Справа № 1-9/2003 Провадження №11-кп/802/71/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:в порядку КПК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 січня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 липня 2020 року,
В С Т А Н О В И В
Засуджений ОСОБА_7 звернувся до Луцького міськрайонного суду з клопотанням про скасування арешту на нерухоме майно квартири АДРЕСА_1 , яка належить йому на праві спільної часткової власності.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 липня 2020 року в задоволенні вищевказаного клопотання, відмовлено. Таке своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що вирок від 07 травня 2003 року, яким ОСОБА_7 , в тому числі, призначено додаткове покарання у виді конфіскації майна, не виконаний, тоді як арешт майна, у зазначеному випадку, є заходом забезпечення кримінального провадження, а не видом покарання. Відтак, правові підстави для його скасування, відсутні.
Не погоджуючись із таким рішенням суду, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на його незаконність, необґрунтованість та невідповідність вимогам кримінального процесуального закону. Зазначає, що у даному випадку має місце конфіскація майна, як додаткове покарання, строк давності виконання якого, відповідно до ч. 2 ст. 80 КК України, закінчився. У зв`язку із цим, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою звільнити його від додаткового покарання конфіскації майна та зняти арешт з квартири за адресою: АДРЕСА_2 .
Засуджений ОСОБА_7 подав на адресу апеляційного суду письмову заяву, в якій просить проводити розгляд справи у його відсутності. Викладені у поданій ним апеляційній скарзі вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити.
Заслухавши доповідача, який виклав суть постанови суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, врахувавши позицію ОСОБА_7 та заслухавши думку прокурора, який апеляцію заперечив, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд доходить такого висновку.
Матеріалами кримінальної справи встановлено, що постановою слідчого в ОВС ВРОЗОГСУ УМВС України у Волинській області ОСОБА_8 від 18 липня 2002 року накладено арешт на майно ОСОБА_7 у кримінальній справі № 30-032-02.
Вироком Луцького міського суду Волинської області від 07 травня 2003 року, який ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 29 липня 2003 року залишено без змін, ОСОБА_7 засуджено за ч. 4 ст. 187 КК України та із застосуванням ст. 69 КК України призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві особистої приватної власності майна.
На виконання вказаного вироку 07 травня 2003 року судом видано виконавчі листи, в тому числі, про конфіскацію у ОСОБА_7 всього майна, що є його власністю.
Постановою державного виконавця ВДВС Червоноградського міського управління юстиції №658-5 від 22 жовтня 2003 року встановлено, що за боржником зареєстровано 1/5 долю квартири АДРЕСА_1 та накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_7 /а.с. 13/, а постановою Червоноградської державної нотаріальної контори № 521 від 28 жовтня 2003 року у відповідні реєстри внесено заборону на її відчуження /а.с. 18, 19/.
Питання про конфіскацію майна вирішується у порядку, встановленому КПК України та КВК України.

Згідно із частиною другою статті 52 КК України додатковим покараннями є, зокрема, конфіскація майна.

Покарання у виді конфіскації майна полягає у примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого (частина перша статті 59 КК України).

Статтею 48 КВК України передбачено, що суд, який постановив вирок, що передбачає як додаткове покарання конфіскацію майна, після набрання ним законної сили надсилає виконавчий лист, копію опису майна і копію вироку для виконання Державній виконавчій службі, про що сповіщає відповідну фінансову установу. У разі відсутності у справі опису майна засудженого надсилається довідка про те, що опису майна не проводилося. Виконання покарання у виді конфіскації майна здійснюється Державною виконавчою службою за місцезнаходженням майна відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Конфіскації підлягає майно, що є у власності засудженого. Спори, пов`язані з конфіскацією майна, вирішуються у порядку, встановленому законом (частини перша, третя статті 49 КВК України).

У справі, яка переглядається, у липні 2020 року ОСОБА_7 , в порядку п. 14 ст. 537 КПК України, звернувся до суду із позовом про скасування арешту, накладеного в порядку виконання вироку суду про конфіскацію майна, як додаткового виду покарання.

Статтею 537 КПК України 2012 року (у редакції, чинній на час звернення до суду з клопотанням) урегульовані питання, які вирішуються під час виконання вироків. Положеннями статті 539 КПК України (2012 року) визначено порядок вирішення судом питань, які виникають під час виконання вироку. Проте зазначеними нормами закону не встановлено порядку скасування арешту, накладеного в порядку виконання вироку про конфіскацію майна як виду покарання.

Крім того, положеннями КПК України 2012 року (розділом VIII) не встановлено порядок оскарження рішення, дій або бездіяльності органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб стосовно виконання судового рішення щодо конфіскації майна у кримінальному провадженні.

Натомість, згідно із пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною першою статті 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

З огляду на те, що у ВДВС Червоноградського міського управління юстиції на виконанні перебувало виконавче провадження по виконанню виконавчого листа від 05 серпня 2003 року № 1-9, виданого на виконання вироку в частині конфіскації майна, відтак ОСОБА_7 , як учасник виконавчого провадження, на підставі положень статті 287 КАС України, має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено його права, свободи чи інтереси, і саме такий правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року (провадження №14-237цс19).

Зважаючи на викладене, а також враховуючи, що ОСОБА_7 звернувся до суду із клопотанням про скасування арешту нерухомого майна в порядку кримінального судочинства, правові підстави для його задоволення у суду першої інстанції були відсутні. Погоджуючись із прийнятим місцевим судом рішенням по суті, апеляційний суд залишає подану першим апеляційну скаргу без задоволення, проте зазначає про врахування ОСОБА_7 , при захисті порушених прав та інтересів, згаданого вище правового висновку Великої Палати Верховного Суду.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 липня 2020 року без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: