У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2020 року
м. Київ

Справа №372/1811/19-к
Провадження №51-5272ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:

головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Обухівського районного суду Київської області від 12 березня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 16 липня 2020 року,

встановив:

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Обухівського районного суду Київської області від 12 березня 2020 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 Кримінального кодексу України (далі- КК України) та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 вересня 2019 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вирок Обухівського районного суду Київської області від 12 березня 2020 року стосовно нього без зміни.
Як установлено судами, 5 квітня 2019 року приблизно о 01:00 ОСОБА_4 , перебуваючи на АДРЕСА_1 , переслідуючи корисливу мету особистого збагачення за рахунок чужого майна, направлену на відкрите заволодіння чужим майном, шляхом перелазу через паркан, незаконно проник до території домоволодіння АДРЕСА_2 за вказаною адресою, що на праві приватної власності належить ОСОБА_5 , віднайшов вироби з чорного металу (металобрухт) та відніс їх за територію домоволодіння. Однак, був помічений потерпілим ОСОБА_5 , після чого, доводячи свій злочинний умисел до кінця, шляхом погрози застосування насильства до потерпілого, яке не є небезпечним для життя та здоров`я останнього, що виразилось у нецензурних висловлюваннях та погрозах нанести тілесні ушкодження останньому, відкрито повторно заволодів металобрухтом, загальною вагою 225 кг, завдавши шкоди потерпілому, що становить 1305,00 грн.
Короткий зміст наведених у касаційній скарзі вимог та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засудженим викладено вимогу про скасування вказаних судових рішень та направлення справи на новий судовий розгляд у суді першої інстанції з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

На обґрунтування своїх доводів щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону засуджений посилається на те, що судами:
під час дослідження доказів не перевірено показання потерпілого ОСОБА_5 та свідків;
слідчий експеримент проведений в такій формі, що не містить ознак відтворення дій, обстановки та обставин подій;
не перевірено доводи сторони захисту на предмет допустимості доказів та їх належної оцінки відповідно до вимог ст.240 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України);
апеляційним судом відмовлено у повторному досліджені доказів, які судом першої інстанції, на його думку, були досліджені неповно.

На обґрунтування своїх доводів щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність засуджений посилається на те, що судом:
неправильно кваліфіковано його дії за ч.2 ст.186 КК України, оскільки його дії слід кваліфікувати за ст.185 КК України;
не викладено всього обсягу обвинувачення, визнаного судом доведеним із зазначенням точного опису обставин, ознак об`єктивної сторони складу злочину та його кваліфікації;
судом апеляційної інстанції не перевірено вирок суду на предмет відсутності кваліфікуючої ознаки, а саме застосування погроз, які виразились у нецензурних висловлюваннях та застосування насильства до потерпілого, які є небезпечними для життя та здоров`я.

Мотиви Суду

Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, долучені до неї копії судових рішень, дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України з огляду на таке.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
У поданій касаційній скарзі засуджений, серед іншого, по суті не погоджується з установленими фактичними обставинами кримінального провадження, заперечує повноту судового розгляду, достовірність показань потерпілого, свідків, тоді як їх перевірка в силу ст. 433 КПК України до повноважень суду касаційної інстанції законом не віднесено.
Як убачається зі змісту вироку суду першої інстанції висновок суду про винуватість засудженого ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України. є обґрунтованим, його зроблено на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду з додержанням вимог ст. 23 КПК України й оціненими відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу.
Вирок суду першої інстанції ґрунтується на досліджених в ході судового розгляду доказах - показаннях потерпілого ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , протоколу огляду домоволодіння потерпілого ОСОБА_5 від 05 квітня 2019 року, протоколу огляду пункту прийому металобрухту від 05 квітня 2019 року, протоколу проведення слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_5 від 06 квітня 2019 року, протоколу проведення слідчого експерименту з обвинуваченим ОСОБА_4 від 08 квітня 2019 року, протоколах пред`явлення потерпілому ОСОБА_5 і свідку ОСОБА_10 осіб для впізнання, результатах перегляду в судовому засіданні відеозаписів із камер спостереження пункту прийому металобрухту.
На підставі безпосередньо досліджених доказів суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а саме - у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно.
Що стосується доводів засудженого про те, судом апеляційної інстанції не перевірено вирок на предмет кваліфікуючої ознаки, а саме застосування погроз, які виразились у нецензурних висловлюваннях та застосування насильства до потерпілого, які є небезпечними для життя та здоров`я то вони є безпідставними, оскільки з показань потерпілого ОСОБА_5 , які він давав в судовому засіданні, вбачається, що 05 квітня 2019 року у нічний час, приблизно 01:00, перебуваючи за місцем свого проживання за вказаною адресою, він почув шум на подвір`ї та побачив чоловіка, який викрадав належний йому металолом, окликнувши його, почув у відповідь брутальні вислови, та, злякавшись, закрився в будинку. Вранці повідомив про викрадення металолому своїх синів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які і викликали працівників поліції.
Зазначені показання потерпілого ОСОБА_5 повністю узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які були допитані в судовому засіданні суду першої інстанції, а також з результатами дослідження в судовому засіданні протоколу слідчого експерименту з участю потерпілого та відеозапису цієї слідчої дії.
Таким чином, доводи засудженого про те, що суди неправильно кваліфіковали його дії за ч.2 ст.186 КК України, оскільки його дії слід кваліфікувати за ст.185 КК України є безпідставними. Так, після викриття засудженого потерпілим, ОСОБА_4 застосував нецензурні висловлювання та погрози нанести тілесні ушкодження ОСОБА_5 , а також продовжив викрадення майна.
Що стосується доводів засудженого про те, що апеляційним судом відмовлено у повторному досліджені доказів, то вони є необґрунтованими.
Так, відповідно до вимог ч.3 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції за клопотанням учасників судового провадження зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Сам по собі факт непогодження з висновками суду першої інстанції не є підставою для повторного дослідження доказів.
Що стосується доводів засудженого про те, судами не перевірено доводи сторони захисту на предмет допустимості доказів та їх належної оцінки відповідно до вимог ст.240 КПК України, то вони є безпідставними, оскільки, як зазначив суд апеляційної інстанції, всі докази досліджені судом першої інстанції в їх сукупності та взаємозв`язку, узгоджуються між собою, відповідають вимогам належності та допустимості, не містять розбіжностей або суперечностей, які б могли вплинути на правильність висновку суду щодо винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст. 419 КПК України, перевірив усі доводи апеляційної скарги засудженого, які аналогічні доводам його касаційної скарги та навів відповідні мотиви на їх спростування, з якими погоджується і суд касаційної інстанції.
Таким чином, доводи касаційної скарги про істотне порушення вимог кримінального процесуального законута неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є безпідставними.

Інших доводів, які б свідчили про істотне порушення норм матеріального та процесуального права, що були б підставами для скасування судових рішень, засудженим у касаційній скарзі не наведено.
Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 374 КПК України, а ухвала апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК України.
Ураховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргоюзасудженого ОСОБА_4 на вирок Обухівського районного суду Київської області від 12 березня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 16 липня 2020 року.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3