Дата документу Справа № 314/3907/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 314/3907/19 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_2
Провадж. №11-кп/807/489/21 Доповідач 2 інст. ОСОБА_3
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_3,

суддів ОСОБА_4, ОСОБА_5

при секретарі ОСОБА_6

за участю прокурора ОСОБА_7

адвоката ОСОБА_8

розглянула 20 січня 2021року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2020 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ст. 348, ч. 1 ст. 122, ч. 4 ст. 296 КК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, в провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ст. 348, ч. 1 ст. 122, ч. 4 ст. 296 КК України.

В судовому засіданні прокурором заявлене клопотання, яке надійшло через канцелярію суду 04.12.2020 року, про продовження обвинуваченому ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» строком на 60 днів, яке обґрунтоване тим, що під час проведення досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених пунктами 1- 5 частини 1 статті 177 КПК України. Наявність вказаних ризиків підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, а саме ОСОБА_1 обвинувачується, зокрема, у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, а тому, усвідомлюючи ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень і невідворотного покарання, обвинувачений ОСОБА_1 з урахуванням встановлених обставин, може переховуватися від суду. Крім того, ОСОБА_1 не одружений, дітей не має та не має стійких соціальних зв`язків, що вказує на те, що останній може у будь-який момент залишити територію Запорізької області та переховуватись від суду, чим перешкоджатиме судовому розгляду кримінального провадження. Також прокурор посилається на те, що обвинувачений ОСОБА_1 з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності може незаконно впливати на потерпілих та свідків, провокувати у них бажання відмовлятися від наданих свідчень, тим самим перешкодити кримінальному провадженню, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 10 грудня 2020 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_1 строком до 7 лютого 2021 року. Приймаючи таке рішення, суд послався на те, що обставини по справі з часу останнього продовження строку дії запобіжного заходу не змінились, а ризики, передбачені статтею 177 КПК України не тільки не зменшились, а з урахуванням поведінки обвинуваченого - збільшилися, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_1 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою зазначає, що було порушено його право на захист, оскільки судовий розгляд клопотання було здійснено за його відсутності, а клопотання про продовження запобіжного заходу надано після судового засідання. Звертає увагу на зазначення в оскаржуваній ухвалі додаткових проваджень за ч. 1 ст. 122. ч. 4 ст. 296 КК України, які в ухвалі апеляційного суду від 7 серпня 2020 р. відсутні.

Обвинувачений ОСОБА_1 своєчасно повідомлявся про час та дату розгляду провадження через адміністрацію ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» та, у зв`язку з відсутністю клопотань апелянта про особисту участь або участь в режимі відеоконференції, колегія суддів вважає за можливе розглянути провадження за відсутністю обвинуваченого ОСОБА_1 , що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України та відповідає ч.4 ст. 422-1 КПК України.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Прокурор висловив заперечення вимогам апеляційних скарг.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положенями ст. 331, ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Метою запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється особа.

Колегія суддів вважає що, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_1 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

З матеріалів провадження вбачається, що 10 грудня 2020 року судом першої інстанції було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України,не зменшилися, а з урахуванням поведінки обвинуваченого збільшилися, а тому виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_1 під вартою.

Колегія суддів зважає і на те, що при розгляді питання, зокрема, щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Так, ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ст. 348, ч. 1 ст. 122, ч. 4 ст. 296 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до нетяжких, тяжких та особливо тяжких злочинів, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема і з застосуванням насильства, не займався суспільно-корисною працею, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку його особи.

Наведене у сукупності із тяжкістю можливого покарання, зокрема, за ст. 348 КК України передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі у разі визнання останнього винним, вказує на обґрунтованість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та на недостатність застосування менш суворого запобіжного заходу такого як домашній арешту чи особисте зобов`язання.

Відсутність постійного джерела доходів, беззаперечні відомості про попередні притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності, вчинення злочину за ч. 1 ст. 122 КК у період іспитового строку, тобто продовження вчинення ним нових злочинів, суворість очікуваного покарання у рамках висунутого обвинувачення, у своїй сукупності, підвищує ризики переховування обвинуваченого та вчинення інших кримінальних правопорушень і вказує на неможливість зміни ОСОБА_1 запобіжного заходу на менш суворий.

Ризики, передбачені п.п. 2-4 ч. 1 ст. 177 КПК України також знайшли своє підтвердження, оскільки обвинувачений агресивно поводиться у судових засіданнях, раніше погрожував потерпілому, негативно характеризується з місця мешкання у зв`язку із надходженнями скарг від сусідів, тому з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності обвинувачений ОСОБА_1 може незаконно впливати на потерпілих для можливого усунення в подальшому претензій будь-якого характеру з їх сторони, тим самим перешкодити кримінальному провадженню, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Отже, наявність ризиків у межах даного кримінального провадження ґрунтується на реальних фактичних даних, наведених прокурором у поданому клопотанні та доведених в судовому засіданні першої та апеляційної інстанцій.

Участь обвинуваченого ОСОБА_1 у судовому засіданні 10 грудня 2020 року під час продовження запобіжного заходу підтверджується журналом судового засідання (а.с. 88-91), що спростовує посилання апелянта на порушення його прав з підстав його відсутності при розгляді клопотання.

Твердження щодо надання клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою після судового засідання є предметом дослідження судом при судовому розгляді по суті обвинувачення, у зв`язку з чим вказаним обставинам колегія суддів не вправі надавати оцінку при вирішенні питання про продовження дії запобіжного заходу.

Доводи апеляційної скарги щодо додаткових проваджень за ч. 1 ст. 122 та ч. 4 ст. 296 КК України, які відсутні в ухвалі апеляційного суду від 07.08.2020 р. не заслуговують на увагу, оскільки ухвалою колегії суддів Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2019 року об`єднано в одне провадження кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122, ч. 4 ст. 296 КК України та кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ст. 348 КК України і присвоєно єдиний номер № 314/3907/19.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду, у провадженні не вбачається.

При таких обставинах, відповідно до вимог ст. 407 КПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції об`єктивно врахував обставини справи, дані про особу обвинуваченого та дійшов правильного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою, тому апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2020 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_1 до 7 лютого 2021 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5