ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 1-23/2009Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/232/20 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - заміна довічного покарання
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2020 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі Тернопільського апеляційного суду 22 липня 2020 р. матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 на ухвалу Чортківського районного суду Тернопільської обл. від 09 червня 2020 р. про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі або заміну покарання на більш мяке.

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Чортківського районного суду Тернопільської обл. від 09 червня 2020 р. відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання, призначеного вироком апеляційного суду Київської обл. від 17 серпня 2009 р., за ч. 4 ст. 187; ч. 2 ст. 15, п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115; ч. 3 ст. 289; ч. 3 ст. 357; п. п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, більш м`яким, згідно положень ст. 82 КК України.

Мотивуючи прийняте рішення, суд вказав, що на даний час, до прийняття відповідного Закону, відсутні передбачені законодавством України підстави для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким засудженому до довічного позбавлення волі.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.

В апеляційній скарзі захисника засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 ставиться питання про скасування ухвали Чортківського районного суду Тернопільської обл. від 09 червня 2020 р. Просять винести своє рішення, яким замінити засудженому ОСОБА_7 покарання у вигляді довічного позбавлення волі, призначеного вироком апеляційного суду Київської обл. від 17 серпня 2009 р., за ч. 4 ст. 187; ч. 2 ст. 15, п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115; ч. 3 ст. 289; ч. 3 ст. 357; п. п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, більш м`яким, згідно положень ст. 82 КК України, в тому числі на покарання у вигляді позбавлення волі на строк 20 років.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції залишено поза увагою доводи апелянтів щодо обов`язкового застосування норм Конвенції та практики ЄСПЛ.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити з підстав, наведених в ній.

Прокурор ОСОБА_5 заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляції, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого та його захисника не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.405 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з ухвали, суд належним чином дотримав дані вимоги.

Вироком апеляційного суду Київської обл. від 17 серпня 2009 р., ОСОБА_7 засуджений за ч. 4 ст. 187; ч. 2 ст. 15, п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115; ч. 3 ст. 289; ч. 3 ст. 357; п. п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 із застосуванням вимог ст. 70 КК України на довічне позбавлення волі з конфіскацією належного йому майна.

Початок строку відбування покарання рахується з 21.01.2009.

На даний час засуджений відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в Державній установі «Чортківська УВП №26.

Пунктами 2, 3 частини 1 статті 537 КПК України встановлено, що під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Можливість заміни невідбутої частини покарання більш м`яким передбачена ст.82 КК України та може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.

Застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким до засуджених до довічного позбавлення волі законодавством України у сфері кримінальної юстиції не передбачене.

Щодо доводів сторони захисту стосовно заміни призначеного ОСОБА_7 покарання на більш м`який слід зазначити, що довічне позбавлення волі є безстроковим покаранням, застосування якого передбачено нормами Кримінального кодексу України.

Відповідно до ст.64 КК України довічне позбавлення волі - це один із видів покарання, який застосовується за вчинення особливо тяжких злочинів та застосовується у випадках, спеціально передбачених законом.

Застосування зазначеного покарання не суперечить ні Конституції України, ні міжнародним нормам, застосування яких передбачено також і в багатьох інших Договірних країнах Європейського союзу.

Метою і виправданням вироку із застосуванням такого покарання, як було зазначено в параграфі 58 в Мінімальних стандартних правил ООН, є захист суспільства і попередження скоєння в майбутньому жорстоких злочинів.

Цієї мети можливо досягти у випадку, коли правопорушник готовий і здатен підкорятись законодавству.

Тому відбування зазначеного виду покарання направлено на реабілітацію засудженого та ніяк не може розцінюватись як катування чи нелюдське ставлення до нього, як на це необґрунтовано посилалася сторона захисту.

Зазначені доводи не узгоджуються із визначенням цих понять у рішеннях ЄС у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства» за 18.01.1978 «Сельмуні проти Франції», в рішеннях по яких було зазначено, що при визначенні того, чи можна кваліфікувати певну форму поганого поводження як катування, слід враховувати закріплену в статті 3 Конвенції відмінність між цим поняттям та поняттям «нелюдського чи такого, що принижує гідність, поводження». Розрізнення цих понять у Конвенції свідчить про намір надати особливої ганебності умисному нелюдському поводженню, яке спричиняє дуже тяжкі й жорстокі страждання. На додаток до жорстокості поводження ознакою катування є також наявність мети такого поводження, як це визнано в Конвенції ООН проти катувань та інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність, видів поводження і покарання, стаття 1 якої визначає катування як навмисне завдання сильного болю або страждання, зокрема, з метою отримання відомостей, покарання або залякування.

