Номер провадження 1-кп/243/1024/2020
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 17 » грудня 2020 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області, у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

- секретаря судового засідання ОСОБА_2

- прокурора ОСОБА_3

- потерпілої ОСОБА_4

- обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні за допомогою звуко та відеозаписувальних технічних засобів в залі № 4 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області кримінальне провадження № 0002014 внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 27 листопада 2020 року з Обвинувальним актом та додатками, яке надійшло з Слов`янської місцевої Прокуратури Донецької області 09 грудня 2020 року по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Микільське Слов`янського району Донецької області, українця, громадянина України, з повною середньою освітою, пенсіонера, одруженого, на утримані неповнолітніх дітей не має, інвалідом не являється , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є чоловіком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та вони спільно проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Останні між собою пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, тобто ОСОБА_5 перебуває з ОСОБА_4 у сімейних відносинах.

Під час сумісного проживання ОСОБА_5 постійно та систематично вчиняє стосовно ОСОБА_4 домашнє насильство, що виражається у висловлюванні на її адресу нецензурною лайкою, залякувань, застосовує психологічне насильство, своєю поведінкою завдає їй психологічну травму, у зв`язку з чим ОСОБА_5 притягнуто 04 листопада 2020 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 Кодексу України про Адміністративні Правопорушення та 24 листопада 2020 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 173-2 Кодексу України про Адміністративні правопорушення.

Однак, ОСОБА_5 , незважаючи на те, що за вчинення вказаних дій, його неодноразово притягнуто до адміністративної відповідальності, продовжував свої умисні систематичні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства стосовно ОСОБА_4 .

Так, 26 листопада 2020 року приблизно о 19 годині 15 хвилин ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем проживання: АДРЕСА_1 умисно, грубо виражався на адресу ОСОБА_4 нецензурною лайкою, ображав її, погрожував ОСОБА_4 фізичною розправою на протязі тривалого часу, чим принижував її гідність, спричиняв психічний дискомфорт, зумовивши інтенсивні психічні страждання своєю поведінкою, що спричинило психологічні страждання ОСОБА_4 .

В результаті вчинення ОСОБА_5 вказаних умисних систематичних дій, спрямованих на вчинення психологічного насильства, з урахуванням індивідуально психологічних особливостей особистості ОСОБА_4 ситуація, що досліджується за справою, є для неї суттєво психотравмуючою ( стресогенною), що безпосередньо викликає психічний дискомфорт, зумовивши тривалі та інтенсивні фізичні й психічні страждання, які існують до даного часу. Внаслідок дій ОСОБА_5 у ОСОБА_4 мають місце тривалі, інтенсивні й негативні за своїми проявами фізичні та психічні ( моральні) страждання, зміст яких локалізований у межах дослідженої ситуації.

У вчиненні вказаного кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_5 викривається наступними доказами.

Під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_5 після роз`яснення суті обвинувачення, визнав себе винним в повному обсязі у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та суду пояснив, що він є чоловіком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та вони спільно проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Вони між собою пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, тобто він перебуває з ОСОБА_4 у сімейних відносинах.

Під час сумісного проживання він неодноразово вчиняв стосовно ОСОБА_4 домашнє насильство - висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, залякував, застосовував психологічне насильство, своєю поведінкою завдає їй психологічну травму, у зв`язку з чим його було притягнуто 04 листопада 2020 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 Кодексу України про Адміністративні Правопорушення та 24 листопада 2020 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 173-2 Кодексу України про Адміністративні правопорушення. Але він продовжував свої умисні систематичні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства стосовно ОСОБА_4 .

Так, 26 листопада 2020 року приблизно о 19 годині 15 хвилин він, перебуваючи за місцем проживання: АДРЕСА_1 умисно, грубо виражався на адресу ОСОБА_4 нецензурною лайкою, ображав її, погрожував ОСОБА_4 фізичною розправою на протязі тривалого часу, чим принижував її гідність.

У тому, що вчинив вказане кримінальне правопорушення, він щиро розкаявся.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності їх позиції.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

За правилами ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

У п.274 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Нечипорук і Йонкало проти України зазначено: якість доказів також береться до уваги, а також те, чи породжують обставини, за яких вони були здобуті, будь-які сумніви щодо їхньої надійності й точності.

За змістом ст. ст. 21, 22, 30 КПК України у кримінальному провадженні правосуддя здійснюється судом на основі змагальності, безпосередності дослідження судом показань, речей та документів. Державне обвинувачення в суді підтримує прокурор, захист обвинуваченого здійснює він сам і його захисник, а функція розгляду справи покладається на суд. При цьому суд, зберігаючи незалежність, неупередженість і об`єктивність, створює необхідні умови для виконання учасниками їх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав.

Статтею 370 КПК України визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Крім цього, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди умотивовувати свої рішення, але він не може тлумачитись як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (довід). Об`єм цього обов`язку може змінюватись залежно від природи рішення.

Суд обгрунтовує вирок виключно на доказах, розглянутих у судовому засіданні. За допомогою дослідження на суді всіх доказів відбувається і формування внутрішнього суддівського переконання про винність або невинність обвинуваченого.

Доказування - це єдиний спосіб встановлення об`єктивної істини в кримінальному судочинстві. Поки не доведені обставини скоєння злочину, не можна сказати, що вони були, мали місце насправді.

З приводу того, що доведення є єдиним способом для встановлення істини у Кримінально процесуальному кодексі України вказано: "Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановляється лише при умові, коли в ході судового розгляду винність підсудного у вчиненні злочину доведена».

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є її чоловіком та вони спільно проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Вони між собою пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, тобто вона перебуває з ОСОБА_5 у сімейних відносинах.

Під час сумісного проживання ОСОБА_5 постійно та систематично вчиняє стосовно неї домашнє насильство, що виражається у висловлюванні на її адресу нецензурною лайкою, залякувань, застосовує психологічне насильство, своєю поведінкою завдає їй психологічну травму, у зв`язку з чим ОСОБА_5 притягнуто 04 листопада 2020 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 Кодексу України про Адміністративні Правопорушення та 24 листопада 2020 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 173-2 Кодексу України про Адміністративні правопорушення.

Однак, ОСОБА_5 , незважаючи на те, що за вчинення вказаних дій, його неодноразово притягнуто до адміністративної відповідальності, продовжував свої умисні систематичні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства стосовно неї.

Так, 26 листопада 2020 року приблизно о 19 годині 15 хвилин ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем проживання: АДРЕСА_1 умисно, грубо виражався на її адресу нецензурною лайкою, ображав її, погрожував фізичною розправою на протязі тривалого часу, чим принижував її гідність, спричиняв психічний дискомфорт, зумовивши інтенсивні психічні страждання своєю поведінкою, що спричинило їй психологічні страждання.

В результаті вчинення ОСОБА_5 вказаних умисних систематичних дій, спрямованих на вчинення психологічного насильства, з урахуванням індивідуально психологічних особливостей її особистості ситуація, є для неї суттєво психотрамуючою ( стресогенною), що безпосередньо викликає психічний дискомфорт, зумовивши тривалі та інтенсивні фізичні й психічні страждання, які існують до даного часу. Внаслідок дій ОСОБА_5 у неї мають місце тривалі, інтенсивні й негативні за своїми проявами фізичні та психічні ( моральні) страждання, зміст яких локалізований у межах дослідженої ситуації.

Просить суд покарати ОСОБА_5 не дуже строго.

Аналізуючи пояснення потерпілої ОСОБА_4 у сукупності з іншими, добутими по справі доказами, суд вважає ці пояснення потерпілої, такими, що відповідають об`єктивній дійсності, оскільки вони цілком підтверджуються зібраними по справі доказами процесуальними документами, є послідовними, узгоджуються між собою та підтверджені об`єктивними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим, показань потерпілої, провина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме:

Так, з Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що кримінальне провадження № 0002014 було зареєстровано 27 листопада 2020 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 126-1 КК України, що давало право з цього моменту проводити слідчі та процесуальні дії.

