Справа № 572/3815/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2020 року Сарненський районний суд Рівненської області

в складі

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження :

прокурора - ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_4

представника потерпілого - ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_6

потерпілого - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сарни кримінальне провадження № 1-кп/370/19 0000805) про обвинувачення ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Полиці Володимирецького району Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, одруженого, працюючого машиністом крана ДП «Клесівський лісгосп», в силу ст.89 КК України раніше не судимого,-

в скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_6 05 липня 2015 року близько 22 години 30 хвилин, перебуваючи на подвір`ї господарства за місцем свого проживання, розташованого по АДРЕСА_1 , під час словесної суперечки із ОСОБА_7 , яка виникла на грунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно наніс один удар кулаком правої руки в область нижньої щелепи потерпілого ОСОБА_7 , чим заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді двобічного перелому нижньої щелепи зліва в ділянці кута та справа в підборідковому відділі (що є прикладанням травмуючої сили справа та віддаленого перелому кута нижньої щелепи зліва), яке відноситься до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, яке викликало довготривалий розлад здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.122 КК України умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Допитаний в суді обвинувачений ОСОБА_6 вину у скоєнні інкримінованого злочину визнав повністю. По суті обвинувачений пояснив, що дійсно, 5 липня 2015 року, у час та місці, вказаних в обвинувальному акті, між ним та потерпілим розпочалась суперечка, під час якої обвинувачений наніс один удар потерпілому в область щелепи, після чого ОСОБА_7 повідомив, що ОСОБА_6 йому вибив зуб. Зі слів обвинуваченого зуби у потерпілого не були пошкоджені, однак, щелепа певним чином деформувалась, через що він вирішив допомогти потерпілому дістатись до медичного закладу. Обвинувачений пояснив, що він домовився із сусідом, який відвіз ОСОБА_7 до Сарненської ЦРЛ, де йому надали медичну допомогу, а наступного дня відвіз потерпілого до лікарні м.Рівне, сплативши за власний кошт транспортні витрати та оплативши в подальшому вартість лікування потерпілого. Обвинувачений вважає, що неприязні стосунки між ним та потерпілим виникли внаслідок надмірного вживання потерпілим алкогольних напоїв. У вчиненому обвинувачений щиро розкаюється.

Свої покази обвинувачений підтвердив в ході проведеного із ним під час досудового розслідування слідчого експерименту, показавши, яким чином під час суперечки він завдав потерпілому один удар кулаком в обличчя (а.к.п.51-52).

Із протоколу огляду місця події встановлено, що с.Чабель дійсно має вул.Грушевського, на якій розташовано будинковолодіння під №20. Вказане будинковолодіння огороджено парканом, вхід до господарства здійснюється через металеву хвіртку та через двостворчасті дерев`яні ворота. У господарстві розташовані одноповерхові будинки (а.к.п.10-12).

Допитана судом свідок ОСОБА_9 показала, що потерпілий є її братом, а обвинувачений чоловіком. Зі слів свідка - між вказаними особами існують непорозуміння з приводу володіння нерухомим майном, через що неодноразово виникали суперечки. У день, вказаний в обвинувальному акті, ОСОБА_7 перебував у стані алкогольного сп`яніння та спровокував черговий конфлікт. Свідок пояснила суду, що самого конфлікту, який відбувся між обвинуваченим та потерпілим не бачила, оскільки перебувала у будинку, однак, чоловік повідомив, що наніс братові один удар , внаслідок чого травмував йому щелепу. Зі слів свідка вона з чоловіком повністю оплатили проїзд потерпілого до лікарні та його лікування. Крім цього, остання повідомила, що в ході лікування потерпілому було встановлено певну конструкцію з метою відновлення щелепи, яку потерпілому мали зняти у лікарні через 6 місяців. Потерпілий у вказаний час до лікарні не звернувся, через що в подальшому проходив додаткове медичне обстеження та лікування.

Допитаний судом свідок ОСОБА_10 показав, що є сусідом обвинуваченого та потерпілого. В один із днів, дата якого може відповідати на 05 липня 2015 року, у сусідів відбувався конфлікт, в ході якого потерпілий ображав усіх нецензурними словами. Пізніше до свідка прийшов обвинувачений ОСОБА_6 та повідомив, що травмував потерпілому щелепу та просив відвезти останнього до лікарні у м.Рівне.

