Номер провадження: 11-кп/813/703/21
Номер справи місцевого суду: 522/9777/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

перекладача ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , захисника ОСОБА_14 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 26.07.2019 року, яким

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Руставі, Республіка Грузія, громадянин Грузії, з середньою освітою, одружений, не працюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання на території України, раніше не судимий,
засуджений за ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України, у кримінальному провадженні №0008419 від 03.11.2016 року,
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Галі, Республіка Абхазії, громадянин Грузії, з вищою освітою, одружений, не працюючий, не зареєстрований та без постійного місця проживання на території України, раніше не судимий,
засуджений за ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 263 КК України, у кримінальному провадженні №0008419 від 03.11.2016 року,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м. Ланчхуті, Республіки Грузії, громадянин Грузії, з вищою освітою, неодружений, має на утриманні двох малолітніх дітей 2011 р.н., 2014 р.н., не працюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , без постійного місця проживання на території України, раніше не судимий,
засуджений за ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 289 КК України, у кримінальному провадженні №0008419 від 03.11.2016 року,-
встановив:
Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції.
Оскаржуваним вироком ОСОБА_11 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 187 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю, що в його діях є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, а також визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 289 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України вчинено ним.

ОСОБА_11 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України та призначено покарання за:

- ч. 2 ст. 146 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки;

- ч. 2 ст. 189 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років 6 (шість) місяців, без конфіскації майна.

Строк відбуття покарання ОСОБА_11 обчислюється з моменту його фактичного затримання тобто з 04.11.2016 року.

ОСОБА_10 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 289 КК України та призначено покарання за:

- ч. 2 ст. 146 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки;

- ч. 2 ст. 189 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років;

- ч. 2 ст. 289 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, без конфіскації майна.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років 6 (шість) місяців, без конфіскації майна.

Строк відбуття покарання ОСОБА_10 обчислюється з моменту його фактичного затримання тобто з 04.11.2016 року.

ОСОБА_12 визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 187 КК України та виправдано у зв`язку із недоведеністю, що в його діянні є склад кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

ОСОБА_12 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 263 КК України та призначено покарання за:

- ч. 2 ст. 146 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки;

- ч. 2 ст. 189 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років;

- ч. 2 ст. 289 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, без конфіскації майна;

- ч. 1 ст. 263 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років, без конфіскації майна.

Строк відбуття покарання ОСОБА_12 обчислюється з моменту його фактичного затримання тобто з 04.11.2016 року.

Цивільний позов ОСОБА_15 до обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином у розмірі 1 000 020 гривень залишено без задоволення.

Цивільний позов ОСОБА_15 до обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином у розмірі 436 443 гривень залишено без розгляду.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз у розмірі 880,4 грн, 703, 68 грн, 1100,5 грн, 1100,5 грн, 1980,9 грн.

Запобіжний захід ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 у вигляді тримання під вартою продовжений до набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону №838-VIII), ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 зараховано в строк покарання термін їх попереднього ув`язнення у період з 05.11.2016 року по день набрання вироком законної сили, із розрахунку: один день попереднього ув`язнення дорівнює двом дням позбавлення волі.

Вироком суду вирішено питання про долю речових доказів у кримінальному провадженні.

Як вбачається з вироку, у невстановлений період, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та дві невстановлені особи, матеріали стосовно яких виділено в окреме провадження, вступили в злочинну змову, направлену на незаконне викрадення потерпілої ОСОБА_15 з корисливих мотивів. В подальшому, 02.11.2016 року, приблизно о 18 годині 30 хв., ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , та дві невстановлені особи, матеріали стосовно, яких виділено в окреме провадження, при цьому відповідно до розподілу ролей ОСОБА_11 залишився в м. Умані, за попередньою змовою групою осіб, знаходячись у підземному паркінгу будинку АДРЕСА_3 , умисно, з корисливих мотивів, незаконно викрали потерпілу ОСОБА_15 , насильно заштовхнули останню до салону автомобіля марки «Lexus GХ 470», державний номер НОМЕР_1 , що належить потерпілій на праві власності та направилися до м. Києва. У м. Умані, ОСОБА_11 , який був ознайомлений із злочинним наміром, і мав умисел на незаконне викрадення потерпілої, підсів у автомобіль марки Lexus GХ 470», державний номер НОМЕР_1 . Після чого, на території покинутої будівлі недобудованого заводу по вулиці Лепсе, 16, що в м. Києві, протягом двох діб вказані особи, утримували потерпілу проти її волі з застосуванням психологічного та фізичного насильства, вимагаючи від рідних та близьких за допомогою телефонного зв`язку грошові кошти в сумі 5 000 000 грн. за її повернення. 04.11.2016 по вул. Лепсе, 16 у м. Києві, співробітниками правоохоронних органів затримано ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , а потерпілу ОСОБА_15 - звільнено.