При розгляді справи «Вінтер і інших проти Обєднаного Королівства» 09.07.2013 в Європейському суді було обговорено питання законності застосування довічного увязнення в Договірних країнах, де Україна була згадана в числі 5 країн, в якій хоча законодавством і не передбачено умовно-дострокове звільнення при пожиттєвому ув`язненні, проте довічно засудженим дозволено клопотати перед Президентом про помилування, що не було визнано порушенням міжнародних норм.

Таке право на помилування в Україні передбачено ст. 87 КК України, яке має засуджений.

Правом помилування наділений лише Президент України стосовно індивідуально визначеної особи. При прийнятті рішення про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі на строк не менше 25 років.

Тому твердження захисника і засудженого про відсутність перешкод для перегляду строку довічного ув`язнення є безпідставним.

Право на помилування згідно національного законодавства для ОСОБА_7 існувало на день винесення йому вироку суду.

У підсумкових висновках стосовно довічного ув`язнення при розгляді справи «Вінтер і інших проти Об`єднаного Королівства» в Європейському суді було зазначено, що ст. 3 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна тлумачитись в контексті перегляду покарання у виді довічного ув`язнення таким чином, щоб національна влада могла визнати, що в результаті відбування покарання засудженим був досягнутий такий прогрес і виправлення, в результаті якого тривале тримання засудженого в ізоляції не може бути виправданим нелогічними обставинами.

Поряд з цим, суд зазначає, що відповідно до пунктів 2-5, 9 Положення «Про порядок здійснення помилування», затвердженогоУказом Президента України від 21 квітня 2015 року № 223/2015, помилування засуджених здійснюється у виді: заміни довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років; повного або часткового звільнення від основного і додаткового покарань. Право клопотати про помилування має в тому числі особа, яка засуджена судом України і відбуває покарання в Україні. Клопотання про помилування може бути подано після набрання вироком законної сили, а у разі оскарження вироку в касаційному порядку - після прийняття рішення відповідним судом. У випадку засудження особи до довічного позбавлення волі, клопотання про її помилування може бути подано після відбуття нею не менше двадцяти років призначеного покарання. Особи, які засуджені за тяжкі чи особливо тяжкі злочини або мають дві і більше судимостей за вчинення умисних злочинів чи відбули незначну частину призначеного їм строку покарання, можуть бути помилувані у виняткових випадках за наявності надзвичайних обставин. Під час розгляду клопотання про помилування враховуються: ступінь тяжкості вчиненого злочину, строк відбутого покарання, особа засудженого, його поведінка, щире каяття, стан відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди, сімейні та інші обставини; думка адміністрації установи виконання покарань або іншого органу, який виконує покарання, спостережної комісії, служби у справах дітей, місцевого органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, громадських об`єднань та інших суб`єктів про доцільність помилування.

Отже, чинним законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.

Такою можливістю вправі скористатися і засуджений ОСОБА_7 .

Посилання ж захисника про необхідність застосування рішення ЄСПЛ у справі «Петухов проти України» не є можливим, оскільки суди не наділені повноваженнями органів законодавчої влади в частині упорядкування процесу заміни покарання більш м`яким щодо осіб, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі.

За таких обставин суд дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про зміну невідбутої частини покарання більш м`яким згідно положень ст. 82 КК України.

Таким чином під час розгляду апеляційної скарги засудженого та його захисника не було допущено істотних порушень кримінального процесуального закону, через що суд не вбачає підстав для скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст. ст. 395, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Чортківського районного суду Тернопільської обл. від 09 червня 2020 р. про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання, призначеного вироком апеляційного суду Київської обл. від 17 серпня 2009 р., за ч. 4 ст. 187; ч. 2 ст. 15, п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115; ч. 3 ст. 289; ч. 3 ст. 357; п. п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, більш м`яким, згідно положень ст. 82 КК України залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді