Справа № 495/7962/17
Номер провадження 1-кп/495/146/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2020 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області

колегіально у складі судді ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора Білгород-Дністровського місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Білгород-Дністровський Одеської області клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч.3 ст. 187 КК України та клопотання захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 щодо зміни обвинуваченому ОСОБА_6 міри запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л И:
В провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч.3 ст. 187 КК України.

У відкритому судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 просив продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , мотивуючи тим, що наразі є потреба у продовженні йому строку тримання під вартою, оскільки не допитаний обвинувачений, потерпілі, свідки, не досліджені докази, не проведено всіх необхідних дій пов`язаних зі з`ясуванням обставин та їх перевіркою. Обвинувачений ОСОБА_6 , усвідомлюючи можливість застосування до нього покарання, передбаченого санкцією цієї статті та бажаючи його уникнення може переховуватись від суду; може незаконно впливати на потерпілих та свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення, чим допустити настання ризиків, передбачених п. 1, п.3, п.5 ч.1 ст. 177 КПК України.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, надав клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, на даний час захист вважає, що підстави для тримання ОСОБА_6 під вартою відпали та у суду є все підстави для звільнення ОСОБА_6 з під варти та обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, приймаючи до уваги стан здоров`я та захворювання обвинуваченого ОСОБА_6 , тому просив його клопотання задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_6 повністю підтримав свого захисника.

Вивчивши клопотання прокурора, клопотання захисника ОСОБА_7 , заслухавши думку учасників судового провадження, колегія суддів дійшла до наступного.

Згідно зі ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

П.1 ст.5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Разом з цим, тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до свободи особистості. Також згідно з пунктом 3 статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і органи досудового розслідування мають навести всі підстави для обрання запобіжного заходу тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані.

Як вбачається з ч.1 ст.183 Кримінального процесуального кодексу України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Під час розгляду питання про зміну запобіжного заходу, судом вивчається можливість застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків, обставини, які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного питання.

Вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме:

- тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі;

- у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 § 1(с) Конвенції.

Таким чином, як вбачається з листа Філії державної установи «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» в Одеській області від 25.09.2020 року №1161/47-ОД, обвинувачений ОСОБА_6 за час перебування в Ізмаїльському слідчому ізоляторі неодноразово звертався до Ізмаїльської міської медичної частини №22 зі скаргами на здоров`я.

18.07.2017 року, проведена консультація лікаря невропатолога, встановлено діагноз: ВСД (вегето-судинна дистонія) та призначено лікування.

18.05.2018 року, обвинувачений ОСОБА_6 пройшов курс лікування вегето-судинної дистонії.

19.06.2018 року, обвинувачений ОСОБА_6 оглянутий лікарем-терапевтом, встановлений діагноз: стан після ЧМТ (черепно-мозкова травма), призначено лікування.

22.10.2018 року, обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до медичної частини зі скаргами на погіршення самопочуття, встановлено діагноз хронічний бронхіт в ст. загострення, призначено лікування.

26.02.2019 року, обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до медичної частини зі скаргами на біль у попереку, встановлено діагноз хронічний остеохондроз в ст. загострення, призначено лікування.

10.07.2019 року, обвинувачений ОСОБА_6 був про консультований лікарем-стоматологом.

28.08.2019 року, обвинувачений ОСОБА_6 був оглянутий лікарем-терапевтом, встановлено діагноз НЦД (нейроцикуляторна дистонія) по гіпертонічному типу, призначено лікування.

10.01.2020 року, проведена консультація лікаря ЗПСМ, встановлено діагноз фарингіт, призначено лікування.

01.07.2020 року, обвинуваченому ОСОБА_6 за допомогою тест-систем було проведено обстеження на ВІЛ інфекцію.

03.07.2020 року, консультація лікаря ЗПСМ, встановлено діагноз Нейро-циркуляторна енцефалопатія по гіпертонічному типу. Хронічний остеохондроз, призначено лікування.

26.08.2020 року, обвинувачений ОСОБА_6 оглянутий лікарем-терапевтом, встановлено діагноз НЦД, призначено лікування.

14.09.2020 року, обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до медичної частини зі скаргами на біль у попереку, призначено лікування.

22.09.2020 року, обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до медичної частини зі скаргами на висип на тілі, встановлено діагноз алергічний дерматит, призначено лікування.

Враховуючи вище наведені обставини, які підтверджуються належними та допустимими доказами, а саме медичною довідкою складеною відповідно амбулаторної карти ф№25.0., а також те, що обвинувачений ОСОБА_6 має постійне місце проживання, мати обвинуваченого є похилого віку, хворіє та потребує постійного догляду, а насамперед враховуючий його важкий стан здоров`я, який в умовах позбавлення волі може призвести до неминучих наслідків, що стало наявним у судовому засіданні, оцінюючи сукупність всіх викладених обставин, а також не доведення прокурором ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме, можливість переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, суд вважає за можливе змінити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який цілодобовий домашній арешт.

Відповідно до ст.181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, національні суди повинні з`ясувати, чи є тримання особи під вартою до судового розгляду справи єдиним запобіжним заходом, який забезпечив би належну процесуальну поведінку особи та виконання нею процесуальних обов`язків, а також чи є можливість обмежитися в даному випадку застосуванням менш суворого (альтернативного) запобіжного заходу.

При цьому береться до уваги, що «ризик втечі або уникнення правосуддя» зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, якого мав підстави боятися заявник, зменшує це побоювання і його наміри втекти. При цьому на користь звільнення свідчать відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання, роботи, усталений спосіб життя, наявність утриманців, відсутність спроб ухилитися від правосуддя(Справа ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії»).

Конституційний Суд України виходячи з положень частин першої, другої статті 29 Основного Закону України та сформульованих ним юридичних позицій, а також беручи до уваги положення міжнародних правових актів щодо захисту права людини на свободу та особисту недоторканність, вважає, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, визначених законами України; обмеження конституційного права на свободу та особисту недоторканність має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина та виключно на підставі вмотивованого рішення суду (абзац тринадцятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 23 листопада 2017 року № 1-р/2017).

Отже, нормативне регулювання у сфері здійснення кримінального провадження щодо особи і позбавлення її у зв`язку з цим свободи повинне базуватися на засадах, передбачених статтями 1, 3, частинами першою, другою статті 8, частинами першою, другою статті 29, частиною першою статті 64 Основного Закону України.

Тримання під вартою є найсуворішим запобіжним заходом серед усіх запобіжних заходів, передбачених Кодексом. Відповідно до частини першої статті 183 Кодексу в редакції до внесення змін Законом „тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Відповідно до статті 177 Кодексу метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (частина перша); підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті; слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених Кодексом (частина друга).

Крім наявності вказаних ризиків, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу колегія суддів, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї (стаття 178 Кодексу).

Визначивши такі критерії застосування слідчим суддею, судом до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, законодавець дотримав міжнародних стандартів щодо тримання під вартою, збалансував необхідність у забезпеченні ефективного здійснення кримінального провадження та права особи, щодо якої воно відкрито, на свободу та особисту недоторканність і передбачив тримання такої особи під вартою виключно на підставі вмотивованого судового рішення.

За викладених обставин, суд вважає, що такий запобіжний захід, як цілодобовий домашній арешт, у зв`язку зі станом здоров`я на теперішній час обвинуваченого ОСОБА_6 забезпечить дотримання ним процесуальних обов`язків під час судового розгляду кримінального провадження, тому клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, а клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу, підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 183, 194, 199, 331, 392 КПК України, суд,

УХВАЛИЛИ:
У задоволенні клопотання прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_5 щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - відмовити.

Клопотання захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну йому запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт задовольнити частково.

Змінити відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із носінням електронного засобу контролю за адресою : АДРЕСА_1 , строком на два місяці, який діє до 31.12.2020 року включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до суду за викликом;

- не відлучатися за межі Білгород-Дністровського району без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утриматись від спілкування зі свідками та потерпілим по вказаному кримінальному провадженню;

- здати суду на зберігання документи, які надають право на в`їзд та виїзд за межі України.

Роз`яснити обвинуваченому положення ч.5 ст. 181 КПК України, а саме: працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтись до житла цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати засоби контролю.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти у залі суду.

В частині клопотання щодо нічного домашнього арешту з 21.00 по 06.00 годину ранку відмовити.

Ухвала окремо від вироку суду оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.11.2020 року складено та проголошено о 05.11.2020 року о 15.30 годин.

Головуюча суддя:

Судді: