримінального провадження не містять. Також, заява про злочин не містить дати її написання ОСОБА_6 , а при ознайомленні 28.12.2017 року з матеріалами кримінального провадження стороною захисту було виявлено, що така заява і не містила штампу з датою її прийняття прокуратурою та реєстрації вхідного номеру заяви. В повідомленні про протиправне діяння, що містить ознаки злочину, не зазначено дати виявлення такого. З ухвали апеляційного суду Чернігівської області від 24.10.2017 не вбачається, що відомості про злочин та особу, яка його вчинила, неможливо отримати без проведення негласних слідчих (розшукових) дій. Крім того, стороною захисту подано заперечення на ухвалу слідчого судді апеляційного суду Чернігівської області від 24.10.2017. Протокол про проведення негласної слідчої (розшукової) дії складено з порушенням, оскільки НСРД проведено 07.11.2017, протокол було складено лише 17.11.2017, тобто через 9 днів після проведення, а не у встановлений законодавством строк 24 години, диск, долучений до протоколу датується 08.11.2017. До того ж, постанова прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки не відповідає вимогам ст. 271 КПК України, оскільки така не містить обґрунтування неможливості отримати відомості про злочин та особу, яка його вчинила, в інший спосіб, а обґрунтування відсутності провокації (підбурювання) особи на вчинення злочину з боку правоохоронних органів зводиться лише до того, що нібито ОСОБА_4 вже тривалий час займається збутом наркотичних засобів та психотропних речовин, тобто вимоги статті 271 КПК України не дотримані, підстави викладено формально. Більш того, вказана постанова не була розсекречена на момент ознайомлення з матеріалами кримінального провадження стороною захисту, а відкрита лише в суді без об`єктивних на це причин. Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що ніяких дій, окрім втручання з боку правоохоронних органів не було здійснено. Отриману інформацію не перевіряли, не було допитано заявників, оперативних працівників, не встановлено джерело надходження інформації, ОСОБА_6 писав заяву про злочин, коли сам перебував під слідством і був зацікавленим, так як підписав угоду з прокурором. Документи, які б свідчили про видачу працівникам УСБУ витрат спеціального призначення для проведення оперативної закупівлі у ОСОБА_4 суду не надано. З наданих суду доказів не вбачається наявності достатніх підстав для проведення оперативної закупки. Тобто, оперативна закупка була проведена ОСОБА_6 на прохання працівників правоохоронних органів, за активної участі та контролем правоохоронців і за відсутності будь-яких даних про збут ОСОБА_4 психотропних речовин, докази обвинувачення отримані в ході проведення НСРД були здобуті шляхом провокації, є недопустимими і не можуть бути використані в судочинстві, оскільки це є порушенням п.1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, через порушення принципу справедливості.

Дослідивши та проаналізувавши в сукупності надані сторонами докази, перевіривши їх на предмет належності та допустимості, керуючись ст. 129 Конституції України, ст. ст. 17, 22, 23 КПК України щодо презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, забезпечуючи відповідно до вимог ст. 321 КПК України здійснення сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямувавши судовий розгляд на забезпечення з`ясування всіх обставин кримінального провадження, надавши сторонам кримінального провадження можливість подання ними суду доказів, самостійного обстоювання стороною обвинувачення та стороною захисту їхніх правових позицій, провівши судовий розгляд у відповідності до вимог ст. 337 КПК України лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд встановив наступне.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 62 Конституції України та Рішення Конституційного Суду України від 20 жовтня 2011 року № 12-рп/2011, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, тобто з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина або встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання таких доказів. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат, обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, обставин, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Відповідно до ч.1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.

Згідно з положеннями статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Дана презумпція невинуватості є одним із основних принципів сучасного кримінального провадження, що в Україні визнана відправною точкою правосуддя. Окрім того, це положення закріплено в пункті 2 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод, в якій зазначено, що кожен обвинувачений в скоєнні кримінального злочину вважається невинним до тих пір, поки його винність не буде встановлена в законному порядку.

За приписами ч.ч. 2, 4 статті 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. При цьому, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь цієї особи.

