Справа № 138/3019/19
Провадження №11-кп/801/697/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 липня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8

( в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 31 березня 2020 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого управління ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_9 та застосовано до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 примусовий захід медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим режимом нагляду Вінницької обласної психіатричної лікарні №2,

в с т а н о в и в :

17.06.2019 близько 2 години ОСОБА_8 , який хворіє на хронічне психічне захворювання у вигляді параноїдної шизофренії безперервного типу перебігу (F20.00), перебуваючи за місцем власного проживання в будинку АДРЕСА_1 , де проживав спільно зі своєю матір`ю ОСОБА_10 , яка в цей час відпочивала на ліжку в одній з кімнат будинку, за невстановленого мотиву, взявши до рук сокиру, наніс нею останній один удар в ліву частину голови, спричинивши тілесні ушкодження, від яких та померла на місці події.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 71 від 18.07.2019 на трупі ОСОБА_10 виявлено такі тілесні ушкодження: рана м`яких тканин лівої тім`яно-скроневої діль-ниці голови, вдавлений перелом лівої тім`яної та лівої скроневої кісток з пошкодженням твердих та м`яких мозкових оболонок та речовини головного мозку в дільниці перелому, набряк речовини головного мозку, які могли утворитись в ніч з 16 на 17.06.2019. Смерть ОСОБА_10 настала від набряку речовини головного мозку внаслідок зазначеної відкритої черепно-мозкової травми.
Зазначені дії ОСОБА_8 підпадають під ознаки суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.115 КК України: умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 31 березня 2020 року задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого управління ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_9 та застосовано до ОСОБА_8 примусовий захід медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим режимом нагляду Вінницької обласної психіатричної лікарні №2.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання про застосування до останнього примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу, мотивуючи свої вимоги тим, що дана ухвала суду ґрунтується на припущеннях, стороною обвинувачення не доведено, а в матеріалах справи, відсутні жодні докази, які б доводили, що кров ОСОБА_10 залишилась на брюках ОСОБА_11 внаслідок перенесення знаряддя вбивства сокири з будинку на подвір`я, а саме такого висновку дійшов суд. Як вбачається із протоколу огляду місця події від 17.06.2019 року від ліжка покійної, яке знаходилось у самій дальній частині хати до вулиці де було виявлено знаряддя вбивства, сокиру, - не виявлено жодної краплини крові.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що належний контроль за прийняттям ліків ОСОБА_8 не здійснювався, а тому твердження сторони захисту. Що він перебував під дією седативних препаратів є об`єктивно не спроможним.

Те що ОСОБА_8 перебував у ніч вбивства під дією препаратів, а саме перебував у стані медикаментозного сну, доводиться і показами свідка ОСОБА_8 , який останній бачив матір живою, оскільки відвідував її близько 22:00 год. вечора 16.06.2019 року. При цьому ОСОБА_12 ( ОСОБА_8 ) спав на веранді, і так спав, що навіть не відреагував на свідка, не обізвався на його звернення.

Заслухавши захисника ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які підтримала вимоги викладені в апеляційній скарзі та просила їх задовольнити, прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до приписів ч.3 ст.514 КПК України, розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється за поданням представника медичного закладу (лікаря-психіатра), де тримається дана особа, у передбаченому статтею 95 Кримінального кодексу України та статтею 512 цього Кодексу порядку.

