Справа № 490/7468/20
н/п 1-кп/490/797/2020
Центральний районний суд м. Миколаєва
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2020 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:
Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
секретар - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
захисника - ОСОБА_5 ,
розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 про продовження строків тримання під вартою у кримінальному провадженні №0001615, відомості про яке внесено 08.05.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Червоноволодимирівки, Новоодеського району, Миколаївської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, раніше не судимого, не одруженого, працюючого формувальником в ГП НПКГ "Зоря" - "Машпроект", зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
В провадженні Центрального районного суду м. Миколаєва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001615, відомості про яке внесено 08.05.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.
Прокурор у судовому засіданні підтримав своє клопотання про продовження обраного відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строк якого спливає 08.11.2020 року, а завершити до вказаного часу судовий розгляд обвинувального акту у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 не виявляється можливим. Прокурор зазначив, що для запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1,3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме:

-переховуватися від органів досудового розслідування та суду є те, що він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення за вчинення якого передбачено відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк більше десяти років. Крім того, ОСОБА_4 мешкав разом з потерпілою ОСОБА_6 в квартирі, яку вони орендували та яка не є його власністю, що дає підстави вважати, що останній може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а тому наявні ризики, передбачені п.1 ч.1 ст. 177 КПК України;

-незаконно впливати на свідків та потерпілого, є те, що останні вказують на причетність ОСОБА_4 до вчинення вказаного кримінального правопорушення, а тому враховуючи те, що останньому відомо адреси проживання свідків, номери телефонів останніх, оскільки вони є його сусідами, зокрема свідок ОСОБА_7 , перебуваючи на волі може вживати заходи впливу на вказаних свідків, шляхом погроз фізичною розправою, знищенням або пошкодженням майна, з метою зміни ними показів на його користь.

А тому, на думку прокурора, на теперішній час вищевказані ризики не перестали існувати і не зменшилися, а інші запобіжні заходи, менш суворі ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти цим ризикам, необхідно продовжити відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Захисник заперечував проти продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Обвинувачуваний ОСОБА_4 підтримав думку свого захисника.
Суд, вислухавши думку, прокурора, захисника та обвинуваченого, приходить до наступних висновків по заявленому клопотаню.
Як слідує зі змісту ст. 199 КПК України, суд продовжує строк тримання обвинуваченого під вартою, якщо на момент розгляду клопотання про продовження цього строку ризики, враховані при застосуванні такого запобіжного заходу, не зменшилися.
Згідно до вимог ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Розглядаючи питання доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачуваного ОСОБА_4 , суд приходить до висновку про те, що на час здійснення судового провадження продовжують мати місце ризики, передбачені п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які враховувалися при обранні та подальшому продовженні останньому запобіжного заходу, зокрема, можливість обвинувачуваного переховуватися від суду та незаконно впливати на свідків та потерпілу.
Крім того, при встановленні наведених ризиків, суд, насамперед виходить з таких обставин, як вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим інкримінованого кримінального правопорушення, ступінь його тяжкості, а також суворість покарання, що загрожує обвинувачуваному ОСОБА_4 у разі визнання його винним за вчинення інкримінованого правопорушення.
Поряд із цим, суд не може не враховувати підвищену суспільну небезпеку інкримінованого обвинувачуваною кримінального правопорушення, що відповідно до вимог ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, а згідно до статті третьої Конституції України життя людини, зокрема, визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Разом із тим, статтею 9 Конституції України визначено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, враховуючи позицію, викладену у рішенні "Геращенко проти України", суди повинні, належним чином ураховуючи принцип презумпції невинності, розглянути всі факти, які свідчать "за" і "проти" існування публічного інтересу, який виправдовує відступ від норми статті 5 Конвенції.
А отже, зважаючи, зокрема, на правову позицію, викладену в п.п.35-43 рішення ЄСПЛ "Мюллер проти Франції", що тривале тримання під вартою може бути виправдано в тому чи іншому разі тільки тоді, коли є певні ознаки існування суспільного інтересу, що попри презумпцію невинності, переважує принцип поваги до особистої свободи, суд приходить до висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.
За такого, суд вважає за необхідне, виходячи з положень ст. ст. 176, 177, 199 КПК України, ст. ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та враховуючи наявність наведених вище ризиків та обставин, які свідчать про те, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час судового розгляду, та зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинувачуваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, суд приходить до висновку про доцільність продовження строку тримання ОСОБА_4 під вартою строком до 31 грудня 2020 року, включно.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 199, 370-372 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 задовольнити.
Строк обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити 31 грудня 2020 року, включно.
Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суд протягом семи днів з моменту її проголошення.

Суддя ОСОБА_1