ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 537/1472/20 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/2650/20 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 серпня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
з секретарем - ОСОБА_5 ,
за участю в режимі відеоконференції
прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Крюківського районного суду Полтавської області від 07 травня 2020 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Крюківського районного суду Полтавської області від 07 травня 2020 року обрано відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 05 липня 2020 року до 24-00 години.

Не погодившись з ухвалою суду, обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_7 подали апеляційні скарги, в яких просять на ухвалу Крюківського районного суду Полтавської області від 07 травня 2020 року скасувати та обрати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник в апеляційній скарзі вказує, що судом не досліджено вагомість доказів про вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, міцність соціальних зв`язків, наявність родини, не досліджено ризиків, можливості застосування іншого запобіжного заходу. ОСОБА_8 має постійне місце проживання, де мешкає з дружиною та донькою. Сторона обвинувачення посилалася на те, що ОСОБА_8 перебував понад 3 роки у розшуку, але чи розшукували його за місцем проживання прокурор не пояснив. Ризики жодним чином не підтверджені.

Обвинувачений в апеляційній скарзі з доповненнями вказує на відсутність виключних обставин для тримання його під вартою, заявлені прокурором ризики не можуть виправдовувати подальше застосування запобіжного заходу, посилається на практику Європейського суду з прав людини, яка вказує на необхідність дотримання розумних строків тримання під вартою. Підстави для продовження запобіжного заходу не обґрунтовані. Зазначає про стан здоров`я, лікарем-неврологом рекомендовано постійне тривале лікування із регулярним стаціонарним відновленим лікуванням, на теперішній час стан здоров`я значно погіршився через не надання необхідної кваліфікованої допомоги. Під час застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту жодних судових повісток, викликів до слідчого або суду не отримував, слідчі за адресою вказаною в ухвалі районного суду не приходили. Кримінальне провадження на підставі якого останній знаходиться під вартою слідчим закрито. 05.09.2019 року до суду надійшло кримінальне провадження з підробленими документами, які сфальшував слідчий ОСОБА_9 відносно якого здійснюється досудове розслідування ДБР. Також на теперішній час внесені відомості до ЄРДР про кримінальні правопорушення, вчиненні слідчими ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та іншими за №0000049.

Вислухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника на підтримку апеляційних скарг, думку прокурора, який заперечував проти їх задоволення, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.
Органами досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.355, ч.4 ст.189, ч.3 ст.187, ч.4 ст.187 КК України, більшість з яких є особливо тяжкими злочинами та за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років із конфіскацією майна.

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочинів, які інкримінуютьсяОСОБА_8 , суд апеляційної інстанції вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, так і потерпілих.
Поряд з цим, колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами обвинуваченого та захисника щодо необґрунтованості обвинувачення, оскільки прокурор, як сторона обвинувачення у кримінальному провадженні, реалізуючи свої процесуальні повноваження під час судового розгляду на власний розсуд враховує наявність встановлених та доведених фактичних обставин на підставі отриманих ним доказів під час досудового розслідування. Отже, твердження про безпідставність обвинувачення та його необґрунтованість спростовується змістом обвинувального акту переданого на розгляд суду першої інстанції в якому логічно та послідовно прокурором викладено формулювання обвинувачення та наявність фактичних обставин кримінального провадження, які прокурор вважає доведеними. Оцінку доказів, в тому числі і сторони обвинувачення, суд першої інстанції надасть в нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку відповідно до вимог ст.94 КК України, а тому на цій стадії процесу, тобто до закінчення судового розгляду, колегія суддів апеляційного суду не може погодитися із обґрунтованістю апеляційних доводів щодо безпідставності пред`явленого обвинувачення або його недоведеності.
ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень проти власності та авторитету державної влади, більшість з яких є особливо тяжкими злочинами та за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років із конфіскацією майна, в силу ст.89 КК України не судимий, на даний час відносно нього здійснюється судове провадження за фактом скоєння дорожньо-транспортної пригоди, що спричинила загибель людей, перебував у розшуку понад 3 років, наявністьофіційних джерел доходу виділеними матеріалами не підтверджено. Наявність у обвинуваченого постійного місця проживання та міцних соціальних зв`язків не зможе повністю усунути ризики.

За таких обставини колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами обвинуваченого та захисника щодо відсутності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав. Твердження щодо недоведеності існування ризиків, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки існування ризиків об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.
З огляду на зазначені для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв обґрунтоване рішення про необхідність застосування до ОСОБА_8 виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Доводи обвинуваченого та захисника щодо незаконного перебування ОСОБА_8 у розшуку та не переховування від органів досудового розслідування та суду не можуть бути враховані апеляційним судом, оскільки жодним чином не підтвердженні.
Належного медичного висновку, який би засвідчував факт неможливості утримання обвинуваченого в умовах ДУ «Полтавська установа виконання покарань №23» за станом здоров`я, суду не надано, а відповіді від 01.11.2019 року, 11.02.2020 року, що містяться в матеріалах справи вказують лише на наявність у ОСОБА_8 захворювань та не замінюють такого висновку.

Суд апеляційної інстанції роз`яснює обвинуваченому про те, що він не позбавлений процесуальної можливості заявити клопотання про проведення судово-медичної експертизи з метою встановлення наявності або відсутності хвороби, яка перешкоджає подальшому перебуванню в умовах слідчого ізолятору.
Колегією суддів будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, вважає за необхідне ухвалуКрюківського районного суду Полтавської області від 07 травня 2020 року залишити без змін.
Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Крюківського районного суду Полтавської області від 07 травня 2020 року про обрання обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді