Справа № 626/1649/20
Провадження № 1-кс/626/422/2020
У Х В А Л А
Іменем України

22 липня 2020 року м. Красноград

Слідчий суддя Красноградського районного суду Харківської області ОСОБА_1 , при секретарі: ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву судді ОСОБА_3 про самовідвід при розгляді скарги ОСОБА_4 на бездіяльність посадових осіб Красноградського ВП ГУНП в Харківській області, щодо невнесення його заяви про вчинення кримінального правопорушення від 07.07.2020 року до ЄРДР, -

В С Т А Н О В И В:
08 липня 2020 року в провадження слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області ОСОБА_3 надійшла скарга ОСОБА_4 на бездіяльність посадових осіб Красноградського ВП ГУНП в Харківській області, щодо невнесення його заяви про вчинення кримінального правопорушення від 07.07.2020 року до ЄРДР.

09.07.2020 року слідчий суддя Красноградського районного суду Харківської області ОСОБА_3 заявила собі самовідвід, посилаючись на п.4 ч.1 ст.75 КПК України, відповідно до якої слідчий суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості. В обґрунтування заяви зазначає, що ОСОБА_4 було направлено скаргу щодо неї до ВККС України у судовій справі №626/2129/16-ц. Крім того, у вказаній справі нею як головуючою було задоволено заяву про відвід судді ОСОБА_3 , яка надійшла від ОСОБА_5 з тих підстав, що суддя ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_6 , яка працювала на посаді судді Кегичівського районного суду Харківської області, а ОСОБА_5 як народний засідатель, приймала участь у розгляді справ під головуванням ОСОБА_6 .

21.07.2020 року від заявника ОСОБА_4 на електронну адресу суду надійшла заява в якій він просить заяву про самовідвід судді ОСОБА_3 залишити без задоволення, як необґрунтовану, з наступних підстав. Суддею ОСОБА_3 був заявлений самовідвід у попередній справі №626/2129/16-ц у зв`язку із тим, що при розгляді справи про встановлення способу та участі у спілкуванні із малолітньою дитиною ОСОБА_7 , суддя ОСОБА_3 заявила самовідвід зумовлений фактом перебування в дружніх стосунках із матір`ю відповідача у даній справі. Однак у даній заяві про самовідвід, суддя ОСОБА_3 не навела будь-яких фактів, які б свідчили про наявність дружніх стосунків з ним( ОСОБА_4 ), як скаржником чи ОСОБА_8 , особою стосовно якої ставиться питання про внесення відомостей в ЄРДР чи будь-якими іншими особами. З огляду на викладене, вважає заяву судді ОСОБА_3 необґрунтованою та сприймає її як факт усунення від вчинення правосуддя.

Слідчий суддя ОСОБА_3 ніяких додаткових пояснень, не надала.

Суд, дослідивши матеріали заяви про відвід, думку самої особи, яка подала скаргу, вважає заяву слідчого судді ОСОБА_3 про самовідвід та висловлені нею доводи у заяві, за своєю суттю такими, що не ґрунтуються на вимогах ст.75 КПК України, тобто є сумнівними, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (див. рішення ЄСПЛ від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства", п. 161), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту" (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" від 21 липня 2011 року).

Так, головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Саме тому не може бути підставою для відводу(самовідводу) судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Частиною 1 статті 129 Конституції України встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Згідно ч.1 ст.86 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-70 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.

Відповідно до ч.1 ст.81 КПК України у разі заявлення відводу судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу.

Відповідно до ст.75 КПК України, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: 1)якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи. У складі суду, що здійснює судове провадження, не можуть бути особи, які є родичами між собою.

Автоматизований розподіл справ проводиться відповідно до ст.35 КПК України.

Скарга ОСОБА_4 на бездіяльність посадових осіб Красноградського ВП ГУНП в Харківській області розподілена автоматизованою системою судді ОСОБА_3 .

Як вбачається з рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мироненко і Мартенко проти України" від 10 грудня 2009 року, зокрема у п.66, наявність безсторонності має визначатися для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах "Фей проти Австрії" від 24 лютого 1993 року, п. 27, 28 і 30, та "Веттштайн проти Швейцарії", п. 42). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" від 10 червня 1996 року, п. 38). Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. згадане вище рішення у справі Веттштайн проти Швейцарії п. 43).

При цьому, ЄСПЛ у справі "Ушаков та Ушакова проти України"18 червня 2015 року п.78 вказав на те, що Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності "поза розумним сумнівом". Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Більше того, слід нагадати, що під час провадження на підставі Конвенції застосовується принцип (той, хто стверджує щось, повинен довести це твердження) (див. також рішення ЄСПЛ від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства"; рішення ЄСПЛ у справі "Коробов проти України" від 21.07.2011 року).

У даному випадку, на думку слідчого судді ОСОБА_3 , підставою самовідводу є наявність у провадженні передумов регламентованих ст.75 КПК України.

Проте вказані доводи в ході судового розгляду заяви по суті не були підтвердженні належними та допустимими доказами, у розумінні ст.ст.85, 86 КПК України.

При цьому суд звертає увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово "неупереджений" передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції "неупередженість" ("безсторонність") судді", а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

(і) "об`єктивним критерієм", який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

(іі) "суб`єктивним критерієм", який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

Одночасно суд підкреслює, що не можуть бути підставою для відводу(самовідводу) судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Так, що стосується подання ОСОБА_4 скарги до ВККС на дії судді ОСОБА_3 в іншій справі 626/2129/16-ц, то до заяви про самовідвід не додано доказів того чи відкривалось Вищої кваліфікаційної комісії суддів України провадження відносно неї за скаргою ОСОБА_4 та відомості про те, яке було прийнято рішення ВККС України по зазначеній сказі.

Стосовно задоволення відводу третьої особи ОСОБА_5 у тій справі (626/2129/16-ц), не є підставою для самовідводу у по даній скарзі, оскільки ОСОБА_5 не є будь-якою зацікавленою особою при розгляді скарги ОСОБА_4 на бездіяльність посадових осіб Красноградського ВП ГУНП в Харківській області. Крім того, суддя ОСОБА_3 у даній заяві про самовідвід не навела будь-яких фактів, які б свідчили про наявність дружніх стосунків з ОСОБА_4 , як заявником(скаржником) чи ОСОБА_8 , особою стосовно якої ставиться питання про внесення відомостей в ЄРДР чи будь-якими іншими особами.

Водночас як указано в Бангалорських принципах поведінки судді від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення.

Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію "розумного спостерігача". У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це навіть прояви неупередженості мають значення.

Тому коли сторони стверджують про те, що судді необ`єктивні, питання про наявність фактичного упередження не має значення, адже "правосуддя не тільки має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене". Іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним способом поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.

При цьому в своїй заяві сама особа, яка є автором скарги на бездіяльність посадових осіб Красноградського ВП ОСОБА_4 просить заяву про самовідвід судді ОСОБА_3 залишити без задоволення, оскільки не вбачає підстав для її задоволення, тобто у нього, як у «стороннього та зацікавленого спостерігача» не виникає будь-яких сумнівів в упередженості слідчого судді ОСОБА_3 при розгляді його скарги.

Крім того, вищезазначена позиція при розгляді питання про відвід, викладена в ухвалі Верховного Суду від 17.07.2020 року у справі №826/11409/17
Враховуючи вищевикладене, приходжу до висновку, що заява про самовідвід є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, оскільки вказана в заяві слідчого судді ОСОБА_3 підстави для самовідводу, не є обставинами, що виключає участь слідчого судді в кримінальному провадженні в розумінні ст.75 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст.75, 81 КПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:
В задоволенні заяви судді ОСОБА_3 про самовідвід при розгляді скарги ОСОБА_4 на бездіяльність посадових осіб Красноградського ВП ГУНП в Харківській області, щодо невнесення його заяви про вчинення кримінального правопорушення від 07.07.2020 року до ЄРДР відмовити.

Ухвала окремо оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 24.07.2020 року.

Суддя