Органом досудового розслідування для одержання доказів злочинної діяльності, пов`язаної з незаконним збутом наркотичних засобів та психотропних речовин та документування скоєння злочину, проводились негласні слідчі (розшукові) дії контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки у ОСОБА_4 , в матеріалах кримінального провадження знаходиться постанова прокурора у кримінальному провадженні заступника прокурора Чернігівської області про проведення контролю за вчинення злочину у формі оперативної закупки від 06.11.2017, в якій доручено працівникам УСБ України в Чернігівській області провести негласну слідчу (розшукову) дію - контроль за вчинення злочину у формі оперативної закупки у період з 06.11.2017 по 05.12.2017. Разом з тим, в порушення процесуальних норм, відповідно до порядку, визначеному у ст. 290 КПК України, сторона обвинувачення своєчасно не знайомила підозрюваного та його захисника з цими документами у повному обсязі, про що зазначалось стороною захисту в судовому засіданні.

Відповідно до ч.4 ст. 246 КПК України виключно прокурор має право прийняти рішення про проведення такої негласної слідчої (розшукової) дії, як контроль за вчиненням злочину.

Згідно з ч. 2 ст. 92 КПК України обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

З огляду на положення ч. 1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 290 КПК України прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання.

Враховуючи, що НСРД проводяться під час досудового розслідування за ініціативою сторони обвинувачення, ця сторона має їх у своєму розпорядженні, зокрема прокурор - процесуальний керівник цього розслідування. Згідно з ч. 2 ст. 36 КПК прокурор має повний доступ до матеріалів, документів та інших відомостей, що стосуються досудового розслідування.

Відповідно до ч. 12 ст. 290 КПК України в разі, якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

Згідно висновку, викладеному в постанові Верховного суду України від 16 березня 2017 року №5-364кс16, не відкриття матеріалів сторонами в порядку цієї статті є окремою підставою для визнання таких матеріалів недопустимими як докази. Водночас відкриттю, окрім протоколів, у яких зафіксовано хід та результати проведення певних дій, в обов`язковому порядку підлягають і матеріали, які є правовою підставою проведення таких дій (ухвали, постанови, клопотання), що забезпечить можливість перевірки стороною захисту та судом допустимості результатів таких дій як доказів.

При цьому суд зауважив, що чинний КПК не містить заборони для сторін кримінального провадження представляти в суді матеріали, не відкриті одна одній. Заборона адресована суду, який, згідно з частиною 12 статті 290 КПК, не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази. Надання стороною обвинувачення у суді матеріалів, до яких не було надано доступ стороні захисту, і доручення їх як доказів на стадіях судового розгляду порушує право обвинуваченого на захист, оскільки змушує його захищатися від так званих нових доказів без надання достатніх можливостей і часу для їх спростування.

Аналогічна позиція міститься і у правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постанові 16 січня 2019 року (провадження 13-37кс18), за наявності відповідного клопотання процесуальні документи, які стали підставою для проведення НСРД (ухвали, постанови, клопотання) і яких не було відкрито стороні захисту в порядку, передбаченому ст. 290 КПК України, оскільки їх тоді не було у розпорядженні сторони обвинувачення (процесуальні документи не було розсекречено на момент відкриття стороною обвинувачення матеріалів кримінального провадження), можуть бути відкриті іншій стороні, але суд не має допустити відомості, що містяться в цих матеріалах кримінального провадження, як докази.

Отже, з вищенаведених положень вбачається, що не відкриття матеріалів сторонами в порядку цієї статті є окремою підставою для визнання таких матеріалів недопустимими як докази. При цьому, відкриттю, окрім протоколів, у яких зафіксовано хід та результати проведення певних дій, в обов`язковому порядку підлягають і матеріали, які є правовою підставою проведення таких дій (ухвали, постанови, клопотання), що забезпечить можливість перевірки стороною захисту та судом допустимості результатів таких дій як доказів. За таких умов, коли стороні обвинувачення відомі всі докази, а сторона захисту не володіє інформацією про них до завершення розслідування, порушується баланс інтересів у кримінальному процесі.

За змістом норми ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, установленому цим кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення. Отже, для перевірки доказів на предмет їх допустимості ці процесуальні рішення мають бути відкриті стороні захисту відповідно до вимог ст. 290 КПК України, що є важливою гарантією змагальності і рівності сторін у кримінальному провадженні.

Так, захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 вказував на те, що дані, які містяться у постанові про проведення контролю за вчиненням злочину від 06.11.2017, є недопустимим доказом, оскільки про її існування було відомо стороні обвинувачення на час звернення до суду з обвинувальним актом 03.01.2018, і таку у подальшому було долучено прокурором до матеріалів провадження під час розгляду справи Деснянським районним судом м. Чернігові під головуванням судді ОСОБА_16 , тобто вказана постанова перебувала у розпорядженні сторони обвинувачення, а обвинуваченому та захиснику така була надана на ознайомлення лише 12.09.2019, та вона не є додатково отриманим доказом.

Враховуючи, що негласні слідчі (розшукові) дії, передбачені, зокрема ст.ст. 260, 270, 271 КПК України, проводяться виключно у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів, суд приходить до висновку, що у даному кримінальному провадженні не відкриття процесуальних документів на стадії завершення досудового розслідування та суду, на підставі яких було проведені негласні слідчі розшукові дії істотно порушило принцип змагальності сторін та баланс їх інтересів.
Враховуючи, що ці процесуальні документи, які стали підставою для проведення негласних слідчих (розшукових) дій існували та були відомі слідчому і прокурору на час завершення досудового розслідування, слід дійти висновку про те, що перешкод для їх відкриття стороні захисту не існувало. Всупереч цьому процесуальні документи не були відкриті стороні захисту на стадії завершення досудового розслідування.

З матеріалів справи вбачається, що дійсно, на момент відкриття слідчим матеріалів досудового розслідування 28 грудня 2017 року (т.2 а/с 123) стороні захисту без об`єктивних на то причин не була відкрита у встановленому законом порядку і не надавалась для ознайомлення постанова прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки від 06.11.2017, яка слугувала правовою підставою для проведення вищевказаних негласних слідчих (розшукових) дій. І сторона обвинувачення цього не спростувала, не було доведено дотримання обов`язкових умов допустимості через порушення ст. 290 КПК України, тому суд визнає вказане процесуальне рішення недопустимим доказом.

З аналізу матеріалів кримінального провадження та з висновку, наведеного у обвинувальному акті, вбачається, що обвинувачення також ґрунтується на результатах проведеної 07.11.2017 оперативної закупки та свідченнях ОСОБА_6 .

Так, у суді був допитаний в якості свідка ОСОБА_6 , який підтвердив існування контактів з ОСОБА_4 , але саме з його ініціативи, пояснивши, що в провадженні органу досудового розслідування перебувало кримінальне провадження по обвинуваченню його за ч.2 ст. 307 КК України і останній 19.10.2017 уклав з прокурором угоду про визнання винуватості, і тому був зацікавлений, щоб факт передачі коштів ОСОБА_4 був зафіксований, і така закупка проводилась на прохання органу досудового розслідування. Досліджені письмові докази, як то протокол обшуку, свідчить про те, що у ОСОБА_4 ні при собі, ні в помешканні, як слідує з пояснень прокурора в судовому засіданні, не виявлено наркотичних засобів чи психотропних речовин, як і не виявлено при ньому залучених для оперативної закупки грошових коштів. Для отримання амфетаміну для ОСОБА_6 ОСОБА_4 звернувся до ОСОБА_7 , при цьому просив лише допомогти дістати такі речовини, що було підтверджено і свідками сторони обвинувачення.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Тайшера де Кастро проти Португалії» зазначається, що за відсутності достатніх даних щодо того, що обвинувачена особа постійно чи періодично збуває наркотичні засоби і за відсутності доводів, що без втручання агентів міліції, даний злочин було б вчинено обвинуваченим, спонукання агентів міліції такої особи для придбання та збуту їм наркотичних засобів вважаються провокацією і має місце порушення п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції.

Таку ж позицію викладено і в інших рішеннях, зокрема «Ваньян проти Російської Федерації» та «Худобін проти Російської Федерації», з яких слідує, що за умови відсутності у справі даних про те, що особа займалась збутом наркотичних засобів іншим особам, крім легендованої, є достатні підстави підозрювати, що мала місце провокація.

