ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 640/6757/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/3441/20 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.185 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , без участі обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , за умови, що питання про погіршення їхнього становища не ставиться, без участі захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 , належним чином повідомленого про розгляд справи, без участі потерпілих по даній справі та їхніх представників, належним чином повідомлених про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора на вирок Київського районного суду м. Харкова від 31 08 2020 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, офіційно не працюючого, раніше неодноразово судимого, який не має реєстрації, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

визнано винним та призначено покарання: за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України у виді 1 року обмеження волі; за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 років обмеження волі.

В силу ч.1 ст.70 КК України ОСОБА_7 остаточно призначено покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді 2 років обмеження волі.

Визначено, що строк відбування покарання ОСОБА_7 слід обчислювати з моменту фактичного відбування покарання у виді обмеження волі.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, розлученого, який має на утриманні неповнолітню дитину, офіційно не працюючого, раніше в силу ст. 89 КК України не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначено йому покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 років обмеження волі.

Звільнено ОСОБА_8 від відбуття покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком на 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.

Цивільний позов задоволено частково: стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь КП «Жилкомсервіс» у відшкодування завданої майнової шкоди суму в розмірі 1295 грн.

Визначено, що під час виконання даного рішення слід врахувати розмір суми 1000 грн., яка була сплачена ОСОБА_7 у відшкодування шкоди за квитанцією №32 від 27 08 2020 року.

Судом першої інстанції встановлено, що 13 03 2019 року, близько 14 год. 30 хв., ОСОБА_7 , знаходячись у приміщенні магазину «Ашан», ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет», розташованого за адресою: м. Харків, вул.Героів Праці, 7, діючи умисно, повторно, шляхом вільного доступу взяв з торгівельних стелажів належні ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет» товари вартістю 508 грн. за 1 шт., а саме: дві пляшки віскі ірландського TM «Jameson» ємкістю 0,7 л, загальною вартістю 1016 грн. Після чого, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_7 поклав вищевказані товари під свій верхній одяг та направився до лінії кас, при цьому, маючи намір не сплачувати кошти за вищевказаний товар. Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 пройшов через касову зону супермаркету, при цьому умисно не розрахувавшись за вищевказаний товар, тим самим виконавши всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак свій злочинний умисел довести до кінця не зміг з причин, що не залежали від його волі, оскільки був помічений та зупинений співробітниками охорони супермаркету після проходження касової зони з неоплаченим товаром. Своїми противоправними діями ОСОБА_7 міг спричинити ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет» матеріальну шкоду на загальну суму 1016 грн.

Дії ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинений повторно.

Далі, 16 04 2019 року, близько 19 год. 50 хв., ОСОБА_7 , знаходячись в приміщенні торгового залу вищевказаного гіпермаркету, за аналогічних обставин, діючи умисно, повторно, таємно взяв зі стелажу у торгівельному залі вказаного гіпермаркету товар, що належить ТОВ «АШАН УКРАЇНА ГІПЕРМАРКЕТ», а саме пляшку джину «Монкей 47» ємністю 0,5 л, вартістю 1048 грн. 88 коп., яку для реалізації свого злочинного умислу сховав під куртку темного кольору, в яку був одягнений. Далі, не маючи наміру сплачувати кошти за вказаний товар ОСОБА_7 попрямував до виходу з гіпермаркету, пройшов повз касову зону та вийшов за антикрадіжні ворота, не пред`явивши його до оплати, тим самим виконавши всі дії, які вважав за необхідне для доведення злочину до кінця. Однак, довести свій злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном ОСОБА_7 не зміг з причин, що не залежали від його волі, оскільки за межами лінії кас був зупинений співробітниками охорони гіпермаркету під час його спроби покинути місце вчинення злочину разом із вищевказаним майном, вартістю 1048 грн. 88 коп. Своїми протиправними діями ОСОБА_7 міг спричинити потерпілому ТОВ «АШАН УКРАЇНА ГІПЕРМАРКЕТ» матеріальну шкоду на суму 1048 грн. 88 коп.

Такі дії ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України як замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинений повторно.

Крім того, 28 05 2019 близько 01:00 год., більш точний час не встановлено, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , за попередньою змовою, знаходячись біля під`їзду №4 буд. 5 по провулку Лісопарківському м. Харкова, реалізуючи спільний злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, ОСОБА_7 повторно, таємно, шляхом вільного доступу, спільно, з під`їзду №4 вищевказаного будинку, з завіси, зняли металеві вхідні двері, окрашені в сірий колір, розміром 2x1 м. вагою 36,7 кг, що належать на праві власності КП «Жилкомсервіс», вартістю 1295 грн., які в подальшому, діючи в продовження єдиного протиправного умислу, направленого на заволодіння чужим майном, віднесли за місцем мешкання ОСОБА_8 , в подальшому розпорядилися викраденим майном на власний розсуд, чим спричинили КП «Жилкомсервіс», матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 , судом кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за попередньою змовою групою осіб.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись з вищевказаним вироком, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржуваний вирок змінити в частині призначеного покарання: призначити покарання за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України у виді 2 років обмеження волі із застосуванням положень ст.75 КК України, з іспитовим строком на 2 роки.

Такі вимоги обґрунтував тим, що судом першої інстанції, при призначенні покарання, не враховано, що він свою провину у скоєнні інкримінованих йому злочинів визнав повністю, в скоєному розкаявся. Вказав, що за епізодами крадіжок в гіпермаркету «Ашан» ніяких наслідків не наступило, цивільний позов не заявлено, по епізоду крадіжок металевих дверей, належних КП «Жилкомсервіс», він повністю визнав позовні вимоги, повністю погасив завдані зі свого боку збитки, що підтверджується відповідною квитанцією. Зазначив, що наразі проходить іспитовий строк для влаштування на роботу. З листопада 2019 року на добровільних умовах перебуває в центрі реабілітації «Перехід-Україна» з метою проходження курсу соціальної адаптації від наркотичної залежності.

Також зазначив, що проживає з 70-річною матір`ю, яка потребує постійного догляду та уваги.

Крім того, на вищевказаний вирок була подана апеляційна скарга прокурором, від якої останній в подальшому відмовився, надавши до апеляційного суду відповідну заяву.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , захисник останнього та потерпілі, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Будь-яких заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, від них не надходило.

Прокурор вважала оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, просила залишити вимоги апеляційної скарги обвинуваченого без задоволення. Не заперечувала проти розгляду справи за відсутності інших учасників, за умови належного їх повідомлення про час та місце розгляду справи.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

З огляду на те, що в апеляційній скарзі порушується лише питання про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного йому покарання з іспитовим строком, питання про погіршення його процесуального становища не ставиться, враховуючи думку прокурора, колегія суддів вважає за можливе продовжити розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, проаналізувавши апеляційні доводи обвинуваченого, з`ясувавши думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирок суду щодо обставин вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 злочину, а також призначене йому покарання в апеляційній скарзі не оспорюється, тому колегією суддів вирок в цій частині не переглядається.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України не перевіряє.

Надаючи оцінку апеляційним вимогам обвинуваченого ОСОБА_7 щодо необхідності призначення йому покарання із застосуванням положень ст.75 КК України, то колегія суддів вважає їх непереконливими та такими, що не є підставою для зміни вироку.

В ході детального аналізу оскаржуваного вироку в частині призначеного обвинуваченому покарання, колегією суддів встановлено, що воно в повній мірі відповідає вимогам ст.65 КК України, оскільки призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував: ступінь тяжкості вчинених злочинів, розмір заподіяної шкоди по кожному з епізодів вчиненого, кількість епізодів, його ставлення до вчиненого.

При цьому, судом було надано оцінку усім характеризуючим особу обвинуваченого відомостям, які містяться у матеріалах справи. Так, судом враховано, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, офіційно не працевлаштований, з його слів триває іспитовий строк для влаштування на роботу, неодружений, дітей на утриманні не має, з середньою освітою, у лікаря психіатру на обліку не перебуває, перебуває на обліку в КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» з 1996 року з діагнозом: «синдром залежності від алкоголю», без місця реєстрації.

Судом надано оцінку представленим стороною захисту даним про те, що ОСОБА_7 з 19 11 2019 року перебуває в центрі реабілітації «Перехід-Україна» з метою проходження курсу соціальної адаптації від наркотичної залежності, в стаціонарних умовах. За поясненнями ОСОБА_7 в судовому засіданні після проходження 6-місячного курсу він перебуває в центрі реабілітації на добровільних умовах.

Також, враховано судом і часткове відшкодування 27 08 2020 року згідно наданої квитанції шкоди потерпілому у розмірі 1000 грн.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 , згідно ст. 66 КК України, суд визнав щире каяття, часткове відшкодування шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_7 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Враховуючи усі вищезазначені обставини, суд призначив обвинуваченому ОСОБА_7 , з урахуванням положень ч.1 ст.70 КК України, остаточне покарання у виді 2 років обмеження волі.

При цьому, судом надано оцінку можливості звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням. Однак, зважаючи на те, що ОСОБА_7 неодноразово судимий та був умовно-достроково звільнений 28 09 2017 року на невідбутий строк 1 рік 7 місяців 8 днів (строк до 26 02 2019 року), а перший епізод інкримінованого кримінального правопорушення датовано 13 03 2019 року, тобто менше ніж через 1 місяць, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування положень ст.75 КК України.

Судова колегія погоджується з тим, що саме таке покарання є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів.

При цьому, варто зазначити, що розмір покарання ОСОБА_7 призначений в мінімальних межах, визначених санкцією найбільш суворої інкримінованої йому статті.

Тим обставинам, що ОСОБА_7 свою провину у скоєнні інкримінованих йому злочинах визнав повністю, в скоєному розкаявся, частково відшкодував матеріальну шкоду потерпілим, та з листопада 2019 року на добровільних умовах перебуває в центрі реабілітації «Перехід-Україна» з метою проходження курсу соціальної адаптації від наркотичної залежності, - було надано оцінку судом першої інстанції при призначенні покарання, вони визнані пом`якшуючими покарання обставинами, а тому колегія суддів не вбачає підстав для їх потворного врахування.

Колегія суддів позбавлена можливості надати оцінку тій обставині що ОСОБА_7 проходить іспитовий строк для влаштування на роботу, з огляду на те, що останнім не надано суду жодних підтверджуючих відомостей щодо вказаної обставини.

Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі, на те, що він проживає із матір`ю похилого віку, яка потребує постійного догляду та уваги, у даному випадку, не може бути визнано пом`якшуючою покарання обставиною або підставою для звільнення від відбування покарання з іспитовим строком, оскільки обставиною, що пом`якшує покарання може бути визнано лише таку обставину, яка тісно пов`язана із вчиненням злочину, і за наявності якої особа, яка вчинила злочин заслуговує на поблажливе ставлення до себе. Тому сам факт наявності матері похилого віку не зобов`язує суд до призначення більш м`якого покарання або звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Разом з тим, в матеріалах справи міститься заява матері обвинуваченого (а.с.53), з якої вбачається, що ОСОБА_10 зловживає спиртними напоями, наркотичними засобами, ніде не працює та продовжує здійснювати крадіжки. Крім того, обвинувачений погано ставиться до матері, вимагає гроші на наркотичні засоби, погрожує вбивством та фізичною розправою, що викликає у неї побоювання за своє життя.

Відомості, що містяться в цій заяві не є вирішальними при визначенні обвинуваченому виду та міри покарання, однак беруться колегією суддів до уваги, з огляду на те, що обвинувачений як на підставу звільнення його від відбування покарання, послався необхідність у турботі його матір`ю похилого віку.

Інших обставин, які не були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, та могли б вплинути на вид та розмір призначеного ОСОБА_7 покарання, апелянтом не наведено.

Водночас, колегія суддів враховує те, що ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних умисних, корисливих злочинів, звільнявся від відбуття покарання на підставі ст.75 КК України та вчиняв нові злочини в період іспитового строку, був умовно-достроково звільнений 28 09 2017 року на невідбутий строк 1 рік 7 місяців 8 днів (строк до 26 02 2019 року), однак це не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, оскільки перший епізод інкримінованого кримінального правопорушення датовано 13 03 2019 року, тобто менше ніж через 1 місяць,

Наведені обставини дають підстави колегії суддів вважати, що звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням не сприятиме виправленню обвинуваченого, а також може стимулювати у нього та інших осіб схильність до вчинення аналогічних злочинів, створити хибне уявлення про безкарність за вчинення злочинів, і не буде запобігати вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Підсумовуючи наведене, приймаючи до уваги сукупність наведених обставин, колегія суддів не має сумнівів у тому, що визначене ОСОБА_7 покарання, є співмірним скоєним ним протиправним діянням, а також є справедливим і виваженим заходом примусу, що забезпечить виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

З огляду на те, що істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і ухвалити законний, обґрунтований вирок, при перевірці судового рішення щодо ОСОБА_7 в апеляційному порядку не встановлено, то відповідно підстав для зміни вироку суду щодо останнього не вбачається.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Київського районного суду м. Харкова від 31 08 2020 року по справі щодо обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________ _____________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4