Із Постанови Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 04 листопада 2020 року вбачається, що ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173-2 частина 1 КУпАП і призначено покарання у виді штрафу у розмірі 170 грн на користь держави.

Із Постанови Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 листопада 2020 року вбачається, що ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173-2 частина 2 КУпАП і призначено покарання у виді штрафу у розмірі 340 грн на користь держави.

Із Висновку судової психологічної експертизи № 7695 від 30 листопада 2020 року вбачається, «що у ОСОБА_4 існують підстави для констатації надлишкових перешкод, які створилися у її життєдіяльності внаслідок дій ОСОБА_5 , які зумовили порушення звичного стереотипу її життєдіяльності, завдали утиску фундаментальним особистим цінностям та потребам підекспертної в особистому та фізичному благополуччі, в активній й продуктивній життєдіяльності, упевненості у собі та у майбутньому, у повноцінному спілкуванні зі значимим для неї оточенням, у благополуччі її сім`ї.

З урахуванням індивідуально психологічних особливостей особистості ОСОБА_4 , ситуація, що досліджується за справою, є для неї суттєво психотравмуючою ( стресогенною), що безпосередньо викликає психічний дискомфорт, зумовивши тривалі та інтенсивні фізичні й психічні страждання, які існують до даного часу. Внаслідок дій ОСОБА_5 , у ОСОБА_4 мають місце тривалі, інтенсивні й негативні за своїми проявами фізичні та психічні ( моральні) страждання, зміст яких локалізований у межах дослідженої ситуації».

Таким чином, суд приходить до висновку, що досліджені в судовому засіданні докази логічні, послідовні, не містять протиріч, переконливі як кожен окремо, так і їх сукупність у взаємозв`язку.

Жоден із них не спростований, містить інформацію щодо предмету доказування, схожих неоспорюваних чітких і узгоджених між собою презумпцій факту.

При їх оцінці суд дійшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину, що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом»,який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст.17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні у справі «Коробов проти України».

Згідно правового змісту норм ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Стаття 62 Конституції України гарантує, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Доведення вини особи поза розумним сумнівом є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною із застосуванням принципу змагальності судового процесу.

При цьому саме сторона обвинувачення несе тягар доведення вини і зобов`язана доводити свою версію подій за цим стандартом. Це означає, що позиція, яка представлена обвинуваченням, має бути доведена в тій мірі, що у «розумної (розсудливої) людини» не може лишатися «розумного сумніву», що обвинувачений винен.

Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Отже, з урахуванням викладеного вище, в ході судового розгляду, за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що висунуте ОСОБА_5 , обвинувачення за ст. 126-1 КК України, знайшло своє підтвердження, суд приходить до переконання, що подія кримінального правопорушення мала місце, провину обвинуваченого повністю доведено, а вчинене обвинуваченим ОСОБА_5 вірно кваліфіковано за ст. 126-1 КК України домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань потерпілої особи.

При визначенні міри покарання обвинуваченому у відповідності до ст. 65 КК України, суд приймає до уваги конкретні обставини вчиненого обвинуваченим, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення: сукупність усіх характеризующих його обставин, віднесення кримінального правопорушення законодавством до нетяжких злочинів, характер, ступінь його суспільної небезпеки, ступінь негативної майнової шкоди і наслідків для потерпілого, дані про особу обвинуваченого.

Згідно роз`яснень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, «Призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів».

п.п.2,3 «при призначенні покарання, суди повинні всебічно враховувати фактичні обставини кримінального провадження у їх сукупності та визначати тяжкість конкретних злочинів враховуючи їх індивідуальний ступінь. Визначаючи ступінь тяжкості злочину судам необхідно виходити з особливостей конкретного злочину та обставин його вчинення (форма вини, мотив, мета, спосіб, кількість епізодів злочинної діяльності, характер та ступінь наслідків. Отже, ступінь тяжкості злочину визначається характером того діяння, яке було вчинено у конкретному випадку. На неї впливають різні об`єктивні та суб`єктивні обставини, зокрема цінність тих суспільних відносин на які посягає винний, тяжкість наслідків (характер посягання), спосіб посягання форма й ступінь вини наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.»

Суд, призначаючи ОСОБА_5 покарання, також враховує вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що відповідно до ч. 2 ст. 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_5 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає ті обставини, що ОСОБА_5 щиросердно розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Також при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд врахував досудову доповідь Слов`янського міськрайонного Відділу філії державної установи «Центр пробації» в Донецькій області від 16 грудня 2020 року відносно ОСОБА_5 , відповідно до якої беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, Слов`янський міськрайонний Відділ філії державної установи «Центр пробації» в Донецькій області вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства ( у тому числі для окремих осіб). У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладання на правопорушника обов`язку, відповідно до ч.3 статті 76 Кримінального Кодексу України: - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів, приймає до уваги ті обставини, що ОСОБА_5 є осудним, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів, посередньо характеризується за місцем мешкання, є особою похилого віку, суд враховує також ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також те, що потерпіла не наполягає на суворій мірі покарання для обвинуваченого і тому суд визнає необхідним та достатнім для виправлення і попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень призначення ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, в межах санкцій інкримініруємої статті Особливої частини Кримінального кодексу України.

Суд вважає, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ОСОБА_5 нових кримінальних правопорушень.

Згідно ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні злочину. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Із Постанови Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 23 січня 2014 року (справа № 5-48 кс13) вбачається, що загальні засади призначення покарання (ст..65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини по справі, ступень тяжкості скоєного кримінального правопорушення, характер та мотиви протиправних дій, враховуючи вищенаведені дані характеристики особи обвинуваченого і попередню позитивну соціальну поведінку, які знижують ступінь тяжкості скоєного правопорушення і ступінь небезпеки особи обвинуваченого для суспільства, враховуючи, що ОСОБА_5 повністю визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, суд, всебічно оцінюючи викладені обставини, приходить до переконання про можливість виправлення ОСОБА_5 без реального виконання покарання і вважає можливим звільнити обвинуваченого від відбуття покарання з випробуванням у відповідності до положень ст. 75 КК України.

На підставі ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_5 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 118 КПК України витрати на залучення експертів є процесуальними витратами.

Відповідно до ч.2 ст. 122 КПК України «Залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

У відповідності з вимогами ч.2 ст. 124, п.2 ч.4 ст. 374 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, рішення про відшкодування процесуальних витрат у разі визнання особи винуватою зазначається у резолютивній частині вироку.

Згідно Акту №7695 здачі приймання судової психологічної експертизи від 30 листопада 2020 року Донецького науково дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України витрати на проведення судової психологічної експертизи за Висновком № 7695 від 30 листопада 2020 року проведеної в кримінальному провадженні № 0002014, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 листопада 2020 року складають 2615 грн 04 коп.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Питання про речові докази слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-370, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 126-1 КК України і призначити йому покарання за цією статтею кримінального закону у виді позбавлення волі на строк один рік.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю один рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Відповідно до частини 1 статті 165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку.

Захід забезпечення кримінального провадження в порядку передбаченому ст. ст. 131, 176 КПК України не застосовувався та не обирався.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Микільське Слов`янського району Донецької області, українця, громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , пенсіонера, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави за проведення судової психологічної експертизи по кримінальному провадженню № 0002014, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 листопада 2020 року - Висновок експерта № 7695 від 30 листопада 2020 року у розмірі 2615 грн 04 коп ( дві тисячі шістсот п`ятнадцять грн. 04 коп).

Речові докази по справі: Оптичний диск, на якому знаходиться відеозапис з свідченнями ОСОБА_4 під час її допиту, який залучено до матеріалів кримінального провадження № 0002014 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 листопада 2020 року у якості речового доказу на підставі Постанови слідчого від 30 листопада 2020 року, що зберігається у матеріалах кримінального провадження № 0002014 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 листопада 2020 року - у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України залишити на зберіганні у матеріалах кримінального провадження № 0002014 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 листопада 2020 року ( Єд. Унікальний номер 243/10964/20 ).

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Вирок постановлено, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Головуючий: суддя

Слов`янського міськрайонного суду ОСОБА_1 .