В судовому засіданні, виходячи з наданих доказів, встановлено, що обвинувачений торговцем наркотиків не був, оскільки будь-які відомості про збут ним наркотичних засобів іншим особам відсутні, судимостей не мав, кримінальні провадження щодо нього не порушувалися. Свідки сторони обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовому засіданні зазначали лише про те, що інколи разом вживали наркотичні засоби, однак, з цього можна зробити висновок, що свідкам було відомо про вживання наркотичних засобів, а не про їхній збут, і такі показання свідків сторона обвинувачення не спростувала. Тобто, надані суду докази не вказують на обвинуваченого, як на особу, яка збула наркотичний засіб.

Показання ОСОБА_6 також підтверджуються аудіо файлами, отриманими в результаті проведення негласних слідчих (розшукових) дій щодо візуального спостереження за особою, аудіо-, відеоконтролю за особою, зняттям інформації з транспортних телекомунікаційних мереж та відтвореними в судовому засіданні. Відповідно до них, всі телефонні розмови між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 відбувались за ініціативи саме ОСОБА_6 , при цьому такі телефонні дзвінки були здійснені лише 01.11.2017, 06.11.2017 та 07.11.2017, тобто на передодні та в день проведення оперативної закупки. Жодних даних про те, що ОСОБА_4 спілкувався ще з будь-якою особою з приводу збуту наркотичних та психотропних речовин, що б свідчило систематичний характер таких дій, органом досудового розслідування не зафіксовано та суду не надано. Жодних доказів, які б дозволили підтвердити факт прояву у ОСОБА_4 ініціативи на збут наркотичних засобів, чи інших доказів на підтвердження того, що він займався збутом наркотичних засобів, стороною обвинувачення також не надано.

В матеріалах кримінального провадження відсутні докази того, що ОСОБА_4 мав будь-які наміри на незаконний збут наркотичних засобів. Досудовим розслідуванням не зібрані, як очевидці в минулому, які можливо могли придбати наркотичні засоби, так і очевидці того, що ОСОБА_4 хоча б зберігав за місцем мешкання наркотичний засіб.

Разом з тим, практика Європейського суду з прав людини, викладеної зокрема у справі «Раманаускас проти Литви», вимагає від судів перевіряти, чи не було у кримінальному правопорушенні підбурювання до його скоєння, оскільки це, на підставі ст.6 наведеної Конвенції, є недопустимим.

У цьому ж рішенні зазначено, що підбурювання до скоєння правопорушення має місце у випадку, коли відповідні працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним розслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений.

Якщо діяльність негласних агентів усе ж можлива за наявності чітких обмежень та гарантій від зловживань, використання доказів, отриманих унаслідок підбурювання з боку працівників правоохоронних органів не можна виправдати суспільним інтересом, оскільки в такому випадку обвинувачений із самого початку може бути позбавлений права на справедливий судовий розгляд справи.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини - питання допустимості доказів у справі - це насамперед предмет регулювання національного законодавства і, як правило, саме національні суди уповноважені давати оцінку наявним у справі доказам.

Суд, зі свого боку, повинен переконатися, що провадження в цілому і зокрема спосіб отримання доказів, було справедливим. У такому випадку суд зобов`язаний не визначати, чи певні докази було отримано незаконно, а перевіряти, чи така «незаконність» не спричинила порушення іншого права, гарантованого Конвенцією.

Використання судом надалі таких джерел інформації для обґрунтування обвинувального вироку буде правомірним тільки в тому разі, коли є належні й достатні гарантії недопущення зловживань, зокрема коли встановлена чітка та прозора процедура надання дозволу на застосування таких оперативно-розшукових заходів, їх здійснення та контролю за цими діями, коли забезпечується і реалізується право на справедливий судовий розгляд справи, зокрема належне здійснення правосуддя, поширюється на всіх осіб незалежно від тяжкості вчинених ними злочинів. Гарантування права на справедливе здійснення правосуддя є однією з правових основ демократичного суспільства; ігнорування цього права не може виправдати поставлену мету.

Використовуючи такі ж критерії при прийнятті рішення у справі «Ваньян проти Росії», Європейський суд з прав людини констатував порушення п. 1 ст. 6 Конвенції оскільки в цій справі мав місце факт оперативної закупівлі наркотиків, що, на його думку, було підбурюванням, хоча відповідний оперативно-розшуковий захід провела приватна особа під прикриттям, організували та контролювали його здійснення правоохоронні органи.