Крім того, у невстановлений період, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та дві невстановлені особи, матеріали стосовно яких виділено в окреме провадження, вступили в злочинну змову направлену на вимагання грошових коштів, за звільнення потерпілої ОСОБА_15 . Реалізовуючи злочинний умисел, 02.11.2016 року, приблизно о 18 годині 30 хв., ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , та дві невстановлені особи, матеріали стосовно яких виділено в окреме провадження, при цьому відповідно до розподілу ролей ОСОБА_11 залишився в м. Умані, за попередньою змовою групою осіб, знаходячись у підземному паркінгу будинку АДРЕСА_3 , умисно, з корисливих мотивів, незаконно викрали потерпілу ОСОБА_15 , та на автомобілі марки «Lexus GХ 470», державний номер НОМЕР_1 , що належить потерпілій на праві власності направилися до м. Києва. У м. Умані, ОСОБА_11 , який був ознайомлений із злочинним наміром, і мав умисел на вимагання грошових коштів, підсів у вказаний автомобіль. Після чого, на території покинутої будівлі недобудованого заводу по вулиці Лепсе, 16, що в м. Києві, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та дві невстановлені особи утримували ОСОБА_15 та вимагали від її рідних і близьких грошові кошти в сумі 5 000 000 грн., за звільнення, погрожуючи застосуванням насильства до потерпілої. 04.11.2016 по вул. Лепсе, 16 у м. Києві, співробітниками правоохоронних органів затримано ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , а також звільнено ОСОБА_15 .

Крім того, 02.11.2016 року, приблизно о 18 годині 30 хв., ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , та дві невстановлені особи, матеріали стосовно яких виділено в окреме провадження, за попередньою змовою групою осіб, знаходячись у підземному паркінгу будинку АДРЕСА_3 , умисно, з корисливих мотивів, незаконно заволоділи автомобілем марки «Lexus GХ 470», державний номер НОМЕР_1 , загальною вартістю 1 000 020 гривень, який належить на праві власності ОСОБА_15 , покинули місце вчинення злочину. Вказаний автомобіль було повернуто ОСОБА_15 після затримання 04.11.2016 ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 співробітниками правоохоронних органів.

Крім того, ОСОБА_12 , умисно, без передбаченого законом дозволу, у невстановленому місці, за невстановлених обставин і в невстановлений час, незаконно придбав нарізний пістолет калібру 5,45 мм № НОМЕР_2 , який є переробленим з газового пістолету «6П37», калібру 7,6 мм та 8 патронів, що є боєприпасами, які став зберігати при собі. В подальшому, 04.11.2016 року приблизно о 12 годині, ОСОБА_12 , умисно, без передбаченого законом дозволу, знаходячись біля будинку № 16 по вул. Івана Лепсе, що в м. Києві, незаконно носив при собі нарізний пістолет калібру 5,45 мм № НОМЕР_2 , який є переробленим з газового пістолету «6П37», калібру 7,6 мм та 8 патронів, що є боєприпасами, які були вилучені в ході огляду місця події.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.
Не погоджуючись з вироком суду захисник ОСОБА_8 , в інтересах обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Приморського районного суду м. Одеси від 26.07.2019 року та призначити обвинуваченим більш м`яке покарання. Вважає, що вирок має бути змінений через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених. Також вказує на те, що суд не взяв до уваги докази, які характеризують особи обвинувачених та мають істотне значення для вирішення питання щодо призначення покарання, а саме:

- обвинувачені неодноразово на протязі тривалого розгляду справи просили пробачення у потерпілої та запевняли її, що вони не бажали таких наслідків в результаті своїх неправомірних дій;

- обвинувачені приймали безпосередню участь в антитерористичній операції в зоні проведення АТО на захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_14 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , також подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Приморського районного суду м. Одеси від 26.07.2019 року в частині призначення покарання та призначити більш м`яке покарання, посилаючись на те, що вирок суду не відповідає вимогам кримінального процесуального закону через невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого через надмірну суворість. Зазначає, що обвинувачений свою провину визнав повністю, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався та має на утриманні малолітню дитину. Також вказує на те, що визначаючи остаточне покарання за сукупністю злочинів, суд не навів жодних доводів обрання принципу часткового складання призначених покарань.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 також подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що вирок суду є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотними порушеннями вимог КПК України, а також невідповідністю висновків суду, викладеним у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження та наявним істотним суперечностям висновків суду в вироку, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, просить ухвалити новий вирок, яким:

