ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2860/20 Справа № 193/591/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Софіївського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2020 року про задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, неодруженого, не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , до засудження мешкав за адресою: АДРЕСА_2 , судимий:
- 12.07.2016 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 71 КК України до покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.09.2016 року вирок змінено, постановлено вважати засудженим за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 121, ч. ч. 1, 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 8 років 3 місяців позбавлення волі,

за участю:
прокурора ОСОБА_8 ,
засудженого ОСОБА_9 ,
встановила:
Вказаною ухвалою задоволено клопотання засудженого ОСОБА_9 та звільнено останнього умовно-достроково із місць позбавлення волі на невідбутий строк покарання 2 роки 4 місяці 28 днів.
Рішення суду обґрунтовано тим, що ОСОБА_9 в місцях позбавлення волі перебуває з 01.10.2015 року. Під час утримання в Державній установі виконання покарань м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (№3), порушень встановлених вимог режиму утримання в місцях попереднього ув`язнення не допускав. Заохочень та стягнень не мав. З 27.09.2016 року міру кримінального покарання відбуває в Державній установі «Софіївська виправна колонія (№45)». За час відбування покарання характеризується посередньо. Мав одне стягнення за вживання спиртовмісної рідини. Чотири рази був заохочений правами начальника установи з метою стимулювання законослухняної поведінки. Працездатний, за власним бажанням, без оплати праці виконує роботи по благоустрою установи. Формально бере участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі. Підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними шляхом здійснення телефонних дзвінків. За вироком суду має позов 135 грн., виконавчі листи до установи не надходили.
Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що засуджений не представляє суспільної небезпеки, своєю поведінкою довів своє виправлення, про що свідчить кількість отриманих ним заохочень, відсутність непогашених стягнень та незначна сума цивільного позову.
Прокурор не погодився з даним рішенням суду. В апеляційний скарзі просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбуття покарання.
Посилається на те, що останній відбуває покарання у виді позбавлення волі за вчинення тяжких злочинів, а саме за вчинення корисного злочину та нанесення умисних тяжких тілесних ушкоджень. Крім того, він неодноразово судимий за вчинення тяжких злочинів.
Вказує, що відповідно до даних, які характеризують особу засудженого ОСОБА_9 встановлено, що останній за час відбуття покарання характеризується посередньо, має чотири заохочення та одне стягнення.
Зазначає, що судом першої інстанції не надано оцінки, яким чином засуджений бере участь і проявляє корисну активність в організації виховних заходів в установі, не надано оцінки участі ОСОБА_9 в самодіяльних організаціях та ставленню до праці.
Звертає увагу, що за таких характеризуючих засудженого ОСОБА_9 даних, а саме наявність п`яти заохочень та одного стягнення за весь період відбуття покарання, вбачається саме пристосувальницька поведінка останнього до вимог адміністрації установи, а не свідоме виправлення та доведення цього зразковою поведінкою та сумлінним ставленням до праці.
Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, ухвалу скасувати та ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_9 про застосування до нього вимог ст. 81 КК України.
Засуджений заперечував проти задоволення апеляційних вимог прокурора, вважав ухвалу законною та обґрунтованою.
В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.
Заслухавши суддюдоповідача, перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Висновок про можливість застосування умовно - дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в постанові №2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.
Під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги встановленого режиму утримання у колонії, не допускав порушень, визнав вину у скоєному злочині, розкаюється, сплатив повністю або частково завдані злочином збитки, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційованого виховного впливу, тощо.
Згідно вимог ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.
Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
Суд першої інстанції розглядаючи клопотання засудженого ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, належним чином не врахував загальну характеристику особи за весь період відбуття покарання, яка є нестабільною.
Так, ОСОБА_9 засуджено вироком Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.07.2016 року за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 71 КК України до покарання у виді 8 років 3 місяців позбавлення волі. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.09.2016 року вирок Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.07.2016 року змінено, постановлено вважати ОСОБА_9 засудженим за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 8 років 3 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 28.09.2015 року з 08.09.2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_9 перебуває з 01 жовтня 2015 року. Під час перебування у Державній установі виконання покарань м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (№ 3), порушень встановлених вимог режиму утримання в місцях попереднього ув`язнення не допускав, стягнень та заохочень не мав.
З 27 вересня 2016 року відбуває покарання в Державній установі Софіївська виправна колонія (№45), де характеризується посередньо. Має одне стягнення за вживання спиртовмісної речовини та чотири заохочення з метою стимулювання законослухняної поведінки. За власним бажанням, без оплати праці виконує роботи з благоустрою установи. До робіт із самообслуговування та благоустрою установи відноситься не належним чином. Заходи виховного характеру відвідує формально та формально бере участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі. Бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу Правова просвіта та Підготовка до звільнення.
Згідно вироку суду має позов на суму 135 гривень, але виконавчі листи до установи не надходили.
30.04.2020 року комісією установи відмовлено засудженому в умовно-достроковому звільненні згідно ст. 81 КК України, як такому, що не довів своє виправлення.
Крім того, з матеріалів подання вбачається, що ОСОБА_9 неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжких злочинів.
Враховуючи викладене, дані про особу засудженого, його ставлення до вчинених злочинів та не відшкодування цивільного позову, колегія суддів приходить до висновку, про нестабільну поведінку засудженого ОСОБА_9 під час відбуття всього періоду покарання, і хоча існують в його поведінці і позитивні зміни, однак це в повній мірі не дає підстави вважати, що він своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Окрім того, в матеріалах справи відсутні переконливі дані про те, що процес виправлення ОСОБА_9 досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі, а сам факт наявності чотирьох заохочень не свідчить про його виправлення та сумлінне ставлення останнього до праці.
Таким чином, висновки суду першої інстанції про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_9 від відбування покарання є помилковими та не відповідають обставинам провадження, даним про особу і поведінку засудженого.
З огляду на зазначене, апеляційний суд дійшов до висновку, що засуджений ОСОБА_9 не довів свого виправлення, що виключає можливість його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.
За таких обставин доводи апеляційної скарги прокурора підлягають задоволенню, а оскаржувана ухвала щодо засудженого скасуванню, з постановленням нової ухвали на підставі п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів,
постановила:
Апеляційну скаргу прокурора Софіївського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури ОСОБА_6 - задовольнити.
Ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2020 року про задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення щодо ОСОБА_9 скасувати, ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4