Номер провадження: 11-кп/813/646/21
Номер справи місцевого суду: 523/5994/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 к,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 03.09.2020 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, із середньою освітою, розлученого, маючого зі слів обвинуваченого на утриманні малолітню дитину 2017 року народження, працюючого спеціалістом в IT-індустрії, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
визнано винуватим за вчинення злочину передбаченого ч.1 ст.286 КК України та йому призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.
На підставі ст.ст.75,76 КК України, ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням строком на 1 рік, із покладанням обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.

установив

Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції.
Оскаржуваним вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винним за скоєння кримінального правопорушення за наступних обставин.

20.01.2019, приблизно о 17.00годині, ОСОБА_7 керуючи автомобілем марки «Seat», р/н НОМЕР_1 , в темний час доби, при достатній видимості вуличного міського освітлення, в умовах вологої проїзної частини, при невеликому дощу, здійснював рух по другій смузі для руху по вул. Миколаївська дорога в м. Одесі, з боку просп. Добровольського в напрямку вул. Лиманна, будучи неуважним, не стежачи за дорожньою обстановкою, наближався до буд.№279, в районі якого, не обрав безпечної швидкості свого руху, яка б дозволяла безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух, не впорався з керуванням транспортного засобу, перетнув переривчасту смугу дорожньої розмітки, яка позначає межі смуг руху, на яких здійснюється реверсивне регулювання та поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, де здійснюється реверсивне регулювання руху, по якій для водія було заборонено світлофором, виїхав на зустрічні смугу руху та здійснив зіткнення з автомобілем марки «Сhегу», р/н НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_10 , який здійснював рух по правій смузі свого напрямку руху у зустрічному з автомобілем «Seat» напрямку.
Своїми діями, ОСОБА_7 допустив порушення вимог п.п.2.3 «б», 8.7.4., 12.1., 13.1., 13.3. та «Дорожня розмітка» п.1.9 ПДД України (введені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001).
Внаслідок ДТП, пасажир автомобіля марки «Chery» ОСОБА_9 , отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому правої променевої кістки в типовому місці зі зміщенням кісткових уламків, закриту черепно-мозкову травму в формі струсу головного мозку, забійну рану голови; вказані ушкодження утворилися від дії тупих предметів, якими могли бути частини салону автомобіля в умовах ДТП, утворилися незадовго до звернення за медичною допомогою, тобто могли бути спричинені 20.01.2019; зазначені ушкодження, не були небезпечними для життя, викликають тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день і за цим критерієм відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
В даній дорожньо-транспортній ситуації, водій ОСОБА_7 належним виконанням вимог пунктів 8.7.4., 12.1., 13.1., 13.3. ПДР України, відповідно до яких він повинен був діяти, мав технічну можливість запобігти зіткненню, а водій автомобіля «Chery» в умовах події перебував в аварійній ситуації, в причинному зв`язку з фактом ДТП перебувають дії водія автомобіля «Seat» ОСОБА_7 ..
Допущені ОСОБА_7 порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної події та настанням наслідків у вигляді спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 .
Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, яка їх подали.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого не погоджується із вироком місцевого суду, посилаючись на його суворість в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 .
Так, захисник зазначає, що судом не враховано, що обвинувачений неодноразово звертався до потерпілої з метою добровільного відшкодування заподіяної шкоди, однак вона так і не визначилась з розміром грошової компенсації, під час судового розгляду пояснивши, що розмір компенсації визначає саме суд. При цьому, захисник наголошує, що саме потерпіла просила в судовому засіданні районного суду суворо не карати обвинуваченого.
Крім того, захисник вказує, що ОСОБА_7 раніше не судимий, має позитивну характеристику, постійне місце реєстрації, працевлаштований, утримує малолітню дитину 2017 року народження.
Також захисник зазначає, що свій автомобіль обвинувачений використовує в своїх соціальних потребах (дістатися до місця роботи, відвести дитину до садочку чи лікарні), а тому позбавлення його права керування транспортними засобами в реаліях сьогодення, поставить його у край важке становище.
На підставі цього, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить змінити вирок в частині призначення покарання та призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами (у відповідності до санкції ч.1 ст.286 КК України в редакції, чинної на час вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення).
Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги.
В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений та його захисник підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.
Прокурор та потерпіла заперечували проти апеляційної скарги та просили вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.
Оскільки в апеляційній скарзі не оспорюються фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, встановлені судом першої інстанції, доведеність вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій, апеляційний суд не переглядає оскаржений вирок в цій частині.
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що при призначенні покарання суд першої інстанції не в повній мірі врахував пом`якшуючих обставин, а тому необґрунтовано призначив йому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 2 роки, не заслуговують на увагу з таких підстав.
У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно пункту 1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №8 від 12 червня 2009 року), при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Санкція ч 1 ст.286 КК України, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, не надає можливості не призначати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність не носить альтернативний характер застосування.
У роз`ясненнях, що містяться у п.п. 20, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 (з наступними змінами і доповненнями) «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
Як вбачається з оскарженого вироку суду першої інстанції, при призначенні ОСОБА_7 основного покарання та вирішенні питання щодо додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, а також дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, позицію потерпілої, та дійшов обґрунтованого висновку про призначення покарання у виді обмеження волі із звільненням обвинуваченого від відбування основного покарання з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки, що буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення нових злочинів як ним, так і іншими особами.
Апеляційний суд вважає, що позитивна характеристика обвинуваченого, наявність у нього соціальних зв`язків, не можуть бути визнані підставами для незастосування до ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Крім того, як пояснив обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційного суду та вбачається із даних про його особу, він працює програмістом, а тому доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що позбавлення його права керування транспортними засобами поставить його у край важке становище, є необґрунтованими.
Також необхідно зазначити, що закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є основним джерелом доходу.
З огляду на фактичні обставини кримінального провадження, апеляційний суд не вбачає порушень закону при призначенні ОСОБА_7 судом першої інстанції покарання із застосуванням положень ст.ст.75, 76 КК України з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки, оскільки висновок суду є належним чином вмотивованим.
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов до висновку про те, що суд першої інстанції не допустив порушення вимог кримінального процесуального закону та закону про кримінальну відповідальність, які можуть бути визнані підставами для скасування або зміни оскарженого вироку, тому суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції має право залишити оскаржуване судове рішення без змін.
Керуючись 183, 199, 331, 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-
постановив

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 03.09.2020 року, відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.1 ст.286 КК України залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суд0ді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4