Разом з тим, ч.2 ст. 246 КПК України передбачено, що негласні слідчі (розшукові) дії проводяться виключно у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів, у випадках, якщо відомості про злочин та особу, яка його вчинила, неможливо отримати в інший спосіб.

Чинний процесуальний кодекс України передбачає, що контрольована закупка є законною при дотриманні наступних умов: здійснення в рамках кримінального провадження щодо тяжкого або особливо тяжкого злочину; проведення особою, якій надане таке право; прийняття рішення про проведення прокурором.

Викладена вище позиція Європейського суду з прав людини прямо втілена у ст. 271 КПК України, зокрема ч.3 вказаної статті встановлює, що під час підготовки та проведення заходів з контролю за вчиненням злочину забороняється провокувати (підбурювати) особу на вчинення цього злочину з метою його подальшого викриття, допомагаючи особі вчинити злочин, який вона би не вчинила, як би слідчий цьому не сприяв, або з цією самою метою впливати на її поведінку насильством, погрозами, шантажем. Ця ж норма передбачає, що здобуті в такий спосіб речі і документи не можуть бути використані у кримінальному провадженні.

Крім того, ч.7 ст. 271 КПК України встановлює вимогу, що прокурор у своєму рішенні про проведення контролю за вчиненням злочину, крім відомостей, передбачених ст. 251 цього Кодексу, зобов`язаний викласти обставини, які свідчать про відсутність під час негласної слідчої (розшукової) дії провокування особи на вчинення злочину.

Однак, зі змісту постанови прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки від 06.11.2017 вбачається, що єдиним приводом для проведення негласної слідчої дії стала заява ОСОБА_6 , якому нібито відомо, що ОСОБА_4 приторговує та вживає амфетамін, повідомлення та рапорт співробітників Управління СБУ в Чернігівській області. Проте, в судовому засіданні, будучи безпосередньо допитаним судом, свідок ОСОБА_6 повідомив, що він на той час сам «був під слідством та уклав угоду з прокурором», умовою якої було написання заяви на особу «в погонах» щодо збуту такою наркотичних речовин, він був зацікавлений у фіксуванні факту передачі коштів ОСОБА_4 , та взагалі ініціатором зустрічей був він, безпосередньо і того дня, коли відбувалась оперативна закупка, оскільки йому повідомили, що саме того дня необхідно здійснити закупку, для чого дали кошти та сказали подзвонити ОСОБА_17 . Щодо рапорту старшого оперуповноваженого ОВС 2 сектору БКОЗ УСБ України в Чернігівській області про виявлення кримінального правопорушення та повідомлення про протиправне діяння, що містить ознаки злочину, заступника начальника відділу БКОЗ, слід зазначити, що органом досудового розслідування жодним чином не були перевірені вказані відомості, викладені в зазначених документах, такі співробітники не були допитані, зокрема старший оперуповноважений ОВС 2 сектору БКОЗ УСБ України в Чернігівській області ОСОБА_18 , з метою фіксації підтвердження отриманої ним інформації, встановлення фактичних даних про протиправні дії ОСОБА_4 , що і стали підставою для складання відповідного рапорту. Вказане вище призвело до проведення негласних слідчих дій у виді оперативної закупки без достатніх підстав для її проведення.

Тоді як, виходячи з позиції Європейського суду з прав людини, провокація злочину по суті має місце, коли співробітники правоохоронних органів не обмежуються переважно пасивним встановленням обставин можливого вчинення особою злочину з метою збору відповідних доказів і, за наявності на те підстав, притягнення її до відповідальності, а підбурюють цю особу до вчинення злочину.

До того ж, пунктом 6 ч.2 ст. 251 КПК України передбачено, що постанова прокурора про проведення негласної слідчої дії повинна містити зокрема обґрунтування прийнятої постанови, у тому числі обґрунтування неможливості отримання відомостей про злочин та особу, яка його вчинила, в інший спосіб. Проте вказана постанова не містить належного обґрунтування її прийняття, а вимоги зазначеної норми викладені поверхнево, лише з формальним посиланням про неможливість задокументувати іншим шляхом вищевказану злочинну діяльність, аніж проведенням контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки.

