Справа №463/5854/20
Провадження №1-кс/463/3387/20
У Х В А Л А

04 вересня 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: слідчого судді - ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

скаржника - ОСОБА_3 ,

слідчого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 про скасування постанови слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 від 30 квітня 2020 року про закриття кримінального провадження до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000315 від 10.10.2017р.,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді зі скаргою на постанову слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 від 30 квітня 2020 року про закриття кримінального провадження до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000315 від 10.10.2017р., за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.358 КК України, просить таку скасувати.

В обґрунтування заявленої скарги покликається на те, що30 квітня 2020 року слідчим ОСОБА_4 винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діях старшого оперуповноваженого СКП Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України. Зазначає, що оскаржувана постанова є безпідставною, передчасною та необґрунтованою. Зокрема вважає, що необхідно було допитати ще особу яка безпосередньо видала ордер та корінець, заповнювала реквізити та внесла неправдиві відомості до такого. Також слідчим не проведено слідчих дій на виконання вимог мотивувальної частини ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 21.01.2020. Отже вважає, що досудове розслідування кримінального провадження слідчим проведено поверхнево та не дотримано вимог ст.9 КПК України. А тому на його думку є всі підстави для скасування оскаржуваної постанови.
Скаржник в судовому засіданні підтримав скаргу з наведених у ній мотивів. Додатково пояснив, що з 1999 р. він проживає в кімнаті № НОМЕР_1 гуртожитку ВП «Шахта «Відродження» ДП «Львіввугілля» за адресою: м. Червоноград, вул. Паркова,4. З 2011 р. спільно із ним у вказаній кімнаті почав проживати ОСОБА_5 . В 2015 р. він дізнався що з 2014 р. ОСОБА_5 зареєстрований за вказаною адресою на підставі ордеру виданого адміністрацією ВП «Шахта «Відродження» ДП «Львіввугілля». Вважає, що оскільки у вказаному ордері було зазначено, що ОСОБА_5 являється працівником ВП «Шахта «Відродження» ДП «Львіввугілля», хоча насправді такий працював оперуповноваженим Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області, даний документ являється підробленим. Отже, використовуючи вказаний підроблений ордер при реєстрації свого місця проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 вчинив злочин передбачений ч. 4 ст. 358 КК України. Також скаржник повідомив, що наведені обставини йому стали відомі після ознайомлення із корінцем зазначеного ордеру, який він знайшов у спільній з ОСОБА_5 кімнаті гуртожитку, та в подальшому оригінал такого передав адвокату ОСОБА_5 під час судового засідання в Червоноградському районному суді Львівської області. На думку скаржника слідчому необхідно встановити місце знаходження вказаного корінця ордеру, в зв`язку з чим слід провести обшук за місцем проживання ОСОБА_5 . Також слідство необхідно продовжити з метою встановлення правомірності реєстрації ОСОБА_5 в кімнаті гуртожитку на підставі підробленого документу, а також провести інші слідчі дії.
Крім цього ОСОБА_3 в судовому засіданні повідомив, що він також не являється працівником ВП «Шахта «Відродження» ДП «Львіввугілля», на момент вселення в кімнату гуртожитку працював в Червоноградському ВП ГУ НП у Львівській області.
Слідчий Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Львові в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечив з мотивів та підстав викладених у оскаржуваній постанові. Додатково зазначив, що немає необхідності в проведенні обшук кімнати №20 гуртожитку, за місцем проживання ОСОБА_5 з метою розшуку оригіналу корінця ордеру. Оскільки безспірно встановлено, що вказаний документ скаржник передав адвокату ОСОБА_5 під час судового розгляду. Останній відмовляється повідомити місце знаходження такого посилаючись на адвокатську таємницю. Враховуючи встановлені в ході досудового слідства обставини, а також наявні рішення судів просить відмовити в задоволенні скарги.

Заслухавши пояснення скаржника, слідчого, дослідивши матеріали скарги, оглянувши матеріали кримінального провадження №0000315 від 10.10.2017р., приходжу до наступного висновку.

