Справа №463/8356/20
Провадження №1-кс/463/4685/20
У Х В А Л А

11 вересня 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

Cлідчий суддя ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши клопотання слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, погоджене прокурором відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, що поширює свою діяльність на Тернопільську область прокуратури Тернопільської області про відсторонення від посади підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 -

в с т а н о в и в :
В провадженні Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000055 від 19.03.2020р. за підозрою ОСОБА_6 та ще шести осіб у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 382 КК України.

Слідчий Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, за погодженням з прокурором, звернувся до слідчого судді з клопотанням про відсторонення ОСОБА_6 від посади начальника слідчого управління Головного управління ДФС у Тернопільській області на строк 2 місяці.

Клопотання мотивує тим, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 382, ч. 3 ст. 191 КК України умисному невиконанні ухвали суду, що набрала законної сили, вчинене службовою особою та вчинене групою осіб за попередньою змовою між собою, а також у розтраті чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене групою осіб за попередньою змовою між собою.

Згідно клопотання, ОСОБА_6 будучи головою комісії ГУ ДФС у Тернопільській області щодо обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним, діючи групою осіб із заступником голови комісії ОСОБА_7 , а також іншими членами комісії ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 без попередньої змови між собою, достовірно знаючи, що ухвалами Тернопільського міськрайонного суду від 03.03.2017 у справі № 607/1534/16-к та від 28.02.2019 у справі № 607/2545/19, які набрали законної сили, вирішено долю речових доказів шляхом передачі відповідним установам для їх технологічної переробки, зазначені ухвали суду умисно не виконали, а також перешкоджали виконанню зазначених ухвал.

Так, незважаючи на зазначені рішення суду щодо необхідності передачі речових доказів (спирту та алкогольних напоїв) відповідним установам для їх технологічної переробки ОСОБА_6 , будучи головою комісії ГУ ДФС у Тернопільській області щодо обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним, діючи групою осіб із заступником голови комісії ОСОБА_7 , а також іншими членами комісії ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 за попередньою змовою між собою, 07.03.2019 на засіданні відповідної комісії прийняли рішення передати на знищення, утилізацію зазначеного майна ТзОВ «Укрекопроект», яке в подальшому знищено зазначеним товариством згідно актів про утилізацію неякісної або небезпечної продукції шляхом спалювання в печі.

Таким чином, ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, будучи головою комісії ГУ ДФС у Тернопільській області щодо обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним, діючи групою осіб із заступником голови комісії ОСОБА_7 , а також іншими членами комісії ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 за попередньою змовою між собою, 07.03.2019, перебуваючи у приміщенні ГУ ДФС у Тернопільській області у м. Тернополі та достовірно знаючи, що ухвалами Тернопільського міськрайонного суду від 03.03.2017 у справі № 607/1534/16-к та від 28.02.2019 у справі № 607/2545/19, які набрали законної сили, вирішено долю речових доказів, зокрема спирту та алкогольних напоїв, шляхом передачі відповідним установам для їх технологічної переробки, зазначені ухвали суду умисно не виконали, а також перешкоджали виконанню зазначених ухвал та без належних правових підстав прийняли рішення про передачу на знищення, утилізацію зазначеного майна на ТзОВ «Укрекопроект», в результаті чого вказане майно (спирт та алкогольні напої), яке відповідно до рішень суду підлягало передачі відповідним установам для їх технологічної переробки - знищено зазначеним товариством згідно актів про утилізацію неякісної або небезпечної продукції шляхом спалювання в печі, чим підозрюється в умисному невиконанні ухвали суду, що набрала законної сили, яке вчинено службовою особою та вчинене групою осіб за попередньою змовою між собою, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 382 КК України.

