Номер провадження: 11-сс/813/1879/20
Номер справи місцевого суду: 493/875/20 1-кс/493/203/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

слідчого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Балтським районним судом Одеської області апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Балтського районного суду Одеської області від 07 листопада 2020 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000196 від 13 червня 2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою слідчого судді Балтського районного суду Одеської області від 07 листопада 2020 року було задоволено клопотання слідчого Балтського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 та до ОСОБА_11 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.289 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 06 січня 2021 року.

В якості альтернативного запобіжного заходу визначена застава - 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 42 360 гривень та у разі внесення застави на підозрюваного покладені обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу та застосувати до ОСОБА_9 запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що слідчий суддя взагалі не дав оцінку, обставинам, які відповідно до ст.178 КПК України мали бути ним враховані під час розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу, а саме те, що: ОСОБА_9 раніше не судимий; до теперішнього часу до нього ніколи не застосовувались запобіжні заходи; ризик переховування підозрюваного від органу досудового розслідування належним чином не вмотивований та не підтверджується жодними доказами.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 та слідчий ОСОБА_7 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили апеляційний суд залишити оскаржену ухвалу без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з положеннями ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.176 цього Кодексу.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що підозра ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України є обґрунтованою.

Так, органом досудового розслідування ОСОБА_9 підозрюється в тому, що 13.06.2020, приблизно о 04 годині, він проходив повз домогосподарства ОСОБА_12 розташованого по АДРЕСА_1 , побачив на подвір`ї вказаного домоволодіння автомобіль марки ВАЗ 21013 д/н НОМЕР_1 , білого кольору, та у нього виник злочинний умисел на проникнення на огороджену парканом територію домогосподарства ОСОБА_12 з метою незаконного заволодіння зазначеним транспортним засобом.

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_9 підійшов до воріт даного домогосподарства, зняв рукою накидний незачинений замок та, відчинивши ворота, пройшов на територію домоволодіння, де переконавшись в тому, що його злочинні дії залишаються непоміченими для власника та сторонніх осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, підійшов до незамкнутого автомобіля, та з метою заволодіння ним, сів в салон зазначеного автомобіля на водійське місце, привів у рух вказаний транспортний засіб, який завів за допомогою ключів, що знаходилися замку запалювання та виїхав ним за межі вказаного домогосподарства.

В подальшому, ОСОБА_9 з місця вчинення злочину на цьому транспортному засобі зник, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на 14097 гривень 95 копійок.

07 листопада 2020 року ухвалою слідчого судді Балтського районного суду Одеської області до підозрюваного ОСОБА_9 був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 06 січня 2021 року та визначено розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 42 360 гривень.

Апеляційний суд вважає, що обґрунтованість підозри ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, підтверджується долученими до клопотання слідчого доказами, зокрема:

- протоколом огляду місця події від 13.06.2020 року, а саме домогосподарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_12 ;

- протоколом огляду місця події від 13.06.2020 року, а саме території с. Перельоти, Балтського району, де виявлено згорілий каркас від автомобіля ВАЗ 21013;

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_12 , який вказав, що 13.06.2020 року, близько 05.00 годин ранку, він прокинувся від того, що дружина сповістила про відсутність вищевказаного автомобіля, та про те, що ворота були відчинені;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_13 , яка вказала, що 13.06.2020 року, близько 04.30 годин ранку прокинулась та вийшла з будинку на подвір`я, де виявила відсутність автомобіля ВАЗ 21013, при цьому ворота були відчинені, про що й повідомила свого чоловіка ОСОБА_12 ;

- протоколом огляду місця події від 16.06.2020 року, а саме лісосмуги в с.Андріяшівка, де виявлена акумуляторна батарея автомобіля ВАЗ 21013;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_14 , який вказав, що 13.06.2020 року, близько 04.00 години, до нього приїхав на автомобілі марки ВАЗ 21013 д/н НОМЕР_1 , білого кольору, ОСОБА_9 , та запропонував йому покататись. На запитання де останній взяв автомобіль той пояснив, що угнав його у свого знайомого ОСОБА_12 , в якого винаймав житло;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_15 , який вказав, що 13.06.2020 року до нього в гості в с. Гвоздавка Любашівського району завітав його брат ОСОБА_9 , при цьому останній розповів, що здійснив угон автомобіля марки ВАЗ 21013, який належить ОСОБА_12 , в якого винаймав житло;