Згідно оскаржуваної постанови від 30 квітня 2020 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000315 від 10.10.2017р., закрито у зв`язку із відсутністю в діях старшого оперуповноваженого СКП Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

З матеріалів кримінального провадження №0000315 вбачається, що слідчим проведено перевірку викладених у заяві ОСОБА_3 обставин з приводу можливо скоєння кримінального правопорушення старшим оперуповноваженим СКП Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_5 , проведено слідчі дії та зібрано необхідні документи.
В ході досудового розслідування було допитано ОСОБА_3 , який показав, що він підтримує всі доводи зазначенні в його заяві про злочин від 02.10.2017. Зокрема, вважає, що старшим оперуповноваженим СКП Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_5 , було використано завідомо підроблений документ ордер на жиле приміщення №14 від 22.12.2014, що дає право на вселення до гуртожитку по АДРЕСА_1 .

Було проведено допит директора ВП «Шахта «Відродження» ДП «Львіввугілля» ОСОБА_6 , який показав, що вселення ОСОБА_5 в гуртожиток відбувалося на підставі Примірного положення № 208, затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986, Житлового кодексу УРСР та Закону України «Про міліцію». На даний час не пригадує коли саме до нього звернувся начальник Червоноградського МВ ГУ МВС України у Львівській області з проханням тимчасово поселити молодого спеціаліста, який не мав житла в м. Червонограді. Він з`ясував, що в гуртожитку є вільні місця та не заперечував проти його поселення. Працівники ВП «Шахта «Відродження» ДП «Львіввугілля» підготували ордер про вселення ОСОБА_5 в гуртожитку. Корінець ордера мав стандартну форму, затверджену Примірним положенням № 208, та був розроблений підприємством для поселення працівників шахти. Враховуючи думку голови профкому ОСОБА_7 , який не заперечував проти вселення ОСОБА_5 , він підписав вказаний ордер. Зазначив, що жодного умислу на внесення неправдивої інформації у вказаний документ у нього не було і така фактично не вносилась, були внесені правдиві дані в стандартний бланк корінця ордеру. (Том 1 а.с. 107-111 )
Свідок ОСОБА_8 показала, що з 1986 р. вона працювала завідуючою гуртожитку за адресою: м. Червоноград, вул.. Паркова,4, який перебував на балансі ВП Шахта «Відродження» ДП «Львіввугілля». Пояснила, що в її обов`язки входило поселення працівників шахти, а також за наявності вільних ліжко-місць працівників інших бюджетних організацій, які не мали власних гуртожитків у відповідності до вимог ст.. 128 ЖК УРСР. В грудні 2014 року в гуртожиток прийшов ОСОБА_5 з оригіналом корінця ордера на проживання в гуртожитку № 14 від 22.12.2014, який був підписаний директором шахти ОСОБА_6 та головою профкому ОСОБА_7 . Їй було відомо, що у кімнаті № 20 на другому поверсі гуртожитку є вільне ліжко-місце, у зв`язку з чим вона віддала йому примірник ключів від кімнати, який був у вахтера на вахті. Ордер на поселення ОСОБА_5 не пред`являв. Корінець ордера на поселення вона в ОСОБА_5 не забирала. Ствердила, що на даний час ордера чи його копії на поселення ОСОБА_5 в неї немає, оскільки він дійсний протягом 1 місяця та видається виключно для поселення. Також свідок повідомила, що на момент поселення знала, що ОСОБА_9 не являється працівником шахти, а працює у відділенні міліції. На її думку працівник який заповнював стандартний бланк корінця ордеру міг вважати, що ОСОБА_5 являється працівником шахти, оскільки на шахті є працівники з аналогічним прізвищем. Крім цього у вказаному ордері чи корінці можна було закреслити слово «шахта» та дописати назву будь-якого органу і це б не було перешкодою для поселення особи в гуртожиток. (Том 1 а.с. 112-116 )
Свідок ОСОБА_7 зазначив, що на даний час не пригадує обставин підписання корінця ордера про поселення ОСОБА_5 в гуртожиток. З приводу осіб які мають право на поселення у гуртожиток зазначила, що керуючись вимогами ст. 128 ЖК УРСР в першу чергу засилялись працівники шахти, а за наявності вільних місць засиляли працівників інших бюджетних установ, які не мали власних гуртожитків.
Також було допитано в ході досудового розслідування свідка ОСОБА_10 , яка показала, що 30.12.2014 в Червоноградський МС ГУ ДМС України у Львівській області звернувся ОСОБА_5 із заявою про реєстрацію місця проживання. Згідно резолюції завідувача Червоноградського МС ОСОБА_11 розгляд вказаної заяви доручено їй. Разом із заявою ОСОБА_5 надав талон зняття з попереднього місця проживання в Україні (Жовківський район, с. Равське), квитанції про оплату держмита в розмірі 0,85 грн. за реєстрацію, а також оригінали ордера та корінця ордера № 14, виданого ОСОБА_5 . Оглянувши оригінал ордера та корінця ордера вона зробила копію з корінця ордера, на якій поставила печатку «Копія вірна» та завірила своїм підписом те, що копія вірна. Хто саме пред`являв оригінал ордеру про вселення в гуртожиток: ОСОБА_5 чи паспортист гуртожитку, яка могла прийти разом з ОСОБА_5 , на даний час не пригадує, однак, ствердила, що оригінал ордеру їй пред`являли. Чому не зняла копію з ордера на даний час не пригадує. На підставі вказаних документів 30.12.2014 згідно резолюції керівника вона здійснила реєстрацію місця проживання ОСОБА_5 . Після цього на зворотній сторінці заяви про реєстрацію місця проживання вона власноручно вписала назву документу, що підтверджує право на проживання ОСОБА_5 за вказаною адресою, а саме: ордер № 14 від 22.12.2014 та проставила в паспорті ОСОБА_5 штамп про реєстрацію, в якому вручну вписала адресу реєстрації та поставила свій підпис як виконавця реєстрації. Оригінали вказаних документів та копія корінця ордеру підшиті в наряд заяв про реєстрацію за грудень 2014-січень 2015 року Червоноградського сектору ДМС України у Львівській області. Аналогічні покази надала свідок ОСОБА_12 .