Більш того, в порушення п.1 ч. 7 ст. 271 КПК України, у зазначеній постанові не викладено обставин, які свідчать про відсутність під час негласної слідчої (розшукової) дії провокування особи на вчинення злочину. Так, вказана норма статті прокурором у постанові викладена формально, лише з зазначенням того, що ОСОБА_4 займається тривалий час збутом наркотичних засобів та психотропних речовин, а тому відсутня провокація зі сторони працівників правоохоронних органів в даному випадку. Тоді як в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази збуту ОСОБА_4 наркотичних засобів та психотропних речовин до моменту проведення оперативної закупки, тобто об`єктивних даних щодо здійснення останнім вказаних дій протягом тривалого часу, як про те зазначено у постанові прокурора, у органу досудового розслідування та прокурора не було. А інформація, отримана від закупника в результаті проведення оперативної закупівлі наркотиків, не повинна бути єдиним доказом, на якому будується обвинувальний вирок.

З огляду на зазначене вище, в даному випадку, оперативна закупка 07.11.2017 була проведена ОСОБА_6 на прохання працівників правоохоронних органів, за активної участі та контролем останніх, і за відсутності будь-яких доказів збуту ОСОБА_4 наркотичних засобів та психотропних речовин раніше, тому суд приходить до висновку, що докази обвинувачення отримані в ході проведення негласної слідчої (розшукової) дії були здобуті шляхом провокації, є недопустимими і не можуть бути використані у судочинстві, оскільки це є порушення п.1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, через порушення принципу справедливості.

Крім того, слід зазначити, що згідно ч.3 ст. 252 КПК України протоколи про проведення негласних слідчих дій з додатками не пізніше ніж через 24 години з моменту припинення зазначених негласних слідчих дій передаються прокурору, проте вказані положення кримінально-процесуального закону слідчим також не були дотримані, оскільки відео контроль за особою був проведений 07.11.2017, а протоколи про результати аудіо-, відео контролю за особою та про проведення візуального спостереження за особою, з незрозумілих причин, слідчим складено лише 17.11.2017.

При цьому, протокол огляду предметів від 13.11.2017, постанови про визнання речових доказів від 13.12.2017, 09.11.2017, 14.11.2017, а також процесуальні документи, які виносились працівниками правоохоронного органу, зокрема, постанови, рапорти, повідомлення, доручення, листи, витяги з кримінальних проваджень, - не є належними та достатніми доказами, які б доводили винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, за відсутності інших належних та допустимих доказів причетності обвинуваченого до вчинення цього злочину.

Свідчення ж свідка ОСОБА_12 , який був понятим 07.11.2017, як при врученні грошових коштів ОСОБА_6 , так і у подальшому при проведенні обшуку ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та автомобіля, суд також не може визнати належними доказами вини обвинуваченого ОСОБА_4 , оскільки вони вказують лише на те, що вказана особа була присутня при проведенні ряду слідчих дій.

Згідно із вимогами ч. 2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Саме сторона обвинувачення має довести винуватість особи у вчиненні злочину. А усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Вимоги справедливого судового розгляду у кримінальних справах, що містяться в статті 6 Конвенції, на думку Європейського Суду, ведуть до того, що публічні інтереси у сфері боротьби з обігом наркотичних засобів не можуть бути підставою для використання доказів, отриманих в результаті провокації зі сторони міліції. Якщо злочин був спровокований діями таємного агенту і ніщо не вказує на те, що він був би вчинений і без будь-якого втручання, то ці дії агенту вже є підбурюванням до вчинення злочину.

Суду не було надано повних відомостей, які б підтверджували наявність у правоохоронних органів конкретних та об`єктивних підстав для проведення оперативних закупок наркотичних засобів у обвинуваченого, хоча зобов`язані були це зробити, оскільки відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 12.10.2012 року у справі «Веселова та інших проти Росії», якщо доказ є результатом негласної операції, такої, як оперативна закупівля наркотиків, органи влади повинні бути готовими продемонструвати, що у них були обґрунтовані причини для організації негласної операції. Наявність конкретних та об`єктивних підстав є обов`язковою умовою для здійснення негласних операцій, в тому числі і використання агентів під прикриттям.

Також, необхідно зазначити, що за змістом ст. 19 Конвенції суд контролює дотримання державами-сторонами Конвенції взятих на себе зобов`язань. Питання щодо допустимості доказів у справі - це насамперед предмет регулювання національного законодавства і, як правило, саме національні суди уповноважені давати оцінку наявним у справі доказам. Суд, зі свого боку, повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, було справедливим (рішення від 23 квітня 1997 р. у справі «ВанМехелен та інші проти Нідерландів»; рішення від 9 червня 1998 р. у справі «Тейксейра де Кастро проти Португалії»).

Хоча зростання рівня організованої злочинності й потребує адекватного реагування, право на справедливий судовий розгляд справи, зокрема на належне здійснення правосуддя, поширюється на всіх осіб незалежно від тяжкості вчинених ними злочинів. Гарантування права на справедливе здійснення правосуддя є однією з правових основ демократичного суспільства; ігнорування цього права не може виправдати поставлену мету (рішення від 17 січня 1970 р. у справі «Делькур проти Бельгії»).

Необхідно також наголосити, що відповідно до п. 2.10 «Інструкції про порядок оперативної закупівлі наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів» затвердженої наказом МВС України №023/0134 для проведення оперативної закупівлі використовуються грошові кошти МВС, СБУ України та інші засоби. Їх отримання та використання здійснюється у відповідності з відомчими нормативними актами МВС, СБУ.

Суду не надано доказів, котрі б свідчили про видачу працівникам УСБУ в Чернігівській області витрат спеціального призначення по даному кримінальному провадженню для проведення оперативної закупівлі у ОСОБА_4 , що також є порушенням кримінально-процесуального законодавства.

Отже, при відсутності витрат спеціального призначення працівники УСБУ об`єктивно не могли видати покупцю оперативної закупки грошові кошти, що необхідні для проведення оперативної закупівлі у обвинуваченого. Крім того, у обвинуваченого, після проведення оперативної закупки, нічого виявлено та вилучено не було.

На переконання суду, органи досудового слідства належним чином не дотримались вказаних вимог закону.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачене у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 62 Конституції України та ч. 2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину (кримінального правопорушення) і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, а, відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України та ч. 4 ст. 17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Сумнівний характер вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому суспільно небезпечного діяння не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який також знайшов свій вияв і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема в рішенні від 21.07.2011 року у справі «Коробов проти України» (п.65), в якому зазначалось, що суд при оцінці доказів, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неоспорюваних презумпції факту.

Згідно ч. 3 ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

На підставі викладеного, всебічно, повно дослідивши обставини кримінального провадження, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, даючи правову оцінку встановленим по кримінальному провадженню обставинам, суд вважає, що доводи обвинувачення не знайшли свого об`єктивного підтвердження, наведені стороною обвинувачення доводи ґрунтуються на припущеннях та на доказах, здобутих з порушенням процесуального закону, які не відповідають критеріям допустимості і законності, а з урахуванням позиції обвинуваченого, про те, що він не вчиняв даного злочину, приймаючи до уваги вимоги ст. 62 Конституції України, суд вважає, що належних, достатніх та допустимих доказів на спростування його тверджень стороною обвинувачення не було надано, а усі сумніви стосовно доказування вини трактуються на користь обвинуваченого.

З урахуванням наданих обвинуваченням і досліджених судом доказів, суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення не було надано переконливих, належних і допустимих, доказів, які б безсумнівно підтвердили вину ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, і спростували версію обвинуваченого про провокацію злочину, наведені ж органом досудового розслідування докази ґрунтуються лише на припущеннях, а тому ОСОБА_4 слід виправдати з підстав передбачених п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати, які пов`язані із залученням експертів під час здійснення досудового розслідування, суд залишає за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати невинуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та виправдати у зв`язку із недоведеністю вчинення ним вказаного кримінального правопорушення.

Речові докази: відеоносії - зберігати в матеріалах кримінального провадження (т.2 а.с.30-31); купюру номіналом 100 (сто) грн. МБ 9822394 повернути УСБ України в Чернігівській області; купюри номіналом 20 (двадцять) грн., дві купюри номіналом по 10 (десять) грн., одну купюру номіналом 2 (дві) грн. залишити власнику (т.2 а.с. 61-62); психотропну речовину амфетамін знищити (т.2 а.с. 81-82).

Процесуальні витрати, які пов`язані із залученням експертів під час здійснення досудового розслідування у розмірі 1484 грн. 40 коп., віднести на рахунок Державного бюджету.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення тридцятиденного строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1