Аналогічні покази дав у суді інший сусід обвинуваченого та потерпілого ОСОБА_11 , який підтвердив, що потерпілий на грунті зловживання алкогольними напоями неодноразово ініціював конфлікти із обвинуваченим та його дружиною. Одного дня влітку 2015 року свідок на прохання обвинуваченого відвозив потерпілого до Сарненської ЦРЛ, однак, в зв`язку із чим свідок не цікавився. Під час поїздки потерпілий скаржився на біль у щелепі.

Крім цього, свідок ОСОБА_12 в суді показав, що влітку 2015 року на прохання потерпілого відвозив обвинуваченого до лікарні м.Рівне, під час чого дізнався про те, що потерпілого вдарив обвинувачений. Під час вказаних подій ОСОБА_7 був із перев`язаною головою та не міг розмовляти. Свідок підтвердив, що поїздку оплачував саме обвинувачений.

Потерпілий ОСОБА_7 в суді показав, що 5 липня 2015 року перебував на подвір`ї будинковолодіння, розташованого по АДРЕСА_1 , де на той момент проживав. У вечірню пору з роботи повернувся обвинувачений, із яким у потерпілого виник конфлікт. Потерпілий пояснив, що в ході конфлікту обвинувачений завдав йому кілька ударів обома руками в область обличчя, внаслідок яких він отримав тілесні ушкодження, кількість і характер яких відповідають тим, що вказані в обвинуваченні. Потерпілий підтвердив, що обвинувачений відвіз його наступного дня до лікарні, сплативши транспортні витрати.

В ході проведеного із потерпілим слідчого експерименту останній продемонстрував - яким чином обвинувачений завдав йому удари в область обличчя, вказавши, що отримав два удари у праву та ліву частину щелепи (а.к.п.23-25).

Однак, в цій частині покази потерпілого щодо кількості отриманих ударів частково спростовуються висновком судово-медичної експертизи, який надано суду стороною обвинувачення.

Так, висновок №208 від 21 вересня 2018 року проведеної під час досудового слідства відносно потерпілого ОСОБА_7 судово-медичної експертизи доводить, що останній, згідно даних медичних документів, знаходився на стаціонарному лікуванні в щелепно-лицевому відділенні ЦМЛ м.Рівне з 05 по 24 липня 2015 року з діагнозом : двобічний перелом нижньої щелепи зліва в ділянці кута та справа в підборідковому відділі (із зміщенням). Отже, у ОСОБА_7 мало місце тілесне ушкодження у вигляді двобічного перелому нижньої щелепи зліва в ділянці кута та справа в підборідковому відділі (що є прикладанням травмуючої сили справа та віддаленого перелому кута нижньої щелепи зліва).

Вказане ушкодження виникло внаслідок одномоментної травматичної (ударної) дії тупим предметом із обмеженою контактуючою поверхнею в ділянку тіла нижньої щелепи справа (за умов нефіксованої нижньої щелепи), при цьому напрямок травмуючої сили(враховуючи характер перелому) міг відбуватися в напрямку справа-наліво, за механізмом «удар-стиснення», що призвело до утворення ушкодження у вигляді вказаного подвійного перелому. Це ушкодження відноситься до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, яке викликало довготривалий розлад здоров`я. Вказане тілесне ушкодження у вигляді подвійного перелому кістки нижньої щелепи, може виникати внаслідок травматичної дії тупим предметом із обмеженою контактуючою поверхнею, що не виключає удар кулаком нападавшего, ногою, тощо; при цьому потерпілий в момент отримання такого ушкодження міг знаходитись як у вертикальному, так і горизонтальному (близько до такого) положеннях тіла.

Термін заподіяння такого ушкодження може відповідати на 05 липня 2015 року (а.к.п.15-17).

Таким чином, наведені вище докази беззаперечно доводять факт заподіяння обвинуваченим потерпілому одного удару кулаком в область щелепи, від якого останньому були заподіяні тілесні ушкодження, вказані в обвинувальному акті.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст.12 КК України відноситься до нетяжких злочинів.

По місцю проживання Селищенською сільською радою, а також по місцю роботи ДП «Клесівський лісгосп» ОСОБА_6 характеризується виключно позитивно, як особа, що тривалий час працює у ДП, користується повагою, по місцю проживання скарг на яку не надходило (а.к.п.37).