Згідно з висновком службового розслідування, затвердженого т. в. о. начальника ГУ ДМС України у Львівській області ОСОБА_13 при вселенні ордер здається в житлово-експлуатаційну організацію, а при її відсутності завідуючому (директору) гуртожитком підприємства, тобто при вселенні у гуртожиток ордер підлягає вилученню.

Крім того, як зазначив у своїх поясненнях скаржник, постановою Львівського окружного адміністративного суду від 02.11.2017р відмовлено в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_5 , КП «Червонограджитлокомунсервіс», Виконавчий комітет Червоноградської міської ради Львівської області про скасування реєстрації ОСОБА_5 за вказаною вище адресою. Дане рішення набрало законної сили.
Також, слідчим встановлено, що рішенням Червоноградського міського суду від 13.02.2017, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 03.10.2017, у задоволенні позовних вимог за позовом ОСОБА_3 про визнання недійсним ордера на жилу площу в гуртожитку №14 від 22.12.2014, виданого ОСОБА_5 підрозділом «Шахта «Відродження» Державного підприємства «Львіввугілля», на проживання в гуртожитку ОСОБА_5 підрозділу «Шахта «Відродження» Державного підприємства «Львіввугілля», що на вул. Парковій, 4 в м. Червонограді Львівської області, визнання недійсним корінця до цього ордера, визнання ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житловим приміщенням АДРЕСА_2 , виселення його з цього приміщення та зняття з реєстрації місця проживання, відмовлено.

