Справа № 461/9558/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/1362/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_7 ,

розглянули у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 18 листопада 2020 року,

в с т а н о в и л а :

вищезазначеною ухвалою адвокату ОСОБА_7 відмовлено у відкритті провадження в частині оскарження повідомлення слідчого про підозру від 28 березня 2014 року відносно ОСОБА_8 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 - ч. 2 ст. 305 КК України у кримінальному провадженні № 0000012 від 13 лютого 2014 року.
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 18 листопада 2020 року, захисник ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу до Галицького районного суду м. Львова для розгляду скарги по суті.
Посилається на те, що слідчий суддя виніс необґрунтоване та незаконне рішення, взявши до уваги лише дату внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а саме: 13 лютого 2014 року. Разом з тим, докази здійснення повідомлення ОСОБА_8 про підозру до 15 березня 2018 року у матеріалах кримінального провадження відсутні.
Звертає увагу на те, що сторона захисту не може мати різний обсяг прав з огляду тільки на дату внесення певних відомостей до ЄРДР. При цьому зазначає, що оскаржуване повідомлення про підозру, не зважаючи на те, що воно датоване 28 березня 2014 року, було вручене або фактично складене не раніше 10 грудня 2018 року.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, виступ прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.
Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні врегульований Кримінальним процесуальним кодексом України. Зокрема, подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового розслідування передбачено ст. 303 КПК України.
У ч. 1 ст. 303 КПК України наведено вичерпний перелік випадків і суб`єктів оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого, прокурора при досудовому розслідуванні.
З матеріалів судового провадження вбачається, що 17 листопада 2020 року захисник ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 подав до суду скаргу, у якій, зокрема, просив скасувати повідомлення про підозру ОСОБА_8 від 28 березня 2014 року у кримінальному провадженню №0000012 від 13 лютого 2014 року.
Відмовляючи у відкритті провадження за скаргою, слідчий суддя, як на підставу прийняття такого рішення, посилався на те, що на час внесення відомостей до ЄРДР у кримінальному провадженні №0000012 в межах якого ОСОБА_8 повідомлено про підозру, діяла редакція КПК України, яка не передбачала можливості оскарження повідомлення про підозру, оскільки ч. 1 ст. 303 КПК України не містила 10 пункту.
Колегія судді погоджується з вказаним висновком слідчого судді, оскільки такий висновок відповідає вимогам кримінального процесуального закону.
Так, ч. 1 статті 303 КПК було доповнено пунктом 10 щодо можливості оскарження під час досудового розслідування повідомлення про підозру на підставі Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року. Це доповнення набрало чинності 15 березня 2018 року та було введено в дію з 16 березня 2018 року, не має зворотної дії в часі та застосовується до справ, по яких відомості про кримінальне правопорушення, внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань після введення в дію цих змін (пункт 4 параграфу 2 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року).
Тобто шляхом прямої вказівки в Законі України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року визначено питання щодо дії норми пункту 10 частини 1 статті 303 КПК.
Відомості про кримінальне правопорушення у кримінальному провадженні №0000012 були внесені 13 лютого 2014 року, тобто до набуття чинності відповідних змін, які зворотної дії не мають та не застосовують до таких кримінальних проваджень в силу прямої вказівки закону.
Таким чином, сторона захисту подала скаргу в межах кримінального провадження, до якого не застосовується зазначений вище пункт КПК (у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року).
При цьому Закон пов`язує можливість оскарження повідомлення про підозру в межах конкретного кримінального провадження з часом реєстрації відомостей про кримінальне правопорушення в Єдиному реєстрі досудових розслідувань у цьому провадженні (а не з часом повідомлення про підозру), а саме: кримінальне провадження має бути розпочато (відомості про кримінальне правопорушення мають бути внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань) після 15 березня 2018 року. Час повідомлення особі про підозру в межах кримінального провадження, розпочатого до 15 березня 2018 року, не обумовлює застосування пункту 10 частини 1 статті 303 КПК.
Фактично в апеляційній скарзі захисник висловлює незгоду з положенням пункту 4 параграфу 2 розділу4 Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року щодо незворотності дії у часі положення про можливість оскаржити повідомлення про підозру та щодо застосування інституту оскарження повідомлення про підозру до кримінальних проваджень, розпочатих до 15 березня 2018 року.
Разом з тим, слід зазначити, що принцип незворотності дії в часі матеріального закону та випадки його зворотної дії отримали конституційне закріплення в статті 58 Основного Закону України. Правила дії в часі кримінального матеріального закону та правила дії кримінального процесуального закону є відмінними. На відміну від кримінального матеріального закону, кримінальний процесуальний закон не має зворотної дії навіть у тих випадках, коли його правила є більш сприятливі для учасників кримінального провадження. Повернення процесу (процесуальних дій) неможливе (постанова Верховного Суду України від 17 грудня 2015 року у справі № 5-205кс15).
Захисник, по суті, ставить під сумнів вказану правову позицію Верховного Суду України, посилаючись, зокрема, на окрему думку судді ОСОБА_9 , висловлену у справі №1-186/2018 (1778/18) щодо конституційності положень пункту 3 § 2 Прикінцевих положень розділу 4 Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року №2147-VIII. Однак Ухвалою Великої Палати Конституційного Суду України від 2 квітня 2020 року конституційне провадження у даній справі було закрито у зв`язку з невідповідністю конституційного подання вимогам, передбаченим цим законом. Отже, позиція Великої палати Конституційного Суду України з приводу питання, що ставилось перед нею у конституційному поданні, висловлена не була. Щодо посилання апелянта на окрему думку судді Конституційного Суду України, то слід зазначити, що обов`язковими до виконання є лише рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України (стаття 151-2 Конституції України).
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що всі підозрювані в кримінальних провадженнях, розпочатих до 15 березня 2018 року, мають рівні процесуальні права. Законодавче розширення процесуальних прав підозрюваних в рамках кримінальних проваджень, розпочатих після 15 березня 2018 року, в частині можливості оскарження повідомлення на підозру, не є дискримінацією підозрюваних (за будь-якою ознакою) в межах кримінальних проваджень, які розпочаті до 15 березня 2018 року. Зазначеними вище доповненнями не погіршується становище останніх, адже вони не позбавляються жодних процесуальних прав, які мали до змін, зокрема, доводити свою правову позицію щодо необґрунтованості підозри на стадії досудового розслідування при вирішенні питань, які потребують констатації наявності обґрунтованої підозри, чи щодо своєї невинуватості під час судового провадження.
Так, скарга на повідомлення про підозру в межах кримінальних проваджень, розпочатих до 15 березня 2018 року, може бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 КПК України (частина 2 ст. 303 КПК України). Тобто в цих випадках етап судової перевірки вчинення органом досудового розслідування певних процесуальних дій законодавцем перенесено на стадію судового провадження, що не порушує сутності конституційного права особи на судовий захист. Таким чином, нормами КПК гарантовано підозрюваному механізм судового захисту від необґрунтованого повідомлення про підозру і в кримінальних провадженнях, які розпочаті (відомості про кримінальне правопорушення у яких внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань) до 15 березня 2018 року.
З огляду на наведене, доводи апелянта стосовно надання стороні захисту різного обсягу прав з урахуванням лише дати внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, до уваги не беруться.
Беручи до уваги наведене вище, а також те, що законодавець, як це було мотивовано вище, чітко висловився щодо неможливості оскарження повідомлення про підозру в межах кримінальних проваджень, які розпочаті до 15 березня 2018 року, слідчий суддя законно відмовив у відкритті провадження за скаргою захисника в частині оскарження повідомлення про підозру в межах кримінального провадження 0000012 були внесені 13 лютого 2014 року.
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла до висновку, що ухвала слідчого судді є обґрунтованою і належним чином мотивованою, а тому підстави для її скасування з приводів, зазначених в апеляції, відсутні.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 18 листопада 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 - без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4