Згідно із наданою суду досудовою доповіддю Сарненський РВ філії ДУ «Центр пробації» у Рівненській області вважає, що ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки останнього для суспільства також визначено як середній, через що орган пробації, приймаючи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, історію правопорушень, а також визначений рівень ймовірності вчинення повторного правопорушення, вважає, що виправлення останнього без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.

Обставинами, які, відповідно до ст.66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каятя та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_6 , відповідно до ст.67 КК України, як в ході досудового, так і в ході судового провадження не встановлено.

Стороною обвинувачення, з урахуванням наведених вище обставин, запропоновано покарання обвинуваченому ОСОБА_6 в межах санкції частини статті, за якою останнього притягнуто до відповідальності, у виді обмеження волі, із звільненням від призначеного покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку, що буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів.

Однак, стороною захисту заявлено клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строку притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України.

Пунктом 3 частини 1 статті 49 КК України встановлено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Злочин, який інкримінується ОСОБА_6 , згідно із ст.12 КК України, відноситься до нетяжких злочинів, за який передбачено найтяжче покарання у виді позбавлення волі на строк до 3 років.

З моменту вчинення обвинуваченим інкримінованого злочину (відповідно до обвинувального акту злочин обвинуваченим вчинено 05 липня 2015 року) і до прийняття остаточного рішення судом у даному провадженні минуло більше п`яти років, а тому є достатні визначені законодавством правові підстави для звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.122 КК України, в зв`язку із закінченням строків давності.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно із ч.2 ст.373 КПК України - якщо обвинувачений визнається

винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок і призначає покарання, звільняє від покарання чи від його відбування у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, або застосовує інші заходи, передбачені законом України про кримінальну відповідальність.

Отже, судом обвинувачений визнається винним у вчиненні діяння, що йому інкриміновано, однак, кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 слід закрити за закінченням строків давності.

В межах даного кримінального провадження прокурором заявлено цивільний позов в інтересах держави в особі КНП «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради до ОСОБА_6 , в якому прокурор просить стягнути з обвинуваченого на користь вказаного підприємства 4 432 грн. 51 коп. витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_7 .

В обґрунтування заявлених вимог прокурором вказано, що ОСОБА_7 внаслідок травми, отриманої від удару, завданого ОСОБА_6 , перебував на лікуванні у КНП «Центральна міська лікарня», з 05 липня 2015 року по 24 липня 2015 року з діагнозом : двобічний перелом нижньої щелепи зліва в ділянці кута та справа в підборідковому відділі (із зміщенням). Витрати на лікування потерпілого становлять 4 432 грн. 51 коп., а тому ці витрати має відшкодувати обвинувачений.

Відповідно до ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину.

Розрахунок №1-9/178 від 21 січня 2019 року, наданий суду стороною обвинувачення, доводить, що витрати, понесені центральною міською лікарнею м.Рівне в зв`язку із перебуванням ОСОБА_7 на стаціонарному лікуванні в стоматологічному (щлх) відділенні з 05 липня по 24 липня 2015 року, складає 4432 грн. 51 коп.

Однак, стороною захисту заявлено клопотання про застосування строків позовної давності до даних вимог.

Відповідно до ст.256 ЦК України - позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність, відповідно до ст.257 ЦК України, встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 4 статті 267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки на момент звернення прокурора із позовом до суду закінчились встановлені законом строки позовної давності, про застосування яких заявлено стороною, а підстав для поновлення строків позовної давності в даному випадку судом не вбачається у задоволенні позову прокурора слід відмовити.

Отже, у задоволенні позову прокурора слід відмовити за спливом строків позовної давності.

Крім цього, потерпілим ОСОБА_7 заявлено в межах даного кримінального провадження цивільний позов до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, а також стягнення витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги.

Так, відповідно до поданої позовної заяви потерпілий просить стягнути з обвинуваченого 76 418 грн. 14 коп. матеріальної та 150 000 грн. моральної шкоди, а також 10 000 грн. витрат, понесених на правову допомогу.

В обґрунтування заявлених вимог потерпілий зазначав, що він внаслідок завданих йому ОСОБА_6 ушкоджень перебував на лікуванні, в зв`язку із чим поніс матеріальні витрати. Крім цього, потерпілий зазначає, що в момент отримання тілесних ушкоджень переніс значний фізичний біль, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, образи, приниженої гідності. В подальшому був змушений проходити лікування, під час якого відчував певний дискомфот, пов`язаний із необхідністю пристосовуватись до негативних умов існування, відчувати себе як джерело клопоту для родичів, через що отримав певну моральну шкоду., яку оцінив у 150 000 грн.

Під час судового провадження потерпілий підтримав заявлені вимоги в частині відшкодування шкоди та понесених витрат.

Обвинувачений заявлений до нього потерпілим позов визнав частково : матеріальні витрати визнав в межах наданих доказів, у сумі 400 грн., моральну шкоду визнав частково у розмірі 10 000 грн.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В ході судового провадження судом із наданих стороною обвинувачення доказів достовірно встановлено, що обвинувачений перебував на лікуванні з приводу травми, отриманої внаслідок удару, завданого обвинуваченим, протягом часу : з 05 липня по 24 липня 2015 року.

На підтвердження матеріальних витрат потерпілим до позовної заяви долучені копії чеків, датованих 19 та 20 листопада 2018 року на загальну суму 488 грн. 14 коп., а також розрахунок витрат від 15 листопада 2018 року на суму 23 930 грн. Крім цього, потерпілим надано план лікування у стоматологічній клініці «Еверест» на суму 52 000 грн. та епікріз №21700 від 27 листопада 2018 року.

Відповідно до наданих суду доказів потерпілий перебував на лікуванні у відділенні ЩЛХ з 19 листопада по 27 листопада 2018 року, діагноз : стан після МОС нижньої щелепи зліва (2015 рік).

Однак, судом не приймаються до уваги надані докази, оскільки період лікування, вказаний у цих документах не співпадає із періодом лікування потерпілого після травми, отриманої від дій обвинуваченого, після отримання якої пройшов значний період часу, а, відтак, факт лікування потерпілого у 2018 році , як наслідок отриманої у 2015 році травми, завданої обвинуваченим, має доводитись документально.

Таких доказів потерпілим суду не надано.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.23 ЦК України - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає : у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно із ч.3 ст.23 ЦК України - розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

В ході судового провадження судом встановлено, що потерпілий отримав тілесні ушкодження внаслідок протиправних дій обвинуваченого.

Судом враховується, що потерпілий внаслідок отриманих травм, проходив курс лікування, переніс оперативне втручання. Таким чином, діями обвинуваченого потерпілому дійсно було завдано тілесних ушкоджень, які призвели до фізичного болю, потреб у тривалому лікуванні, що завдало останньому певних душевних хвилювань.

Однак, враховуючи поведінку самого потерпілого, який фактично спровокував конфлікт, а також враховуючи ті обставини, що обвинувачений активними діями намагався сприяти одужанню потерпілого розмір такого відшкодування, з урахуванням вимог розумності та справедливості слід зменшити.

Крім цього, відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України - розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження витрат, понесених потерпілою стороною, суду надано договір про надання правової допомоги від 25 липня 2018 року, укладений потерпілим із адвокатом ОСОБА_13 , із додатком щодо розміру гонорару, а також акт наданих послуг №3/03-18 від 22 січня 2019 року та квитанцію до прибуткового касового ордера від 22 січня 2019 року, які в сукупності доводять факт оплати потерпілим 5000 грн. судових витрат, понесених на правову допомогу.

Сумнівів у достовірності вказаних доказів у суду немає, через що вказані витрати підлягають стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого.

В даному випадку судом не враховується заява про збільшення позовних вимог, подана потерпілим, в якій, відповідно, збільшені суми моральної шкоди (до 205 000 грн.) та витрат на правову допомогу (до 10 000 грн.), так як вказані обставини не доведені належними та допустимими доказами.

Отже, цивільний позов потерпілого підлягає до задоволення частково.

Керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд,-

З А С У Д И В :

ОСОБА_14 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, звільнити його від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.122 КК України на підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України в зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження №1-кп/370/19 0000805) відносно ОСОБА_8 закрити.

У задоволенні цивільного позову прокурора в інтересах держави в особі КНП «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради про стягнення з ОСОБА_8 на користь КНП «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради 4 432 грн. 51 коп. витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_7 відмовити, за строком позовної давності.

Цивільний позов ОСОБА_15 (жителя АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України № НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_6 (жителя АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 ) задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_15 10 000 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди, а також 5 000 грн. понесених витрат на правову допомогу.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду через Сарненський районний суд протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження можуть отримати копію вироку в суді.

Суддя