КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 грудня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0000818 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_5 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 28 серпня 2020 року, яким
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Києва, громадянка України, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима,
визнана винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді 80 годин громадських робіт.
Цим вироком вирішено питання речових доказів.
за участю сторін апеляційного провадження:
прокурора ОСОБА_7
захисника Лещишина
обвинуваченої ОСОБА_5
В С Т А Н О В И Л А :
Згідно вироку суду ОСОБА_5 16 серпня 2020 р. приблизно о 10.30 год., перебуваючи в приміщенні торгового залу магазину «Нова Лінія» по вул. О.Бальзака, 65/1, в м. Києві, побачила на полицях товар, після чого у неї виник умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_5 діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає та її дії є таємними для оточуючих, взяла з полиць магазину товар, а саме: попільницю круглу 1 шт. вартістю 15,75 грн.; щипці універсальні марки «Fakelmann» 1 шт. вартістю 115, 80 грн.; пенал бокс «Мяч» 1 шт. вартістю 87,50 грн.; блюдо кругле 3-х ярусне 1 шт. вартістю 366,55 грн.; 1 упаковку гель Аріель вартістю 335,45 грн., який поклала до корзини дитячого візка. Після чого ОСОБА_5 , утримуючи викрадене майно при собі, пройшла через касову зону магазину, не розрахувавшись за вищевказаний товар, та в подальшому з місця скоєння кримінального проступку зникла, а викраденим майном розпорядилась на власний розсуд, чим спричинила матеріальної шкоди ПрАТ «Нова Лінія» на загальну суму 921,05 грн.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_5 покарання у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з розстрочкою виплати рівними частинами строком на 1 рік.
В апеляційній скарзі захисник посилається на те, що суд першої інстанції згідно з положеннями ст. 65 КК України визначив ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують покарання, а таких, що його обтяжують - не встановлено. Проте, місцевий суд дійшов висновку, що саме громадські роботи є тим видом покарання, яке є необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення обвинуваченою нових кримінальних правопорушень.
Однак, на переконання апелянта, призначений вид покарання є важчим з альтернативних у санкції ч. 1 ст. 185 КК України, аніж штраф, і чому саме такий вид покарання не був застосований до обвинуваченої ОСОБА_5 суд першої інстанції не наводить своїх аргументів, як і не наводить підстав та висновків того, що у разі застосування виду покарання штрафу, такого буде недостатньою для цілей покарання.
Захисник вказує на те, що законодавець, у зв`язку з введенням інституту кримінальних проступків та внесенням змін до законодавчих актів, прийняв рішення, що кримінальні проступки за своєю суттю є менш небезпечними для суспільства та суспільних відносин, проти яких такі діяння спрямовані, що доводиться зокрема поділом кримінальних правопорушень на кримінальні проступки та злочини, а також тим, що максимальною санкцією основного покарання за такі діяння не може бути пов`язане з позбавленням волі.
Апелянт акцентує увагу на тому, що, призначаючи покарання у виді громадських робіт, суд першої інстанції лише вказав, що в обвинуваченої ОСОБА_5 є на утриманні двоє малолітніх дітей, однак не врахував тієї обставини, що один з дітей є таким, що потребує грудного вигодовування та постійного догляду за ним ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), а тому ОСОБА_5 не зможе належно виконувати покарання у виді громадських робіт через перебування у декретній відпустці по догляду за дитиною, а також нерозлучністю з малолітньою дитиною, яка потребує постійного догляду, що може призвести до інших кримінально караних наслідків.
На переконання апелянта суд апеляційної інстанції при зміні оскаржуваного вироку, з урахуванням майнового стану особи ОСОБА_5 може призначити вид покарання - штраф із розстрочкою виплати певними частинами строком до одного року. Сторона захисту вважає, що для наведеного виду покарання та можливості його розстрочки вказують притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку вперше, щире каяття ОСОБА_5 , відсутності завданої шкоди потерпілому, відсутності цивільного позову у кримінальному провадженні, а також те, що ОСОБА_5 раніше не судима, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, характеризується посередньо, має на утриманні двох малолітніх дітей, покарання у виді штрафу, а саме його найнижчої межі - 17000,00 гривень є достатнім для виправлення та попередження вчинення ОСОБА_5 нових кримінальних правопорушень.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченої, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 394 КПК України, а також враховуючи те, що захисником в апеляційній скарзі не заперечуються обставини кримінального проступку та доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні даного кримінального проступку, а іншими учасниками вирок районного суду не оскаржується, колегія суддів такі обставини не переглядає, вважає їх доведеними та не наводить доводів на їх підтвердження.

Кваліфікація дії обвинуваченої за ч. 1 ст. 185 КК Українияк таємне викрадення чужого майна (крадіжка) є правильною.

Надаючи оцінку доводам захисника про неврахування при призначенні виду та розміру ОСОБА_5 покарання даних про її особу та призначення їй суворого покарання, колегія суддів доходить таких висновків.
Вироком суду ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 185 КК України призначене покарання у виді 80 годин громадських робіт.
Згідно з вироком суду при призначенні покарання обвинуваченій суд першої інстанції врахував конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, має на утриманні двох малолітніх дітей, наявність обставини, яка пом`якшує покарання, - щире каяття та відсутність обставин, що обтяжують покарання, та дійшов висновку, що ОСОБА_5 слід призначити покарання у виді громадських робіт у межах, встановлених санкцією відповідної статті особливої частини КК України, яке необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, тобто, всупереч доводам апеляційної скарги захисника судом при призначенні покарання обвинуваченій враховані й ті дані, які зазначає захисник в апеляційній скарзі.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що, хоча судом у вироку не зазначено, проте, згідно з матеріалами справи обвинувачена не працює, має на утриманні двох малолітніх дітей, будь-яких даних про наявність доходів обвинуваченої, матеріального статку та за рахунок яких коштів вона існує, матеріали кримінального провадження не містять, як і не надані стороною захисту під час апеляційного розгляду, а тому вид та розмір покарання, яке просить призначити захисник, а саме, штраф у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., є для неї фактично непомірним покаранням, про що також свідчить та обставина, що захисник просить розстрочити виплату штрафу строком на 1 рік.

Також колегія суддів погоджується з доводами прокурора під час апеляційного розгляду про те, що призначення обвинуваченій покарання у виді штрафу в розмірі 17000 грн. з розстрочкою виконання вироку в цій частині на 1 рік, як про це просить захисник в апеляційній скарзі, фактично погіршить становище обвинуваченої в частині строку погашення судимості.
Відповідно до п. 2-1 ч. 1 ст. 89 КК України такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені за вчинення кримінального проступку, після відбуття покарання. З урахуванням положень ч. 2 ст. 56 КК України, згідно з якими громадські роботи відбуваються не більш як чотири години на день, строк погашення судимості складає менший період часу, ніж при призначенні обвинуваченій покарання у виді штрафу в розмірі 17000 грн. з розстрочкою виконання вироку в цій частині на 1 рік. як про це ставить питання в апеляійній скарзі.
Тому за вказаних обставин кримінального провадження колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку суду першої інстанції, а відтак апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 28 серпня 2020 року щодо ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 185 КК України, - залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 3 місяців з дня її оголошення.

Судді:

________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3