Єдиний унікальний номер №943/1547/20
Провадження №1-кп/943/184/2020
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 року

Буський районний суд Львівської області в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
за участю обвинуваченого ОСОБА_4 ,
за участю потерпілої ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Буську кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000220 від 05.05.2020 року про обвинувачення:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ожидів Буського району Львівської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, із середньою спеціальною освітою, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Буського районного суду Львівської області від 12.06.2014 року за ч. 2, ч. 3 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі, -
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_4 , будучи раніше неодноразово судимим за вчинення умисних злочинів проти власності, маючи не зняту та не погашену судимість відповідно до вироку Буського районного суду Львівської області від 12.06.2014 року, яким останнього засуджено за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі, звільненим 29.11.2016 із Личаківської виправної колонії Львівської області № 30, по відбуттю строку покарання, на шлях виправлення не став та вчинив нове кримінальне правопорушення. Так, 03 серпня 2020 року приблизно о 22:00 год., ОСОБА_4 , перебуваючи на території господарства ОСОБА_5 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зайшов в господарське приміщення через відчинені двері, де на землі побачив головки часнику «Французький селекційний» та маючи раптово виниклий умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого протиправного збагачення, шляхом вільного доступу, скориставшись тимчасовою відсутністю власника господарства, переконавшись в тому, що його ніхто не бачить, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій та керуючи ними, таємно викрав вищевказаний часник в кількості 284 головки, загальною вагою 6,930 кг., вартістю 381,15 грн., що належить потерпілій ОСОБА_5 , спричинивши останній матеріальну шкоду на вказану суму.
Таким чином, ОСОБА_4 вищевказаними своїми діями скоїв таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.
21 серпня 2020 року між ОСОБА_5 та підозрюваним у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_4 , на підставі ст.ст. 468, 469, 471 КПК України, була укладена угода про примирення.
Згідно угоди про примирення між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 , сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій останнього за ч. 2 ст. 185 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, а також покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, а саме у виді одного року обмеження волі та звільненням його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням шляхом встановлення йому іспитового строку тривалістю один рік, а також покладенням на ОСОБА_4 обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.
Вказаною угодою передбачені наслідки її укладення та затвердження, встановлені статтею 473 КПК України, а також наслідки її невиконання, передбачені статтею 476 КПК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , покликаючись на повне визнання своєї вини, добровільність укладення ним такої угоди, а також його згоду на призначення покарання за ч. 2 ст. 185 КК України, з урахуванням вимог ст.ст. 75, 76 КК України, просить затвердити дану угоду про примирення.
Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засідання підтримала укладену угоду про примирення, повідомивши суд про те, що дана угода укладена добровільно, погодившись щодо виду і розміру покарання обвинуваченому, просила суд затвердити вказану угоду.
Прокурор ОСОБА_3 не заперечила щодо затвердження угоди про примирення між потерпілою та обвинуваченим.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення, суд виходить з наступного.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена, зокрема, угода між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим про примирення.
Згідно ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Укладення угоди про примирення у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, не допускається.
Судом встановлено в судовому засіданні, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, яке згідно вимог статті 12 КК України є нетяжким злочином.
При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Суд переконався, що укладення угоди має місце добровільно, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
При цьому, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, усунення заподіяної шкоди та примирення з потерпілою суд визнає обставинами, які пом`якшують покарання відповідно до вимог ст. 66 КК України. Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.
Разом із тим, згідно обвинувального акту убачається, що органом досудового слідства обставиною, що обтяжує покарання визначено рецидив злочинів, із чим суд не погоджується, виходячи з наступного.
Так, Кримінальним кодексом України, а саме статтею 32 надано визначення повторності злочину, якою визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу. Вчинення двох або більше злочинів, передбачених різними статтями цього Кодексу, визнається повторним лише у випадках, передбачених в Особливій частині цього Кодексу. При цьому повторність відсутня, якщо за раніше вчинений злочин особу було звільнено від кримінальної відповідальності за підставами, встановленими законом, або якщо судимість за цей злочин було погашено або знято.
В свою чергу ст. 34 КК України визначає, що рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин.
Таким чином із зазначених норм можна зробити висновок, що повторністю є вчинення однорідних злочинів тобто таких, які мають спільний об`єкт посягання. У разі якщо рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, яка передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то за змістом частини четвертої статті 67 цього ж Кодексу як повторність, так і рецидив злочинів суд не може ще раз враховувати при призначенні покарання, як обставину, що його обтяжує. При цьому п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України як обставину, яка обтяжує покарання є вчинення злочину особою повторно та рецидив злочинів. Однак в даному випадку слід звернути увагу і на те, що у разі наявності кваліфікуючої обставини «повторність» остання не може бути обставиною, яка обтяжує покарання.
Оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, що є кваліфікуючою ознакою скоєного ним діяння, що у свою чергу виключає наявність в його діях рецидиву як обтяжуючої покарання обставини.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення, укладеної між потерпілою ОСОБА_5 та підозрюваним у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_4 від 21 серпня 2020 року та призначення обвинуваченому узгодженого сторонами виду і розміру покарання.
Частиною другою статті 50 цього Кодексу передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Сторонами в угоді досягнуто згоди щодо призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 185 КК України у виді обмеження волі строком на один рік, звільнивши його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку тривалістю один рік. На підставі ст. 76 КК України сторони узгодили покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов не заявлено, процесуальних витрат на залучення експерта у даному кримінальному провадженні не має.
Заходи забезпечення кримінального провадження відсутні.
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.
Крім того, суд вважає, що скасуванню підлягає накладений арешт на майно, яке визнано речовим доказом у цьому кримінальному провадженні, ухвалою слідчого судді Буського районного суду Львівської області від 10.08.2020 року, що відповідає положенню ч. 4 ст. 174 КПК України, у зв`язку з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд.
Ураховуючи наведене та керуючись ст.ст. 314, 368, 373, 374, 376, 394, 468, 469, 474, 475, 477 КПК України, суд, -
у х в а л и в :
Затвердити угоду про примирення від 21 серпня 2020 року, укладену між потерпілою ОСОБА_5 та підозрюваним у кримінальному провадженні ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому узгоджене сторонами кримінального провадження покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік, зі звільненням ОСОБА_4 на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням та встановленням йому іспитового строку тривалістю один рік.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Іспитовий строк ОСОБА_4 рахувати з моменту проголошення цього вироку.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Буського районного суду Львівської області від 10.08.2020 року в кримінальному провадженні № 70000220 .

Речовий доказ: головки часнику, вагою 6,930 кг - повернути потерпілій ОСОБА_5 .
У разі невиконання угоди про примирення потерпілий чи прокурор відповідно мають право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку.
Копію даного вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, потерпілій та прокурору.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Львівського апеляційного суду через Буський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1