ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2021 року м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Володимир-Волинського міського суду кримінальне провадження №0000019 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, не працюючого, не одруженого, громадянина України, українця, раніше судимого 30.12.2014 р. вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком строком на 2 роки; 22.02.2016 р. вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області за ч. 1 ст. 296 КК України на підставі ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців 30 днів,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в:

Обвинувачений ОСОБА_4 11.06.2020 р., близько 10 год., перебуваючи по вул. О. Олеся в м. Володимирі-Волинському, Волинської області, діючи умисно, керуючись корисливим мотивом та умислом направленим на протиправне завлодіння чужим майном, шляхом вільного доступу, повторно таємно викрав навпроти входу на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , мобільний телефон марки «Redmi», моделі «Note 8», вартістю 3406,33 грн., належний ОСОБА_5 , чим спричинив останньому майнову шкоду на вказану суму.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у інкримінованому йому злочині та фактичні обставини викладені у обвинувальному акті визнав повністю. Щиро розкаявся у вчиненому злочині, просив суворо не карати.

Оскільки фактичні обставини справи не оспорюються учасниками судового провадження, учасники судового провадження не заперечують щодо визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи, з`ясувавши правильність розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового провадження фактичних обставин справи, немаючи сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, тому відповідно до ч. 3,4 ст. 349 КПК України, суд приходить до висновку, що дослідження фактичних обставин справи слід обмежити допитом обвинуваченого, дослідити дані у справі, що характеризують його особу.

Учасникам судового провадження розяснено, що вони позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку.

Суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно, є доведеною та кваліфікує його дії за ч.2 ст. 185 КК України, оскільки ОСОБА_4 таємно викрав чуже майно, кваліфікуючою ознакою якого є повторність.

Обставинами, що помякшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, котрі обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлено.

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує помякшуючі покарання обставини та відсутність обтяжуючих покарання обставин, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином невеликої тяжкості, особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних, корисливих злочинів, судимість за які не знята та не погашена, після звільнення з місць позбавлення волі знову вчинив умисний корисливий злочин, що підтверджує відсутність позитивних змін в його особистості після відбуття покарання й неготовність, небажання до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, стійку направленість на вчинення злочинів, підвищену суспільну небезпеку, тому суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого лише в умовах ізоляції від суспільства та призначає покарання у виді арешту.

Суд при обранні виду покарання також врахував думку потерпілого, який претензій майнового та морального характеру до обвинуваченого не має, при визначенні виду покарання покладається на розсуд суду, особу обвинуваченого, котра є особою молодого віку, а також, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого та запобіганню вчинення ним та іншими особами нових злочинів, а тому призначає найменш тяжке покарання, передбачене санкцією ч.2 ст. 185 КК України, у виді арешту.

На думку суду, таке покарання буде необхідним, достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів та відповідатиме принципам законності, справедливості, індивідуалізації покарання і вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.
Передбачених законом підстав для застосування положень ст. 75 КК України суд не знаходить.

Долю речового доказу вирішити в порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.

Судові витрати стягнути із обвинуваченого.

Арешт майна скасувати.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді арешту строком на 4 (чотири) місяці.

Початок строку відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_4 рахувати з часу приведення вироку до виконання.

Речовий доказ мобільний телефон «Redmi», моделі «Note 8», повернути потерпілому ОСОБА_5 .

Стягнути із обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави 817 грн. 45 коп. судових витрат пов`язаних із залученням експерта для проведення товарознавчої експертизи.

Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 17.07.2020 р. - скасувати.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Володимир-Волинський міський суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий:/підпис/

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя ОСОБА_1