- висновком експерта від 03.07.2020 № 116-ОД, яким встановлена ринкова вартість викраденого майна, а саме акумуляторної батареї марки STT AG Premium, 12V 62Ah 620А (EN) сірого кольору, з наявним маркуванням , в сумі 1510 грн.58коп.;

- висновком експерта від 24.06.2020 № 835-Д, яким встановлено, що слід долоні поверхні руки розмірами 41х39 мм на відрізку липкої стрічки - залишений долонею особи, дактилоскопічна карта якої заповнена на ім`я ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- висновком експерта від 30.06.2020 № 121-ОД, яким встановлена ринкова вартість викраденого майна, а саме автомобіля марки ВАЗ 21013 д/н НОМЕР_1 , білого кольору, в сумі 14097 гривень 95 копійок;

- іншими матеріалами провадження.

Відповідно до п. 175 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.07.2011 року, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування вказані докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину. При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України в ході апеляційного розгляду не встановлено.

У справі «Ферарі-Браво проти Італії», ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою».

Враховуючи наведене, ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк до восьми років з конфіскацією майна або без такої.

Таким чином, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_9 у разі доведеності його вини, існує ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути кримінальної відповідальності.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Між тим, ризик того, що підозрюваний може переховуватися від суду також підтверджується і тією обставиною, що ОСОБА_9 переховувався від органів досудового розслідування та був затриманий на підставі ухвали слідчого судді про надання дозволу на затримання ОСОБА_9 з метою приводу його до суду для участі в розгляді клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вищенаведене в сукупності з конкретними обставинами злочину та встановлені ризики дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що у свою чергу дає підстави для застосування відносно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про існування ризику незаконного впливу ОСОБА_9 на потерпілого та свідків, з метою змінити їх показання, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Так, кримінальне провадження №0000196 від 13 червня 2020 року відносно ОСОБА_9 перебуває на стадії досудового розслідування, а тому потерпілий та свідки, які на теперішній час допитані органом досудового розслідування, у разі направлення до суду обвинувального акту будуть безпосередньо допитуватися судом, що дає підстави дійти висновку про наявність ризику незаконного впливу на них підозрюваним ОСОБА_9 з метою змінити їх первинні показання, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Разом з тим, слідчий суддя вірно врахував обставини, що відповідно до положень ст.178 КПК України слід враховувати при обранні запобіжного заходу, а саме те, що ОСОБА_9 не має постійного місця проживання, офіційно не працевлаштований, не одружений, не має осіб, що перебувають на його утриманні, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків.

Апеляційний суд приймає до уваги, що підозрюваний ОСОБА_9 раніше не судимий, однак, з урахуванням негативної характеристики ОСОБА_9 , тяжкості інкримінованого йому злочину, відсутності у нього міцних соціальних зв`язків, зазначена обставина, на думку апеляційного суду, не є такою, що спростовує викладені в ухвалі висновки слідчого судді та сприятиме зменшенню існуючих ризиків.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про недоведеність існування ризиків, які передбачають необхідність застосування відносно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є непереконливими, адже при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

За таких підстав, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що на теперішній час існують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, та на підставі повного та всебічного дослідження всіх обставин провадження дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування до ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі досудового розслідування лише запобіжний захід у виді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_9 та зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, на які слідчий посилається у своєму клопотанні.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя з урахуванням положень п.32) ч.5 ст.182 КПК України, обставин злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_16 , особи підозрюваного, який не має постійного місця проживання, завданих збитків, обґрунтовано визначив заставу у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 42 360 гривень, оскільки саме такий розмір застави, у разі його внесення, буде достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку та запобігти заявленим у клопотанні слідчого ризикам.

За таких обставин доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необґрунтованими, а слідчий суддя дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та не виявив перешкод для застосування такого запобіжного заходу, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, а визначений розмір застави є необхідним та достатнім для забезпечення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Балтського районного суду Одеської області від 07 листопада 2020 року, якою до ОСОБА_11 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 06 січня 2021 року із визначенням застави - 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 42 360 гривень залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3