Справа № 461/9945/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/1375/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,
суддів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 30 листопада 2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави до підозрюваного ОСОБА_7 ,

з участю прокурора ОСОБА_9 ,
захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а :

вищезазначеною ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого Відділу розслідування злочинів у сфері транспорту Слідчого управління Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_10 .
Обрано підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід - тримання під вартою у Державній установі «Львівська установа виконання покарань №19» строком на 60 діб до 28 січня 2021 року включно, без визначення розміру застави.
Не погоджуючись із рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить оскаржувану ухвалу скасувати, обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною виходу у нічний час та покладанням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог покликається на те, що ухвала слідчого судді, враховуючи обставини кримінального правопорушення, не є справедливою. Зокрема, вказує, що в ході розгляду слідчим суддею клопотання про обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 питання обґрунтованості підозри останнього не ставилось під сумнів. Разом з тим, дорожньо-транспортні пригоди, в силу специфіки обвинувачення, вимагають ретельної перевірки фактів, детального з`ясування всіх обставин справи та проведення цілого комплексу криміналістичних досліджень.
На підтвердження підозри слідчим було долучено, а судом досліджено наступні документи: витяг з ЄРДР, який не є джерелом доказів, а лише статистичним документом; протокол огляду місця події та протокол допиту підозрюваного, в якому ОСОБА_7 правдиво розказав всі обставини події. Зазначений у клопотанні слідчого висновок щодо результатів медичного огляду на стан сп`яніння був долучений лише за клопотанням захисника, адже ОСОБА_7 не перебував під дією алкогольних чи наркотичних засобів.
Проте, відповідно до положень кримінально-процесуального закону, для обрання запобіжного заходу тримання під вартою необхідно довести наявність хоча б одного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України.
Покликання прокурора на те, що існує можливість переховування ОСОБА_7 від органу досудового розслідування і суду, а також те, що він іншим чином може перешкоджати кримінальному провадженню, не було об`єктивно підтверджено доказами. При цьому прокурор вказав лише на молодий вік підозрюваного та відсутність очевидних перешкод для тримання в СІЗО.
Вказує на те, що після ДТП ОСОБА_7 намагався надати допомогу пішоходу, повідомив поліцію та чекав приїзду патрульної служби та слідчо-оперативної групи.
Будучи повідомленим на місці події про рішення слідчого затримати його за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, ОСОБА_7 жодним чином не намагався уникнути цього чи втекти.
Зазначає, що з метою гарантування належної процесуальної поведінки ОСОБА_7 , який підозрюється у вчиненні необережного злочину, вважає за можливе обрати щодо нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною виходу у нічний час та покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Заслухавши доповідача, пояснення захисника підозрюваного на підтримання поданої апеляційної скарги, виступ прокурора, який заперечив проти апеляційних вимог, перевіривши матеріали провадження, а також наведені доводи скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що така не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Так, згідно із п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
В силу ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
На думку колегії суддів, при обранні запобіжного заходу ОСОБА_7 ці вимоги закону були дотримані не в повному обсязі.
Так, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді суду першої інстанції про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, яка достатньою мірою підтверджується наданими матеріалами, а саме: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 28 листопада 2020 року, протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 28 листопада 2020 року, а також іншими матеріалами клопотання у їх сукупності.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчим суддею правильно встановлена наявність ризиків того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.
Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики вказані у клопотанні слідчого та встановлені в ухвалі слідчого судді.
Разом з тим, відповідно до вимог ст. 177 КПК України, запобіжний захід застосовується з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням існуючим ризикам. Запобіжний захід має відповідати тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого особа підозрюється, а також бути співмірним з існуючими ризиками та даними про особу підозрюваного.
Частина 4 ст. 194 КПК України містить вказівку на те, що слідчий суддя, суд при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу має право застосувати більш м`який запобіжний захід, якщо прокурор не доведе недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Тобто зі змісту цієї норми вбачається право слідчого судді на власний розсуд вирішувати, який запобіжний захід може забезпечити запобігання ризикам.
Таким чином, законодавець залишив вирішення цього питання для суддівського розсуду, тобто можливості суддівської дискреції, а саме право слідчого судді обирати між альтернативами, іншими більш м`якими запобіжними заходами, кожен з яких є законним, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу підозрюваного, справедливості й достатності обраного запобіжного заходу.
На думку колегії суддів, судом першої інстанції не дотримано принципу призначення альтернативного запобіжного заходу, викладеного у рішеннях ЕСПЛ «Летельє проти Франції»,«Мамедова проти Росії» та правову позицію, викладену у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», а також правову позицію ЄСПЛ у рішенні від 12 січня 2012 року у справі «Тодоров проти України», згідно з якими «для тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою».
Задовольняючи клопотання слідчого та застосовуючи найсуворіший запобіжний захід слідчий суддя вважав встановленим існування ризиків, передбачених п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України та оцінюючи сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винним у вчиненні кримінального правопорушення, слідчий суддя дійшов до висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів неможливе.
Однак, колегія суддів не може погодитись з таким рішенням слідчого судді, оскільки мотивувальна частина ухвали не містить окрім формально визначених ризиків, передбачених п.п.1, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, відомостей та висновків слідчого судді щодо оцінки цих відомостей з приводу неможливості застосування менш суворих запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.
Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої.
З огляду на диспозицію статті злочину, передбаченого ст. 286 КК України, суб`єктивна сторона складу даного кримінального правопорушення характеризується необережною формою вини щодо наслідків вчиненого у виді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості. Таким чином в даному випадку неможливо однозначно стверджувати про наявність в діях підозрюваного певного мотиву та мети завдання шкоди саме потерпілій, оскільки, в протилежному випадку, у разі встановлення в ході проведення досудового розслідування умислу водія на спричинення смерті або іншої шкоди здоров`ю потерпілій, такі дії підозрюваного повинні були б кваліфікуватись за відповідною статтею або частиною статті Розділу II Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за злочини проти життя та здоров`я особи.
Беручи до уваги те, що ОСОБА_7 раніше несудимий, має постійне місце проживання, під час вчинення дорожньо-транспортної пригоди не перебував у стані сп`яніння чи під дією препаратів, що знижують увагу і швидкість реакції, а також позицію потерпілої ОСОБА_11 , яка просить, щоб підозрюваному було змінено запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, колегія суддів вважає не обґрунтованими доводи слідчого та прокурора щодо наявності підстав для обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Крім того, колегія суддів приймає до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення, які викладені у повідомленні про підозру, враховує, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, та приходить до висновку, що запобігти встановленим ризикам можливо шляхом застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, зокрема домашнього арешту у певний період доби.
Сам по собі факт наявності підозри у вчинені кримінального правопорушення та ймовірність призначення йому суворого покарання, за відсутності конкретних фактів ухилення його від слідства та суду, переховування, перешкоджання досудовому розслідуванню у будь-який спосіб, на що посилався слідчий та прокурор у клопотанні, не свідчить про неефективність запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Разом з цим, при виявленні обставин, які будуть свідчити про фактичну неефективність домашнього арешту, прокурор разом зі слідчим не позбавлений процесуальної можливості звернутись з відповідним клопотанням до слідчого судді, щодо зміни запобіжного заходу на більш тяжкий
Таким чином, колегія суддів вважає, що домашній арешт у певний період доби стане надійною запорукою дотримання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків, а покладення на нього додаткових обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, забезпечить дотримання вимог ст. 2 та ч. 2 ст. 28 КПК України, щодо проведення досудового розслідування у розумні строки.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла до висновку, що стороною обвинувачення не доведено в даному випадку неефективності застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу, а тому ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певну пору доби із покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 8 частини 5 статті 194 КПК України.
Керуючись ч. 2 ст. 376 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 30 листопада 2020 року скасувати та постановити нову, якою в задоволенні клопотання старшого слідчого Відділу розслідування злочинів у сфері транспорту Слідчого управління Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 відмовити.
Застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , заборонивши йому залишати місце постійного проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду з 21:00 год. до 07:00 год. впродовж строку дії запобіжного заходу.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_7 наступні обов`язки:
1. прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожним їхнім викликом, вимогою та визначеною ними періодичністю;
2. не відлучатися із населеного пункту, в якому проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
3. повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця роботи;
4. утримуватися від спілкування зі свідками обвинувачення у кримінальному провадженні;
5. здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Звільнити негайно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який утримується в Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№19)», з-під варти та відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 202 КПК України зобов`язати його невідкладно прибути до місця свого проживання.
Строк дії ухвали до 28 січня 2021 року включно.
Ухвалу про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту направити до органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного для виконання.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_5