Справа № 567/1332/20 .
У Х В А Л А

14.12.2020 м. Острог

Слідчий суддя

Острозького районного суду

Рівненської області ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю

дізнавача СД Острозького ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_3

володільця майна ОСОБА_4

розглянувши, внесене у кримінальному провадженні №0000128, клопотання прокурора Острозького відділу Здолбунівської місцевої прокуратури ОСОБА_5 про арешт майна

встановив:

прокурор Острозького відділу Здолбунівської місцевої прокуратури ОСОБА_5 звернувся в суд із клопотанням про арешт майна, в якому просить накласти арешт на вантажопасажирський автомобіль марки «Mercedes Benz 310D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору та деревину породи береза у вигляді колодок об`ємом 3 м.куб.
В обґрунтування клопотання зазначив, що в провадженні СД Острозького ВП ГУНП в Рівненській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесені до ЄРДР за №0000128 від 09.12.2020, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що 08.12.2020 близько 10:50 год., було зупинено автомобіль марки «Mercedes Benz 310D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , жителя м.Острог Рівненської області, який перевозив деревину породи береза, без відповідних документів на вказану деревину.
В ході проведення огляду місця події було вилучено вантажопасажирський автомобіль марки «Mercedes Benz 310D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , із вмістом багажу, а саме деревини породи береза у вигляді колодок, об`ємом 3 м.куб.
Зазначає, що в ході досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вказаний транспортний засіб та деревину, що були вилучені в ході огляду місця події, оскільки є об`єктивні підстави вважати, що дане майно є речовими доказами та доказами кримінального правопорушення, а тому наявна необхідність у запобіганні його приховування, псування, зникнення, втрати, знищення, перетворення чи передачі стороннім особам.

В судовому засіданні дізнавач клопотання підтримав, посилаючись на обставини викладені в ньому та просить його задоволити. Зазначив, що на даний час вказаний транспортний засіб та деревина, що були вилучені в ході огляду, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Володілець майна в судовому засіданні заперечив проти накладення арешту на транспортний засіб та деревину. Пояснив, що вилучену деревину він купив, а відтак підстав вважати, що її походження є незаконним немає. Також вказав, що в нього наявні документи, що підтверджують купівлю даної деревини, однак органу досудового розслідування він їх ще не надавав.

Заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Встановлено, що 08.12.2020 близько 10:50 год., було зупинено автомобіль марки «Mercedes Benz 310D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , жителя м.Острог Рівненської області, який перевозив деревину породи береза, без відповідних документів на вказану деревину.
Відомості по даному факту було внесено до ЄРДР за №000128 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України.

В ході проведення огляду місця події було вилучено вантажопасажирський автомобіль марки «Mercedes Benz 310D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , із вмістом багажу, а саме деревини породи береза у вигляді колодок, об`ємом 3 м.куб.
Відповідно до п.7 ч.2 ст.131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження для досягнення його дієвості є арешт майна.

Згідно ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України, метою арешту є забезпечення кримінального провадження, збереження речових доказів, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Згідно з приписом ч.2 ст.168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку, огляду.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно постанови начальника СД Острозького ВП ГУНП в Рівненській області від 09.12.2020 року, вилучений транспортний засіб та деревину визнано речовими доказами в кримінальному провадженні.

Отже, оскільки вилучена деревина, сама по собі та в сукупності з іншими речами та документами кримінального провадження має важливе значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, є доказом кримінального правопорушення, відповідає критеріям ст.98, 167 КПК України та може бути підтвердженням вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення, тому наявні достатні підстави для накладення на неї арешту.

Водночас, слідчий суддя вважає, що застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.

Також на даній стадії слідчий суддя не в праві оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Відповідно до ст.ст.22, 26 КПК України, кримінальний процес являється змагальним і диспозитивним, що полягає у вільному подані учасниками процесу до суду доказів на підтвердження своєї позиції та захисту своїх інтересів.

В судовому засіданні встановлено, що досудове розслідування даного кримінального провадження не завершене, та факти вказані володільцем майна щодо обставин придбання ним вилученої деревини підлягають встановленню чи спростуванню під час досудового розслідування.

Враховуючи правову підставу для арешту майна, тобто виключення можливості втрати слідів злочину, можливість використання майна як доказів у кримінальному провадженні, розумність та співмірність обмеження права власності та наслідки арешту майна для власника, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для арешту вилученої деревини.

Відповідно до статей 7 та 16 КПК України, загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна є видом втручання у право на мирне володіння майном, що закріплено у ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зазначені вимоги у контексті застосування заходів забезпечення кримінального провадження вимагаються визначення статусу суб`єкта, майно якого підлягає арешту у кримінальному провадженні та законної мети здійснення такого обмеження відповідного права.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

В судовому засіданні дізнавачем не наведено переконливих доказів щодо настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню у разі незастосування арешту вилученого автомобіля, стосовно якого будь-які процесуальні дії не проводяться та яким користується ОСОБА_4 для забезпечення власних потреб.

Окрім того на даний час у кримінальному провадженні №0000128 підозра у вчиненні кримінального проступку за ч.1 ст.185 КК України, ні власнику автомобіля ОСОБА_4 , ні будь-яким іншим особам не пред`явлена.

Таким чином, матеріали кримінального провадження не свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника автомобіля, та не доведено розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

За вказаних обставин, слідчий суддя приходить до висновку що клопотання в частині накладення арешту на вантажопасажирський автомобіль марки «Mercedes Benz 310D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.131, 167, 170-173, 309, 376 КПК України, слідчий судя

ухвалив:

клопотання задоволити частково.

Накласти арешт на деревину породи береза у вигляді колодок, об`ємом 3 м3.

Покласти на слідчого в даному кримінальному провадженні обов`язок забезпечити зберігання арештованого майна, згідно Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження.

В задоволенні клопотання в частині накладення арешту на вантажопасажирський автомобіль марки «Mercedes Benz 310D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , відмовити.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Повний текст ухвали складено 15.12.2020.

Слідчий суддяОСОБА_1