КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/1307/2021 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 лютого 2021 року місто Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 25 листопада 2020 року,

за участі:
представників власника майна ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 25.11.2020 року задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 6 ОСОБА_9 та накладено арешт на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить Прокушевій Олені Василівні, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , із забороною будь-яким особам відчужувати, розпоряджатися зазначеним майном.
Заборонено державним реєстраторам та нотаріусам вчинення будь-які реєстраційні дії щодо вищевказаного об`єкта нерухомості.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 25.11.2020 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Копію оскаржуваної ухвали було отримано лише 13.01.2021 року.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги власник майна зазначає, що слідчий суддя дійшов хибного висновку про наявність правових підстав для накладення арешту на належну їй квартиру. Остання не відповідає жодним із критеріїв, визначеним ст. 98 КПК України та прокурором не було доведено необхідності накладення арешту на майно.
Предмет вчинення кримінального правопорушення, за яким здійснюється досудове розслідування відсутній, арештована квартира була придбана на протязі 2011-2012 років за попереднім договором купівлі продажу на первинному ринку, та ніколи не належала на праві власності ОСОБА_10 , тобто потерпілому, у зв`язку із чим правових підстав для накладення арешту немає.
В судове засідання у справі прокурор не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду. Тому, колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за його відсутності, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представників власника майна, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити в повному обсязі, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Оскільки з матеріалів судового провадження вбачається, що розгляд клопотання слідчого було здійснено без участі власника майна чи її представника, а копію оскаржуваної ухвали було отримано лише 13.01.2021 року. Апеляційну скаргу, згідно штампу, що міститься на конверті, направлено 18.01.2021 року, тому строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді не пропущено, у зв`язку з чим такий строк не підлягає поновленню.
Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, у провадженні слідчого відділу Печерського управління поліції Головного управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві перебуває кримінальне провадження № 0002735 від 11.09.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.
Досудовим розслідуванням зазначено, що приблизно у серпні місяці 2010 року ОСОБА_10 познайомився з ОСОБА_6 , яка з цього часу почала працювати в ТОВ «АЛЬЯНС КАПІТАЛ».
За тривалий час їхнього знайомства ОСОБА_6 спромоглась втертись у довіру до ОСОБА_10 та звабити останнього маючи на меті заволодіти майном ОСОБА_10 шляхом зловживання його довірою.
Серед іншого, ОСОБА_6 , зловживаючи довірою ОСОБА_10 , спромоглась оформити на своє ім`я, за рахунок належних ОСОБА_10 коштів, право власності на наступне майно:
- квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 62,6 м2, вартість якої на дату її придбання складала 1 077 750,00 грн. (далі - квартира АДРЕСА_3 );
- гараж № НОМЕР_2 у будинку АДРЕСА_4 , загальною площею 20 м2, орієнтовна вартість якого на дату його придбання складала 45000,00 доларів США у гривневому еквіваленті;
- квартира АДРЕСА_5 , загальною площею 50,9 м2, орієнтовна вартість якої на дату її придбання складала 20000,00 доларів США у гривневому еквіваленті;
- автомобіль SUZUKISWIFT 2012 р.в., орієнтовна вартість якого на дату його придбання складала 20000,00 доларів США у гривневому еквіваленті.
Так, допитаний 24.09.2020 року в статусі потерпілого ОСОБА_10 показав, що ОСОБА_6 , яка працювала у ТОВ «АЛЬЯНС КАПІТАЛ», яка належить ОСОБА_10 зловживаючи довірою останнього протиправно заволоділа майном останнього.
У подальшому, ОСОБА_6 на підставі підроблених документів передала квартиру за адресою: АДРЕСА_1 в іпотеку власній подрузі ОСОБА_11 , яка ніби то позичила для ОСОБА_6 грошові кошти, у той же час ОСОБА_12 сама придбала квартиру в ЖК «Міністерський» та виплатила його лише у 2016 році, тобто вона фізично не могла надати в позику ОСОБА_6 грошові кошти.
Крім того, ОСОБА_6 викрала в ОСОБА_10 установчі документи на вищевказану квартиру та інші об`єкти нерухомості.
Постановою прокурора Київської місцевої прокуратури № 6 міста Києва від 24.11.2020 року квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 визнана речовим доказом у даному кримінальному провадженні.
25.11.2020 року прокурорКиївської місцевої прокуратури № 6 ОСОБА_9 звернувся із клопотанням до Печерського районного суду міста Києва про накладення арешту на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_13 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , із забороною будь-яким особам відчужувати, розпоряджатися зазначеним майном, а також заборонити державним реєстраторам та нотаріусам вчинювати будь-які реєстраційні дії щодо вищевказаного об`єкта нерухомості.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 25.11.2020 року клопотання прокурора задоволено та накладено арешт на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_13 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , із забороною будь-яким особам відчужувати, розпоряджатися зазначеним майном, заборонивши державним реєстраторам та нотаріусам вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо вищевказаного об`єкта нерухомості.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт, зокрема з`ясувати правову підставу для арешту, що має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Задовольняючи клопотання про накладення арешту на вилучене майно, слідчий суддя виходив з наявності передбачених ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на вказане майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

З таким висновком колегія суддів не погоджується, оскільки прокурором не було доведено необхідність такого арешту, а також яке доказове значення має вищезазначене майно для розслідування даного кримінального провадження.
Прокурором у клопотанні не було доведено необхідність накладення арешту нерухоме майно, з метою збереження речових доказів, не вказано, у який спосіб та для з`ясування яких обставин, що мають значення у даному кримінальному провадженні можливе використання останнього. Арештована квартира не відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, а долучена постанова прокурораКиївської місцевої прокуратури № 6 ОСОБА_9 від 24.11.2020 року про визнання майна речовим доказом є формальною.

Прокурор та слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, в порушення ст. ст. 171, 173 КПК України, не оцінили розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для його власника.
За положеннями ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

З наданих до апеляційної скарги матеріалів вбачається, що між ОСОБА_6 та ТОВ « Компанія управління активами «Капітал Груп» було укладено попередній договір купівлі продажу квартири 20.09.2011 року та договір купівлі продажу 20.01.2012 року (а.с. 99 107) за адресою: АДРЕСА_1 , та в подальшому остання набула право приватної власності на зазначену квартиру.

Будь які відомості щодо вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України матеріали провадження не містять, відтак накладення арешту на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_6 не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи власника майна потребам досудового розслідування і при вказаних обставинах явно порушує справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження, що у свою чергу нівелює накладення арешту на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з метою забезпечення збереження речових доказів.

На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про неповноту та однобічність судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на вищезазначене майно за недоведеності необхідності такого арешту.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 , задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 25 листопада 2020 року, якою задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 6 ОСОБА_9 та накладено арешт на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить Прокушевій Олені Василівні, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , із забороною будь-яким особам відчужувати, розпоряджатися зазначеним майном, заборонено державним реєстраторам та нотаріусам вчинення будь-які реєстраційні дії щодо вищевказаного об`єкта нерухомості, скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 6 ОСОБА_9 про накладення арешту на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить Прокушевій Олені Василівні, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , із забороною будь-яким особам відчужувати, розпоряджатися зазначеним майном, а також із забороною державним реєстраторам та нотаріусам вчинення будь-які реєстраційні дії щодо вищевказаного об`єкта нерухомості відмовити.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

__________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3