Він же, будучи головою комісії ГУ ДФС у Тернопільській області щодо обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним, діючи групою осіб із заступником голови комісії ОСОБА_7 , а також іншими членами комісії ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 за попередньою змовою між собою, маючи умисел на незаконну розтрату майна, зокрема спирту та алкогольних напоїв, які підлягають конфіскації за рішенням суду, у порушення п. п. 7, 8, 9, 14, 16 Порядку, без визначення суми можливої виручки від реалізації продуктів переробки майна, його утилізації та без урахування економічної доцільності їх промислової переробки, з обсягу вилученої партії, вмісту спирту, спирт та алкогольні напої, які у 2-х рішеннях суду підлягають спеціальній конфіскації шляхом передачі їх відповідним установам для технологічної переробки (ухвала Тернопільського міськрайонного суду від 28.02.2019 №607/2545/19 (1-кс/607/1734/19) по кримінальному провадженню № 0000803 від 20.11.2017 та ухвала Тернопільського міськрайонного суду від 03.03.2017 №607/1534/16-к (1-кс/607/466/2017) по кримінальному провадженню №0000098 від 20.10.2015), а також відповідно 5-ти рішень судів підлягають спеціальній конфіскації в дохід держави (вирок Бучацького районного суду від 07.05.2018 №595/483/18 (1-кп/595/81/2018) по кримінальному провадженню № 0000006 від 30.03.2018, вирок Тернопільського міськрайонного суду від 16.10.2018 №607/19816/18 (1-кп/607/1397/2018) по кримінальному провадженню № 0000027, ухвала Тернопільського міськрайонного суду від 18.10.2018 № 607/19810/18 по кримінальному провадженню № 0000029 від 21.09.2018, вирок Тернопільського міськрайонного суду від 19.02.2019 №607/1833/19 по кримінальному провадженню № 0000023 та ухвала Тернопільського міськрайонного суду від 08.04.2019 № 607/5100/19 (1-кн/607/907/2019) по кримінальному провадженню № 0000001 від 03.01.2019), 07.03.2019 та 10.04.2019 на засіданні відповідної комісії прийняли рішення передати на знищення, утилізацію зазначеного майна (3180,06 декалітрів безводного спирту та 56527 шт. скляного посуду з під алкогольних напоїв) до ТзОВ «Укрекопроект», яке в подальшому знищено зазначеним товариством згідно актів про утилізацію неякісної або небезпечної продукції шляхом спалювання в печі.

Таким чином, ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, будучи головою комісії ГУ ДФС у Тернопільській області щодо обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним, діючи групою осіб із заступником голови комісії ОСОБА_7 , а також іншими членами комісії ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 за попередньою змовою між собою, 07.03.2019 та 10.04.2019, перебуваючи у приміщенні ГУ ДФС у Тернопільській області у м. Тернополі вул. Білецька, 1, маючи умисел на незаконну розтрату майна, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, зокрема спирту та алкогольних напоїв, які підлягають конфіскації за рішенням суду, у порушення п. п. 7, 8, 9, 14, 16 Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1998 № 1340, без визначення суми можливої виручки від реалізації продуктів переробки майна, його утилізації та без урахування економічної доцільності їх промислової переробки, з обсягу вилученої партії, вмісту спирту, спирт та алкогольні напої, які у 2-х рішеннях суду підлягають спеціальній конфіскації шляхом передачі їх відповідним установам для технологічної переробки, а також відповідно 5-ти рішень судів підлягають спеціальній конфіскації в дохід держави, на засіданні відповідної комісії, достовірно знаючи, що економічно доцільно 3180,06 декалітрів безводного спирту та 56527 шт. скляного посуду з під алкогольних напоїв передати на промислову переробку, прийняли рішення передати на знищення, утилізацію зазначеного майна до ТзОВ «Укрекопроект», яке в подальшому знищено зазначеним товариством згідно актів про утилізацію неякісної або небезпечної продукції шляхом спалювання в печі, в результаті чого державі завдано збитків на загальну суму 115715,08 грн., чим підозрюється у розтраті чужого майна, здійснено шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене групою осіб за попередньою змовою між собою, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України.

На даний час відповідно до наказу в.о. голови ДФС України № 800-о від 23.06.2020 ОСОБА_6 призначений на посаду начальника слідчого управління Головного управління ДФС у Тернопільській області.

Перебування ОСОБА_6 на даній посаді безпосередньо сприяло вчиненню ним інкримінованих кримінальних правопорушень, а його корисливий мотив дає підстави вважати, що перебуваючи на посаді він може як особисто з використання владних повноважень, так і з застосуванням зв`язків, здобутих під час роботи в державних та правоохоронних органах, впливати на свідків, схиляти їх до дачі неправдивих показань, шляхом умовляння, підкупу, погроз, створювати штучні докази своєї невинуватості, а також вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити вчиняти злочин, в якому обвинувачується.

Прокурор та слідчий в судовому засіданні підтримали вимоги клопотання. Дали пояснення, аналогічні вищенаведеним та просять таке задовольнити.

Захисник проти клопотання заперечив, вважаючи повідомлену підозру незаконною. Зокрема, обов`язковою умовою настання кримінальної відповідальності за ст. 382 КК України є наявність у цьому рішенні вимоги зобов`язального чи забороняючого характеру, яка стосується конкретного зобов`язаного суб`єкта, однак ухвали Тернопільського міськрайонного суду від 03.03.2017р. у справі № 607/1535/16-к та від 28.02.2019р. у справі № 607/2575/19 вказують лише на застосування спеціальної конфіскації і не містять вимог зобов`язального чи забороняючого характеру, як і не містять конкретного зобов`язаного суб`єкта. Крім того, стаття 382 КК України не передбачає кримінальної відповідальності за невиконання ухвал слідчих суддів. Так само, вважають незаконною підозру за ч. 3 ст. 191 КК України, оскільки за діяння, описані в підозрі, очевидно відсутні корисливий мотив, відсутнє збільшення доходів, поліпшення майнового стану кого-небудь, відсутня реальна майнова шкода, прямі майнові збитки, відсутній вигодонабувач. Також, у підозрюваного відсутній статус службової особи, наявність збитків ґрунтується на припущеннях, відсутні кваліфікуючі ознаки за попередньою змовою групою осіб, відсутній умисел на вчинення кримінального правопорушення. Ризики впливу на свідків чи можливість перешкоджання кримінальному провадженні іншим чином не доведені, жодних свідків у справі не допитувалось, створення штучних доказів своєї невинуватості є неможливе, оскільки всі документи, які мають значення для кримінального провадження вилучені. Твердження про можливість вчинення іншого кримінального правопорушення є припущенням. Просить в задоволенні клопотання відмовити.

Підозрюваний ОСОБА_6 в судовому засіданні в повному обсязі підтримав пояснення свого захисника.

Вивчивши та дослідивши матеріали клопотання, додані до нього документи, приходжу до наступного висновку.

Про підозру у вчиненні даного злочину ОСОБА_6 повідомлено 04.09.2020р.

Згідно ч. 5 ст. 65 Закону України «Про запобігання корупції», особа, якій повідомлено про підозру у вчиненні нею злочину у сфері службової діяльності, підлягає відстороненню від виконання повноважень на посаді в порядку, визначеному законом.

Зазначена норма права, виходячи з її системного тлумачення та способу викладення її змісту є відсилочною (бланкетною), тобто містить посилання на іншу норму права та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою.

При цьому, системний лінгвістично-логічний аналіз цієї норми дозволяє стверджувати, що законодавець, застосовуючи для семантико-синтаксичного відношення в реченні дієслово недоконаного виду «підлягає», яке відповідає на запитання «чому?», означає «підпадати під дію» та зумовлює «залежність від чогось», настання наслідку (відсторонення від посади) поставив в залежність від факту повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину у сфері службової діяльності, після чого зробив відсилку до закону, яким регулюється порядок застосування такого наслідку.

В свою чергу, «законом», згадка про який міститься у положеннях ч. 5 ст. 65 Закону України «Про запобігання корупції» є виключно відповідні положення КПК України, які власне, і регулюють порядок застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як відсторонення від посади.

Іншими словами, граматична побудова норми ч. 5 ст. 65 Закону України, яка визначає її юридичний зміст не містить імперативної вказівки на відсторонення особи від посади у випадку вчинення нею злочину у сфері службової діяльності, як це наприклад, могло б бути у випадку вживання у реченні присудка з допоміжним дієсловом «повинен бути», а лише вказує, що вчинення цього злочину є однією з спеціальних умов для відсторонення особи від посади, тоді як іншими спеціальними умовами для відсторонення особи від посади, згідно ч. 1 ст. 154 КПК України, є вчинення виключно злочину, а не кримінального проступку.

Водночас, поряд з такими умовами для відсторонення особи від посади норми ч. 1 ст. 157 КПК України визначають підстави для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Вказане узгоджується з положенням ч. 2 ст. 1 КПК України, яка визначає, що кримінальне процесуальне законодавство України складається не лише з КПК України, але й з інших законів України.

Згідно ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.

За змістом ч. 3 ст. 132 КПК України, Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Відсторонення від посади, згідно з п. 4 ч. 2 ст.131 КПК України є заходом забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ст. 154 КПК України, відсторонення від посади може бути здійснено щодо особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину.

При вирішенні питання про відсторонення від посади слідчий суддя, суд зобов`язаний врахувати такі обставини: 1) правову підставу для відсторонення від посади; 2) достатність доказів, які вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) наслідки відсторонення від посади для інших осіб (ч.2 ст.157 КПК України).

Проаналізувавши наведені у клопотанні обставини та додані до нього документи, якими слідчий підтверджує доводи клопотання, вважаю, що вони свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_6 інкримінованих кримінальних правопорушень, що підтверджується наступними доказами, зокрема:
висновком судово-економічної експертизи №1058-1065/20-22 від 25.08.2020, згідно якого розмір заподіяних державному бюджету збитків складає: від вартості переробки спирту етилового та алкогольних напоїв 87 451,58, від вартості реалізації скляного посуду 28263,50 грн.;

довідкою перевірки б/н від 14.08.2020 за результатом проведення аудиту, згідно якої за умови переробки спирту та алкогольних напоїв (речових доказів у кримінальному провадженні) до державного бюджету могло поступити 87 451,58 грн., а від реалізації скляного посуду з-під вказаних алкогольних напоїв 28263,50 грн.

протоколами засідань комісії ГУ ДФС у Тернопільській області щодо обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави від 07.03.2019 та 10.04.2019, згідно яких ОСОБА_6 та інші члени комісії прийняли рішення про передачу на знищення спирту та алкогольних напоїв (речових доказів у кримінальному провадженні);

іншими зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме самими судовими рішеннями.
Такі докази в об`єктивному взаємозв`язку вказують на обґрунтованість підозри ОСОБА_6 , оскільки несуть в собі достатню кількість фактів та відомостей, які б задовольняли об`єктивного спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила правопорушення.

При цьому, оцінюючи вказані докази з точки зору належності, допустимості, достовірності слідчим суддею не встановлено істотного порушення прав та свобод людини при отриманні таких доказів. Зрештою, сторона захисту на такі обставини не посилається.

Також, виходячи з фактичних обставин справи, слід погодитись з правильністю кримінально-правової кваліфікації дій ОСОБА_6 , а що стосується аргументів сторони захисту про необґрунтованість підозри та неправильну кваліфікацію, слідчий суддя надає їм правову оцінку та звертає увагу на таке.

З об`єктивної сторони правопорушення, передбачене ст. 191 КК України полягає в тому числі у розтраті чужого майна, під чим слід розуміти незаконне і безоплатне витрачання (споживання, продаж, безоплатну передачу, обмін, передачу в рахунок погашення боргу тощо) винним чужого майна, яке йому ввірене чи перебувало в його віданні. В результаті розтрати винний поліпшує майнове становище інших осіб шляхом безпосереднього споживання ними незаконно вилученого майна, позбавлення їх за рахунок витрачання такого майна певних матеріальних витрат, збільшення доходів інших осіб.

При цьому, діяння може кваліфікуватися як розтрата лише у разі, коли його предметом виступає майно, яке було ввірене винному чи було в його віданні, тобто воно знаходилось у правомірному володінні винного, який був наділений правомочністю по розпорядженню, управлінню, доставці або зберіганню такого майна. Така правомочність може обумовлюватись службовими обов`язками, договірними відносинами або спеціальним дорученням. Ця правомочність може виникати не лише в осіб, які перебувають у трудових відносинах з підприємством, установою чи організацією незалежно від форми власності (комірник, експедитор, агент з постачання, продавець, касир). Такою правомочністю можуть наділятися і будь-які інші (приватні) особи, яким власник майна відповідно до закону передає певні повноваження щодо розпоряджання, управління, доставки чи зберігання майна. Така правомочність у особи може виникнути на підставі цивільно-правових угод підряду, найму, оренди, комісії, прокату, перевезення, зберігання. При цьому не має значення, яким саме власником юридичною чи фізичною особою винний був наділений певною правомочністю щодо відповідного майна.

У справі яка розглядається ситуація виглядає таким чином, що було майно, яке на підставі судових рішень підлягало спеціальній конфіскації, в тому числі у спосіб передачі відповідним установам для їх технологічної переробки або в дохід держави, однак в подальшому саме на підставі рішення комісії воно було знищено, хоча згідно експертного висновку держава могла отримати дохід в сумі 115 715,08 грн.

Як уже зазначалось вище, такі обставини несуть в собі достатню кількість фактів та відомостей, які б задовольняли об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_6 , можливо, вчинив правопорушення, тоді як питання про наявність у нього статусу службової особи, корисливого мотиву, збільшення доходів, поліпшення майнового стану кого-небудь, реальної майнової шкоди, прямих майнових збитків та наявність вигодонабувача мають бути дослідженні безпосередньо під час прийняття прокурором рішення про направлення обвинувального акту до суду, після чого всім цим аргументам повинен надати правову оцінку суд під час розгляду обвинувального акту по суті.

Що ж стосується правильності кваліфікацій дій підозрюваного за ст. 382 КК України, слідчий суддя погоджується з доводами сторони захисту, що правильність такої кваліфікації є під сумнівом, оскільки як зазначив Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі під час розгляду кримінальної справи № 554/10478/15-к (постанова від 26.02.2019р.) обов`язковою умовою настання відповідальності за невиконання судового рішення є наявність у цьому рішенні вимоги зобов`язального чи забороняючого характеру. Причому така вимога повинна стосуватися конкретного зобов`язаного суб`єкта, до відома якого своєчасно було доведено відповідний обов`язок за рішенням суду.

Виходячи зі змісту ухвал слідчих суддів від 03.03.2017р. у справі № 607/1534/16-к та від 28.02.2019р. у справі № 607/2545/19, в таких немає безпосередньої вказівки, яка б стосувалась комісії ГУ ДФС у Тернопільській області щодо обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним.

Крім того, виходячи з буквального тлумачення положень статті 382 КК України, що зрештою є предметом широкої юридичної дискусії, питання про можливість притягнення до кримінальної відповідальності за невиконання ухвал слідчих суддів потребує чіткого законодавчого регулювання.

Однак, в межах даного клопотання існує обґрунтована підозра про вчинення підозрюваним іншого більш тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, і тому слідчий суддя в межах вирішення питання про відсторонення від посади не буде зупинятись на тому, що обґрунтованість підозри за ст. 382 КК України є під сумнівом. Зрештою, відповіді на питання, які в цій частині ставлять обґрунтованість підозри під сумнів, мають бути надані безпосередньо під час розгляду обвинувального акту по суті, а не під час розгляду клопотання про відсторонення від посади.

Отже, слід вважати, що слідчим та прокурором виконано вимоги п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України.
Враховуючи посаду ОСОБА_6 , яку він займає і яка безпосередньо сприяла вчиненню ним інкримінованого кримінального правопорушення, вважаю, що існує ризик незаконного впливу на свідків кримінального провадження, в тому числі працівників ТзОВ «Укрекопроект», які проводили знищення речових доказів, при тому що сам по собі, такий ризик є актуальним допоки свідки не будуть допитані в суді під час розгляду кримінального провадження.

На даний час особи, які можуть бути причетні до даного кримінального правопорушення не встановлені, а відтак, потреби досудового розслідування, які полягають у перешкоджанні впливу на свідків та інших учасників кримінального провадження, виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного як відсторонення його від посади, що одночасно, сприятиме виконанню завдань кримінального провадження.

Тому, слід вважати, що слідчим та прокурором виконано вимоги пунктів 2 та 3 ч. 3 ст. 132 КПК України.
Згідно ч. 1 ст. 157 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у задоволенні клопотання про відсторонення від посади, якщо слідчий, прокурор не доведе наявність достатніх підстав вважати, що такий захід необхідний для припинення кримінального правопорушення, припинення або запобігання протиправній поведінці підозрюваного чи обвинуваченого, який, перебуваючи на посаді, може знищити чи підробити речі і документи, які мають значення для досудового розслідування, незаконними засобами впливати на свідків та інших учасників кримінального провадження або протиправно перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
При цьому, виходячи з синтаксичного аналізу норми ч. 1 ст. 157 КПК України, вживання сурядного розділового сполучника «або» для з`єднання однорідних членів речення створює альтернативний перелік і якщо такий перелік перераховує умови для настання певного правового наслідку, то наслідок настає за наявності хоча б однієї з перерахованих умов.
Відповідно до згаданих вище обставин кримінального провадження, ймовірні злочини вчинені ОСОБА_6 саме завдяки займаній посаді.
Відтак, окрім ризику впливу на свідків та інших учасників кримінального провадження, є всі підстави вважати, що ОСОБА_6 , займаючи згадану вище посаду та використовуючи свої службові повноваження і зв`язки з колегами, зможе створювати штучні докази своєї невинуватості, в тому числі у спосіб знищення чи підробки документів, які мають значення для досудового розслідування
Таким чином, стороною обвинувачення доведені обставини, передбачені ч. 1 ст. 157 КПК України.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 157 КПК України, при вирішенні питання про відсторонення від посади слідчий суддя, суд зобов`язаний врахувати наслідки відсторонення від посади для інших осіб.
З огляду на правову природу таких наслідків, на думку слідчого судді дана обставина повинна досліджуватись в комплексі зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у якій йдеться про таке:

Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно практики ЄСПЛ, яку останній повторив у справі «Денісов проти України» (рішення від 25.09.2018р., заява № 76639/11, п. 100, 102, 107, 115) хоча зі статті 8 Конвенції прямо не випливає право на працевлаштування або право на вибір конкретної професії, поняття «приватне життя» у широкому розумінні в принципі не виключає діяльність професійного або ділового характеру. Зрештою, саме у рамках трудової діяльності більшість людей мають значну можливість розвивати стосунки із зовнішнім світом (див. рішення у справі «Нємець проти Німеччини» (Niemietz v. Germany), від 16 грудня 1992 року, пункт 29, Серія A № 251B, та згадані рішення у справах «Олександр Волков проти України» (Oleksandr Volkov v. Ukraine), пункт 165, «Барбулеску проти Румунії» (Barbulescu v. Romania), пункт 71). Отже, професійне життя є частиною зони взаємодії між особою та іншими людьми, що за певних обставин навіть в публічному контексті може підпадати під сферу «приватного життя» (див. згадане рішення у справі «Фернандез Мартінез проти Іспанії» (Fernandez Martinez v. Spain), пункт 110).

У справах, що входять до наведеної категорії, Суд застосовує поняття «приватного життя» на підставі двох різних підходів: (б) визначення питання «приватного життя» як підстави для спору (підхід, заснований на підставах) та (в) вилучення питання «приватного життя» з наслідків оскаржуваного заходу (підхід, заснований на наслідках).
Коли підстави для застосування заходу, який впливає на професійне життя особи, не пов`язані з її приватним життям, питання за статтею 8 Конвенції може все одно виникнути, якщо оскаржуваний захід має або може мати серйозні негативні наслідки для приватного життя особи. У зв`язку з цим Суд враховував негативні наслідки з точки зору (i) впливу на «внутрішнє коло», зокрема, коли виникали серйозні матеріальні наслідки, (ii) можливостей особи «встановлювати та розвивати відносини з іншими людьми», та (iii) впливу на репутацію особи.
При застосуванні підходу, заснованого на наслідках, рівень суворості з огляду на всі наведені аспекти набуває вирішального значення. Саме заявник має переконливо продемонструвати, що цей рівень був досягнутий у його справі. Заявник має надати докази, які підтверджуватимуть наслідки оскаржуваного заходу. Суд визнає, що стаття 8 Конвенції є застосовною лише за умови, що ці наслідки є дуже серйозними та значною мірою впливають на його приватне життя.
Страждання заявника мають оцінюватись шляхом порівняння його життя до та після вжиття відповідного заходу.
Застосовуючи і даній справі підхід, заснований на наслідках слідчий суддя враховує, що так чи інакше відсторонення від посади матиме негативні наслідки для малолітньої дитини підозрюваного, його повнолітнього сина, який продовжує навчання і які перебувають на його утриманні.
Крім того, не викликає сумніву той факт, що відсторонення підозрюваного від посади вплине на його можливості встановлювати та розвивати відносини з іншими людьми, та вплине на його репутацію.
Однак, як вбачається, підозрюваний одружений і діти також перебувають на утриманні матері, яка, як вбачається з даних електронної декларації підозрюваного за 2019 рік, працює та отримує доходи, а також має власні заощадження.
З цих же підстав слідчий суддя відкидає аргументи сторони захисту про те, що на утриманні підозрюваного перебуває матір пенсійного віку, оскільки останній, як вбачається, виплачується пенсія.
Отже, порівнюючи життя підозрюваного до та після відсторонення його від посади, слідчий суддя не вбачає негативних наслідків для його приватного життя такого рівня суворості, що це б становило порушення вимог статті 8 Конвенції. Достатньо переконливих доказів, які б доводили протилежне сторона захисту не надала.
Зрештою, такий захід забезпечення кримінального провадження як відсторонення від посади має тимчасовий характер, потреба в якому після виконання завдань кримінального провадження з часом відпадає. Отже, можливості підозрюваного встановлювати та розвивати відносини з іншими людьми, а також його репутація не зазнають непоправної шкоди.
Відповідно, слідчий суддя у відповідності до вимог п. 3 ч. 2 ст. 157 КПК України не вбачає можливості настання тяжких наслідків для інших осіб у випадку відсторонення підозрюваного від посади.
Таким чином, враховуючи відсутність негативних наслідків відсторонення підозрюваного від посади для інших осіб, приходжу до висновку, що досягнути завдань кримінального судочинства неможливо без відсторонення підозрюваного від посади і тому клопотання слід визнати обґрунтованим та задовольнити, відсторонивши ОСОБА_6 від займаної посади.

При цьому, за встановлених обставин та доведеності обставин, передбачених у ч. 3 ст. 132 КПК України, а також наявності обґрунтованого ризику знищення чи підробки речей і документів, які мають значення для досудового розслідування,відсторонення від посади слідчий суддя вважає об`єктивно виправданим в сучасному демократичному суспільстві, і як наслідок, порушень статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод немає. Зрештою, на таке порушення не посилається і сторона захисту.

Строк відсторонення слід обмежити строком досудового розслідування, який відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України не може перевищувати двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Керуючись вимогами статей 131, 132, 154-157, 309, 395 КПК України

п о с т а н о в и в :
Клопотання задовольнити.

Відсторонити підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від посади начальника слідчого управління Головного управління ДФС у Тернопільській області до 04 листопада 2020 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню.
Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого у даному кримінальному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 16.09.2020 року о 13:30 год.

Слідчий суддя: ОСОБА_1