Провадження № 1-кс/947/728/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2021 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_3 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження № 0000489 від 04.05.2020 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

1. В провадження слідчого судді Київського районного суду м. Одеси надійшло означене клопотання про скасування арешту майна, з якого вбачається, що ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 22.12.2020 року було задоволено клопотання сторони обвинувачення та накладено арешт на майно, яке було вилучено в ході проведення особистого обшуку гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

2. В поданому клопотанні заявник зазначає, що наведений арешт майна було накладено необґрунтовано, а правові підстави для продовження його дії на теперішній час відсутні, оскільки вилучене майно не відповідає категорії речових доказів, воно не підлягає конфіскації майна та спеціальній конфіскації.

3. Зокрема, заявник наголошує увагу, що факт проведення ретельного огляду та опису вилученого майна, здійснені слідчим після їх вилучення у власників, що підтверджується відповідним протоколом огляду, свідчить про безумовне отримання органом досудового розслідування більш ніж достатніх доказів, які б підтверджували усі можливі данні щодо вилученого майна.

4. За таких обставин, враховуючи наведене, заявник звертається до слідчого судді з даним клопотанням про скасування накладеного ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 22.12.2020 року арешту майна.

5. Від представника заявника надійшла заява про розгляд даного клопотання про скасування арешту майна за його відсутності.

6. Слідчий в судове засідання також не з`явився, між тим від останнього надійшла заява, в якій він просив розгляд клопотання про скасування арешту майна проводити за його відсутності, в задоволенні такого клопотання відмовити, оскільки на теперішній час в рамках кримінального провадження № 0000489 від 04.05.2020 року визначено підслідність за Малиновським ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, на підтвердження чого слідчим на адресу слідчого судді було направлено відповідну постанову про визначення підслідності від 30.12.2020 року.

7. За таких обставин, дослідивши подане клопотання та долучені в його обґрунтування матеріали, вивчивши долучену слідчим постанову про визначення підслідності від 30.12.2020 року, а також враховуючи наявність заяв учасників кримінального провадження про розгляд даного клопотання за їх відсутності, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

8. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 132 КПК України, клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається: до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, якщо інше не передбачено пунктом 2 цієї частини.

9. Як вбачається з долученого до даного клопотання витягу з ЄРДР в рамках кримінального провадження № 0000489 від 04.05.2020 року, органом досудового розслідування в рамках такого кримінального провадження є СУ ГУНП в Одеській області.
10. Згідно заяви слідчого, направленої на адресу слідчого судді, на теперішній час в рамках кримінального провадження № 0000489 від 04.05.2020 року органом досудового розслідування визначено Малиновський ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, на підтвердження чого слідчим також було направлено постанову про визначення підслідності від 30.12.2020 року.
11. Так, дослідивши направлену на адресу слідчого судді постанову прокурора відділу Одеської обласної прокуратури від 30.12.2020 року про визначення підслідності, слідчим суддею встановлено, що вирішення питання підслідності прокурором здійснювалося в рамках кримінального провадження №0001355 від 09.12.2020 року, в той час як захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, й відповідно дане клопотання про скасування арешту майна, подається й подавалося в рамках кримінального провадження № 0000489 від 04.05.2020 року.
12. З огляду на викладене, слідчий суддя не може визнати обґрунтованими посилання слідчого на відомості відносно того, що на теперішній час органом досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 0000489 від 04.05.2020 року є Малиновський ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, оскільки будь-якими матеріалами вказані обставини не підтверджуються.
13. За таких обставин, заявником на теперішній час подано дане клопотання про скасування арешту майна з дотриманням вищевказаних вимог п. 1 ч. 2 ст. 132 КПК України, й в свою чергу слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси являється уповноваженим суб`єктом для розгляду такого клопотання.
14. Вирішуючи питання обґрунтованості/необґрунтованості накладення арешту майна, наявності/відсутності необхідності у подальшій дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, слідчий суддя приходить до наступного переконання.
15. Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

16. Ч. 1 ст. 16 КПК України закріплено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
17. Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

18. Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

19. Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

20. У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

21. Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

22. Виходячи з наведеного, дана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, накладеного за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника, законного представника, іншого власника чи володільця майна, із можливістю надання особами, що не були присутніми в судовому засіданні і про права та законні інтереси яких вирішено питання судовим рішенням, доказів та матеріалів, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба, доведеності перед слідчим суддею їх переконливості.

23. Як встановлено слідчим суддею, ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 22.12.2020 року було задоволено клопотання сторони обвинувачення та накладено арешт на майно, яке було вилучено в ході проведення особистого обшуку гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

24. Як вбачається зі змісту означеної ухвали слідчого судді, підставою для застосування в рамках такого кримінального провадження заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна стала необхідність забезпечення збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України).

25. Оскільки слідчим суддею було накладено арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України), слідчий суддя не може визнати обґрунтованими доводи заявника в тій частині, що першочергово, арешт майна в рамках даного кримінального провадження було накладено необґрунтовано, так як у слідчого судді були наявні правові підстави для віднесення вилученого майна до категорії речових доказів (ч. 1 ст. 98 КПК України).

26. Що стосується доводів заявника про відсутність подальшої необхідності в дії вказаного заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

27. Так, згідно доводів у поданому клопотанні, а також фактичних обставин даного кримінального провадження, третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт про підозру в рамках даного кримінального провадження не повідомлена, й будь-якого процесуального статусу, за винятком вказаного й передбаченого ст. 64-2 КПК України, така особа не має.

28. Відтак, оскільки з моменту накладення арешту майна, стороною обвинувачення будь-яких нових відомостей слідчому судді надано не було, зокрема й тих, які б могли свідчити про причетність заявника до ймовірної протиправної діяльності за фактичними обставинами даного кримінального провадження, на думку слідчого судді, дія арешту майна відносно зазначеного у поданому клопотанні майна, попри відсутність будь-яких додаткових відомостей, які б могли свідчити про те, що останнє набуте кримінально-протиправним шляхом, або ж містить на собі слідові інформацію, чи використовувалося в якості знарядь ймовірного вчинення кримінально-протиправних дій, не відповідатиме засадам розумності та співмірності.
29. За таких обставин та враховуючи викладене, з метою недопущення подальшого порушення гарантованих Конституцією України та Законами України права власності зацікавлених осіб, слідчий суддя приходить до переконання, що на теперішній час наявні правові підстави для задоволення поданого клопотання та скасування накладеного ухвалою слідчого судді арешту майна, оскільки у слідчого судді відсутні будь-які відомості, які б виправдовували необхідність у подальшій дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

30. На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 174, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_3 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження № 0000489 від 04.05.2020 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України задовольнити.

Скасувати накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 22.12.2020 року арешт майна (справа №947/37780/20, провадження №1-кс/947/20057/20), а саме з:

мобільного телефону марки «IPhone».
У відповідності до вимог п. 4 ч. 1 ст. 169, ч. 3 ст. 173 КПК України, тимчасово вилучене майно (перелік якого наведений вище) підлягає поверненню особі, у якої воно було вилучено, а саме ОСОБА_3 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1