- визнати винним ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 2 ст. 146 КК України, призначивши покарання у вигляді 4 років позбавлення волі; ч. 2 ст. 289 КК України, призначивши покарання у вигляді 6 років позбавлення волі із конфіскацією майна; ч. 2 ст. 187 КК України, призначивши покарання у вигляді 9 років позбавлення волі із конфіскацією майна; ч. 2 ст. 189 КК України, призначивши покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді 9 років позбавлення волі із конфіскацією майна;

- визнати винним ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 2 ст. 146 КК України, призначивши покарання у вигляді 4 років позбавлення волі; ч. 2 ст. 289 КК України, призначивши покарання у вигляді 6 років позбавлення волі із конфіскацією майна; ч. 2 ст. 187 КК України, призначивши покарання у вигляді 8 років позбавлення волі із конфіскацією майна; ч. 2 ст. 189 КК України, призначивши покарання у вигляді 5 років позбавлення волі; ч. 1 ст. 263 КК України, призначивши покарання у вигляді 3 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді 8 років позбавлення волі із конфіскацією майна;

- визнати винним ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 2 ст. 146 КК України, призначивши покарання у вигляді 4 років позбавлення волі; ч. 2 ст. 289 КК України, призначивши покарання у вигляді 7 років позбавлення волі із конфіскацією майна; ч. 2 ст. 189 КК України, призначивши покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді 7 років позбавлення волі із конфіскацією майна.

Також, прокурор зазначає, що суд першої інстанції при призначенні покарання не прийняв до уваги, що обвинувачені вчинили тяжке кримінальне правопорушення, не відшкодували потерпілій завдану шкоду, та не може погодитися з твердженням суду про те, що обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_12 визнали свою провину, оскільки давали лише частково правдиві покази з метою виправдати себе та уникнути кримінальної відповідальності за вчинення тяжких злочинів, про що детально вказано в оскарженому вироку.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги.
В судовому засіданні обвинувачені та їх захисники підтримали доводи апеляційних скарг сторони захисту та просили їх задовольнити, проти апеляційної скарги прокурора заперечували.

Прокурор підтримала апеляційну скаргу прокурора та заперечувала проти задоволення апеляційних скарг захисників.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, обвинувачених та їх захисників; вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченим; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Статтею 2 КК України передбачено, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких одне з завдань це забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У відповідності до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Статтею 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання з урахуванням характеру та ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_11 у скоєнні кримінальних правопорушень, ч. 2 ст.146, ч. 2 ст.189 КК України, ОСОБА_10 у скоєнні кримінальних правопорушень, ч. 2 ст.146, ч. 2 ст.189, ч. 2 ст. 289 КК України, ОСОБА_12 у скоєнні кримінальних правопорушень, ч. 2 ст.146, ч. 2 ст.189, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 263 КК України за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в ній доказами, які досліджені судом.

З оскаржуваного вироку вбачається, що суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 не в повній мірі дотримався вищевказаних вимог Закону та Конвенції.

Призначаючи покарання обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , суд першої інстанції у вироку зазначив, що враховує ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, інші обставини справи у їх сукупності, а також обставини, які у відповідності до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинувачених: ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , суд врахував часткове визнання провини, ОСОБА_10 часткове визнання провини, та наявність на утриманні малолітньої дитини. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Вказані обставини дали суду першої інстанції підстави дійти до висновку, що виправлення і перевиховання обвинувачених не можливе без ізоляції їх від суспільства, внаслідок чого призначив обвинуваченим покарання у вигляді позбавлення волі за сукупністю злочинів: ОСОБА_11 строком на 6 років 6 місяців, ОСОБА_10 строком на 6 років 6 місяців, ОСОБА_12 строком на 7 років.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком районного суду щодо розміру і виду призначеного обвинуваченим покарання, оскільки це не в повній мірі відповідає характеру та ступеню тяжкості вчинених злочинів та особам обвинувачених. За таких обставин доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання через його м`якість, є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню, а доводи апеляційних скарг захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 та захисника ОСОБА_14 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 не знаходять свого підтвердження в матеріалах справи та задоволенню не підлягають, та розцінює їх, як такі, що викладені виключно з метою уникнення обвинуваченими справедливого покарання за вчинений злочин.

Так, призначаючи обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 покарання, суд першої інстанції взагалі не дав належної оцінки даним про особи обвинувачених.

Обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 до затримання ніде не працювали, при цьому перебуваючи у працездатному віці, не мали постійного місця проживання на території України.

Крім того, апеляційний суд враховує, що злочини, вчинені обвинуваченими, дійсно мають підвищену суспільну небезпечність, які відносяться, в тому числі і до категорії тяжких злочинів, що призвели до негативних наслідків, та посягають на два об`єкти: право власності й особу, а саме її здоров`я, свободу, тілесну недоторканість, які серед інших соціальних благ відповідно до ст.3 Конституції України, є найвищою соціальною цінністю, а також враховує не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що викладені обставини негативно характеризують особу ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 і свідчать про їх підвищену суспільну небезпечність та явне небажання вести законослухняний спосіб життя, а тому, на думку апеляційного суду, їх виправлення і перевиховання можливе лише в умовах тривалої ізоляції від суспільства.

Крім того, не можливо погодитись із твердженням суду про те, що обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_12 визнали свою провину, оскільки давали лише частково правдиві покази з метою виправдати себе та уникнути кримінальної відповідальності за вчинення тяжких злочинів, про що детально вказано у оскаржуваному вироку.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що з урахуванням тяжкості вчинених злочинів, даних про особи обвинувачених, покарання, призначені судом першої інстанції ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 є явно несправедливими через їх надмірну м`якість та не спрямовані на досягнення цілей та завдань покарання, визначених у ст.50 КК України, а отже не забезпечать виправлення і перевиховання обвинувачених та попередження вчинення ними нових злочинів, тому належить призначити покарання у вигляді позбавлення волі у верхній межі санкції статті кримінального закону з конфіскацією майна.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при вирішенні питання про те, який із передбачених ст. 70 КК України принципів необхідно застосовувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів (поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного чи часткового складання покарань, призначених за окремі злочини), суд повинен враховувати крім даних про особу винного й обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна) тощо.

Суд вправі визначити остаточне покарання шляхом часткового складання покарань, якщо хоча б одне із кримінальних правопорушень є умисним тяжким або особливо тяжким злочином, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у межах максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок

Положеннями закріпленими в ч. 1 ст. 409 КПК України регламентовано підстави для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, в тому числі і неправильне застосування кримінального закону.

Також, згідно з ч.2 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно положень ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, зокрема є неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Стаття 414 КПК України передбачає, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Пунктом 2 ч.1 ст.420 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційні скарги захисників задоволенню не підлягають, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а оскаржуваний вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 підлягає скасуванню в частині призначення покарання, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого з ухваленням в цій частині нового вироку, яким необхідно призначити обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна, яке буде відповідати тяжкості вчиненого злочину та особі винуватого, а також буде необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 та попередження вчинення ними нових злочинів.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції на підставі п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409, п. 1 ч. 1 ст. 413, 414 КПК України в частині призначеного обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 покарання підлягає скасуванню з ухваленням за правилами п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 420 КПК України апеляційним судом у цій частині свого вироку.

Апеляційні вимоги прокурора щодо необґрунтованості виправдання ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України, ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 187 КК України вирішені в ухвалі Одеського апеляційного суду від 04.02.2021 року.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 414, 420, 424, 532 КПК України, Одеський апеляційний суд, -

ухвалив:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , захисника ОСОБА_14 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 26.07.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 289 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 263 КК України скасувати в частині призначення покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким,

ОСОБА_11 призначити покарання:

- за ч. 2 ст. 146 КК України - у виді позбавлення волі строком на 4 ( чотири) роки;

- за ч. 2 ст. 189 КК України - у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначити ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років 6 (шість) місяців.

ОСОБА_10 призначити покарання:

- за ч. 2 ст.146 КК України - у виді позбавлення волі строком на 4 ( чотири) роки;

- за ч. 2 ст. 189 КК України - у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років;

- за ч. 2 ст. 289 КК України - у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з конфіскацією майна.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначити ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років 6 (шість) місяців, з конфіскацією майна.

Хораві ОСОБА_16 призначити покарання:

- за ч. 2 ст. 146 КК України - у виді позбавлення волі строком на 4 ( чотири) роки;

- за ч. 2 ст. 189 КК України - у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

- за ч. 2 ст. 289 КК України - у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років з конфіскацією майна;

- за ч. 1 ст. 263 КК України - у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначити ОСОБА_12 покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років 6(шість) місяців, з конфіскацією майна.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України №838-VІІІ зарахувати ОСОБА_11 , ОСОБА_12 і ОСОБА_10 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення із 04.11.2016 року до 04.02.2021 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі та звільнити ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 з-під варти в залі суду негайно у зв`язку з фактичним відбуттям покарання.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення. Касаційна скарга на даний вирок може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії даного вироку.

Судді Одеського апеляційного суду
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4