Ухвала
Іменем України
27 серпня 2020 року
м. Київ
справа № 693/404/18
провадження № 51 - 3361 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Жашківського районного суду Черкаської області від 14 червня 2019 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 11 червня 2020 року стосовно ОСОБА_4 ,
встановив:
За вироком Жашківського районного суду Черкаської області від 14 червня 2019 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі КК України) і призначено йому покарання у вигляді 200 годин громадських робіт. Вирішено цивільний позов потерпілого.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 11 червня 2020 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 залишено без задоволення, а Жашківського районного суду Черкаської області від 14 червня 2019 року без змін. На підставі с. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнено ОСОБА_4 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
До Верховного Суду надійшла касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 , в якій він порушує питання про скасування зазначених судових рішень та направлення кримінального провадження на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанції допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Не погоджуючись з наданою судами оцінкою доказам, вказує на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків судів фактичним обставинам кримінального провадження.
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Так, згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 , якими він обґрунтовує заявлені вимоги, аналогічні доводам його апеляційної скарги, яким апеляційний суд дав належну оцінку під час апеляційного розгляду.
Оцінюючи доводи касаційної скарги засудженого в частині неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність колегія суддів виходить з наступного.
Так, в постановленій за наслідками апеляційного розгляду ухвалі, суд апеляційної інстанції, зазначив, що висновок суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, які встановлені з врахуванням дійсних обставин події та ґрунтується на зібраних у справі доказах, які детально досліджені в судовому засіданні в їх сукупності та взаємозв`язку, та їм дана правильна юридична оцінка.
Зі змісту оскаржуваних рішень вбачається, що у судовому засіданні безпосередньо у встановленому законом порядку судом першої інстанції були допитані потерпілий ОСОБА_5 , свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та експерт ОСОБА_9 , зміст показань яких детально викладений в оскаржуваному вироку. При цьому, апеляційним судом було зазначено те, що вказані докази узгоджуються між собою та в своїй сукупності та взаємозв`язку доводять винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
Надано оцінку апеляційним судом також і доводам засудженого щодо недопустимості висновку експерта № 05-7-01/1016 від 30 листопада 2017 року. Апеляційним судом було зазначено, що оскільки в матеріалах кримінального провадження міститься оригінал висновку судово-медичного експерта ОСОБА_9 №05-7-01/1016 від 30 листопада 2017 року (а.м.111-112), який підписано експертом та має мокрі печатки, у зв`язку з цим доводи апеляційної скарги в цій частині, які є аналогічними доводам касаційної скарги засудженого, обґрунтовано відхилені судом апеляційної інстанції.

Були предметом апеляційного розгляду й доводи засудженого про те, що висновок спеціаліста №879 відсутній у матеріалах кримінального провадження. Так, судом апеляційної інстанції було зазначено, що висновку спеціаліста №879 про який зазначає засуджений ОСОБА_4 матеріали кримінального провадження не містять, вказаний висновок судом не досліджувався та не використовувався як доказ обвинувачення.
Решта доводів касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 висновків суду апеляційної інстанції також не спростовує та фактично зводиться до переоцінки доказів і встановлених по справі обставин, що в силу вимог статті 433 КПК України не може бути предметом оцінки суду касаційної інстанції.
Таким чином, на переконання колегії суддів касаційного суду, під час апеляційного розгляду, суд перевірив доводи апеляційної скарги засудженого та надав на них вичерпну відповідь, належним чином вмотивував своє рішення з наведенням докладних мотивів, з яких апеляційні скарги залишив без задоволення, а вирок місцевого суду без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
В той же час, касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 не містить конкретного обґрунтування істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність які перешкодили чи могли перешкодити судам першої та апеляційної інстанції ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення при розгляді кримінального провадження з огляду на положення статей 412, 413 КПК України, а відтак й необхідності скасування судових рішень на підставах, передбачених ч.1 ст. 438 КПК України.
Оскільки з касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 , наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Жашківського районного суду Черкаської області від 14 червня 2019 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 11 червня 2020 року стосовно ОСОБА_4 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3