Згідно ч.2 ст.95 КК України особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення або про зміну застосування такого заходу. У разі відсутності підстав для припинення або зміни застосування примусового заходу медичного характеру представник закладу з надання психіатричної допомоги (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, направляє до суду заяву, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження застосування примусового заходу медичного характеру.
На думку колегії суддів, вказаних вимог закону судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення дотримано.
Судом першої інстанції належним чином досліджено та враховано всі обставини, які мають значення для прийняття правильного рішення.
Так, судом першої інстанції досліджені історії хвороб ОСОБА_8 , а саме медичні картки, вилучені з Комунального некомерційного підприємства «Вінницька обласна психіатрична лікарня №2» Вінницької обласної ради та Вінницької обласної клінічної психоневрологічної лікарні ім.акад.О.І.Ющенка. З анамнезу хвороби вбачається, що в 1982 році він служив в армії, через 9 місяців скоїв аварію на автомобілі, де загинуло 2 людей, а сам переніс струс головного мозку. Лікувався у шпиталі, потім переведений в Тульську облпсихлікарню, де визнаний неосудним. З армії комісований по ст.6-б. Поїхав до сестри в Нікопольський район, працював трактористом, потім лісорубом в Новгородській області, в Карельській АРСР. У 1993 році повернувся у Вінницьку область, працював сторожем в колгоспі. Вперше лікувався в ВОПНЛ ім.акад.Ющенка у 1993 році відчував слухові галюцинації, чув «голоси» коментуючого характеру. 24.06.1993 побив односельчанина, заподіявши йому легкі тілесні ушкодження. З 24.02.1994 хворий доставлений на СПЕ, визнаний неосудним. З 19.05.1994 по 06.02.2007 хворий знаходився на примусовому лікуванні в ВОПЛ №2. У зв`язку з покращенням психічного стану примусове лікування було припинене. Хворий в задовільному стані був виписаний додому. Після чого неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні в ВОПЛ №2. Остання госпіталізація у відділення №6 ВОПЛ №2 була з 02.06.2016 по 24.06.2016, виписаний в стані покращення, рекомендоване вдома підтримуюче лікування.
ОСОБА_8 перебуває на диспансерному обліку у лікаря-психіатра з діагнозом «параноїдна шизофренія, безперервний перебіг» (а.с.115 т.1). Крім того, перебував на стаціонарному лікуванні з 24.02.1994 по 19.05.1994 з діагнозом: «Шизофренія, параноїдна форма» (а.с.117 т.1). Також згідно ухвали народного суду Могилів-Подільськогорайону Вінницької області від 06.05.1994 відносно ОСОБА_8 застосовано примусовізаходи медичного характеру з поміщенням в психіатричну лікарню з посиленим режимом нагляду за те, що він 24.07.1993 біля 22 год. 00 хв. з хуліганських мотивів на території тракторної бригади АДРЕСА_2 приставав до ОСОБА_13 , побив його, спричинивши йому тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (а.с.113-114 т.2).
Згідно висновку судової психолого-психіатричної експертизи №73 від 01.08.2019 в період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння ОСОБА_8 страждав та страждає на хронічне психічне захворювання у вигляді параноїдної шизофренії безперервного типу перебігу (F20.00), а тому не міг та не може усвідомлювати свої дії та керувати ними і потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді примусового лікування в психіатричній лікарні із суворим режимом нагляду.
В суді першої інстанції були допитані експерти-психіатри ОСОБА_14 та ОСОБА_15 які пояснили що крім спостереження за ОСОБА_8 вивчали і медичну документацію, а саме історії хвороби з Комунального некомерційного підприємства «Вінницька обласна психіатрична лікарня №2» Вінницької обласної ради та Вінницької обласної клінічної психоневрологічної лікарні ім. акад. О.І.Ющенка, де вказано про випадки агресії. На момент обстеження в ОСОБА_8 агресії вже не було. Психічно хворий ОСОБА_8 може бути довгий час спокійним, але потім може бути спалах агресії, що є характерним для хворих на шизофренію. Для ОСОБА_8 необхідний суворий режим утримання, оскільки навіть при регулярному прийомі ліків можливі спалахи агресії. Хвороба тягне за собою розщеплення в поведінці хворого і у нього стан любові може переходити в стан ненависті.
Відповідно до висновком експерта №196 від 23.08.2019 зразок запаху, наданий на дослідження, вилучений з крові, відібраної у підозрюваного ОСОБА_8 , наявний та придатний для порівняльної ідентифікації. Запахові сліди, вилучені в ході огляду місця події з поверхні ручки вхідних дверей будинку та з поверхні дерев`яного руків`я сокири, наявні та придатні для ідентифікації особи. В ході дослідження встановлено, що зразки запахів, вилучені під час огляду місця події 17.06.2019 з поверхні ручки вхідних дверей будинку та поверхні дерев`яного руків`я сокири мають спільне джерело походження зі зразком запаху, вилученого з крові, відібраної у ОСОБА_8 (а.с.127-143 т.1);
Відповідно до виснову судово-психіатричного експерта №73 від 01.08.2019 вбачається, що ОСОБА_8 страждає на хронічне психічне захворювання у вигляді параноїдної шизофренії, безперервного типу перебігу (F20.00). Про це свідчать дані анамнезу про виникнення у нього, починаючи з 1993 р. недоречностей в поведінці, зокрема сварився з батьками, приставав до односельчан, міг проявляти агресію, конфліктував з матір`ю, погрожував їй фізичною розправою, тікав з дому, що супроводжувалось неадекватністю емоцій, непослідовним, паралогічним, розірваним, резонерським мисленням, вольовими порушеннями, розладами сприйняття, що призвело до порушення критичних та адаптаційних здібностей із соціально-трудовою дезадаптацією, слугувало причною для неодноразових госпіталізацій в психіатричну лікарню із встановленням ІІ групи інвалідності по психічному захворюванню. Даний висновок підтверджується і теперішнім психолого-психіатричним обстеженням, яке виявило у підекспертного типові для шизофренічного процесу симптоми у вигляді зниження психічної продуктивності, зростання аутизму, відстороненості, замкнутості у вигляді зниження психічної продуктивності, зростання аутизму, відстороненості, замкнутості, неадекватності емоційних реакції, характерних розладів мислення, волі, маячення, які у нього спостерігаються, відсутності критики до хвороби, своїх вчинків. Тому ОСОБА_8 скоїв правопорушення в хворобливому стані психічної діяльності, що позбавляє його можливості усвідомлювати свої дії і керувати ними стосовно інкримінованого йому діяння.
Вказані вище висновки зроблені експертами, піддавати їх сумніву у колегії суддів немає підстав.
Висновки, які суд першої інстанції поклав в основу оскаржуваної ухвали є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження, підтверджуються сукупністю наявних у матеріалах провадження доказів.
Твердження сторони захисту про необґрунтоване застосування ОСОБА_8 примусового заходу медичного характеру є безпідставними.
Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» від 03.06.2005 №7 зміна примусового заходу медичного характеру може полягати лише в його пом`якшенні у зв`язку з поліпшенням психічного стану особи (наприклад, у переведенні її з психіатричного закладу з посиленим наглядом до закладу зі звичайним наглядом) чи у скороченні строку перебування у психіатричному закладі.
Застосовуючи відносно ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим режимом нагляду, суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст.93,94 КК України, врахував те, що ОСОБА_8 відповідно до висновку судової психолого-психіатричної експертизи №73 від 01.08.2019 року в період часу до якого відноситься інкриміноване йому діяння страждав та страждає на хронічне психічне захворювання у вигляді параноїдної шизофренії безперервного типу перебігу (F20.00), а тому не міг та не може усвідомлювати свої дії та керувати ними і потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді примусового лікування в психіатричній лікарні із суворим режимом нагляду.
Наведене вище повністю спростовує твердження сторони захисту про безпідставне застосування судом першої інстанції щодо ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим режимом нагляду Вінницької обласної психіатричної лікарні №2, крім того, крім того, захисником належним чином не доведено можливість застосування щодо ОСОБА_8 іншого заходу.
За таких обставин, колегія суддів вважає оскаржувану ухвалу суду першої інстанції законною та обгрунтованою, а доводи апеляційної скарги сторони захисту безпідставними, які не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 31 березня 2020 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого управління ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_9 та застосовано до ОСОБА_8 примусовий захід медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим режимом нагляду Вінницької обласної психіатричної лікарні №2 залишити без змін.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4