Із змісту вказаного рішення вбачається, що представник ДП «Львіввугілля» у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що ордер на вселення у гуртожиток міг бути виданий як працівнику ДП «Львіввугілля», так і іншій особі, яка не була у трудових відносинах з ДП «Львіввугілля». Просив у задоволенні позову відмовити. Відповідно до повідомлення ДП «Львіввугілля» від 13.02.2017 року № 09-143 протягом грудня 2014 року та січня 2015 року ВП «Шахта «Відродження» були видані ордери для поселення в гуртожитку ОСОБА_5 та ОСОБА_14 .
Згідно рішення суду та обставина, що ОСОБА_5 у ВП «Шахта «Відродження» ДП «Львіввугілля» ніколи не працював, не може бути підставою для визнання оспорюваного ордера недійсним, оскільки можлива незаконність його видачі безпосередньо не зачіпає прав, свобод чи інтересів позивача. Крім того, як було зазначено вище, позивачем не оспорене спільне рішення адміністрації підприємства та відповідного профспілкового комітету про надання ОСОБА_5 жилої площі в гуртожитку.
А також, судом враховано й ту обставину, що позивач, як і відповідач ОСОБА_5 отримав ордер та вселився у спірне житлове приміщення, не будучи працівником ДП «Львіввугілля» чи його відокремленого підрозділу, а тому ухвалення рішення на користь позивача призвело б до порушення права ОСОБА_5 на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року.
В ході здійснення тимчасового доступу до судової справи №454/1577/16, виявлено заяву ОСОБА_3 про уточнення позовних вимог, подану ним до Червоноградського міського суду Львівської області 09.02.2017. Із змісту вказаної заяви вбачається, що оригінал корінця ордера оглянуто в судовому засіданні та передано на зберігання представнику відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_15 .

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 03.10.2017 встановлено, що відмовляючи у задоволенні позову, районний суд вірно взяв до уваги те, що позивач, як і відповідач ОСОБА_5 , отримав ордер та вселився у спірне житлове приміщення, не будучи працівником ДП «Львіввугілля» чи його відокремленого підрозділу, що він визнав у судовому засіданні. Тому та обставина, що ОСОБА_5 у ВП «Шахта «Відродження» ДП «Львіввугілля» ніколи не працював, не може бути підставою для визнання оспорюваного ордера недійсним за позовом ОСОБА_3 .
Згідно примітки до ст. 358 КК України, під офіційним документом у цій статті та статтях 357 і 366 цього Кодексу слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру.

При вирішенні даної скарги слідчим суддею також враховується правовий висновок колегії суддів ККС у складі ВС у справі N 607/10931 /14-к, згідно з яким: предметом злочину за ст.358 КК України може бути офіційний документ, яким зафіксована інформація, що має юридично значущий характер - підтверджені чи засвідчені нею конкретні події, явища або факти мають спричиняти чи бути здатними спричинити наслідки правового характеру у вигляді виникнення (реалізації), зміни або припинення певних прав та/або обов`язків.

Отже, враховуючи вищенаведені обставини, слідчий суддя дійшов висновку, що інформація з приводу місця праці ОСОБА_5 , вказана в корінці до ордера № 14 від 22.12.2014, не має юридично значущого характеру та не спричиняє юридичних наслідків у вигляді виникнення (реалізації), зміни або припинення певних прав та/або обов`язків. Оскільки, як встановлено в ході досудового слідства та підтверджено рішеннями судів, ордер на вселення в гуртожиток ОСОБА_5 міг бути виданий не лише як працівнику шахти, а і як працівнику іншої бюджетної установи. Отже, наявність в корінці до ордера № 14 від 22.12.2014 помилкової інформації, щодо місця праці ОСОБА_5 , яка не породжує юридичних наслідків, не свідчить про підробку документа.

Таким чином враховуючи вищенаведені обставини, слідчий суддя дійшов висновку, що ні в судовому засіданні, ні в ході слідчої перевірки за наслідкам проведення необхідних слідчих дій, не здобуто даних, які вказують на наявність у діях старшого оперуповноваженого СКП Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, а відтак підстав для скасування постанови про закриття кримінального провадження немає.

Керуючись вимогами ст.ст. 234, 235, 309 КПК України, -

п о с т а н о в и в:

відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_3 про скасування постанови слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 від 30 квітня 2020 року про закриття кримінального провадження до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000315 від 10.10.2017р. за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.358 КК України.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляція безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали складено та підписано 09 вересня 2020 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1