Дата документу 26.10.2020 Справа № 334/5629/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1748/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №334/5629/19Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2020 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 18 вересня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Заповітне Кам?янсько-Дніпровського району Запорізької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який утримується в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,

ВСТАНОВИЛА
Вказаною ухвалою районного суду задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні передбаченого ч.2 ст.186 КК злочину строком на 60 днів, тобто до 17.11.2020 року.

В апеляційній скарзі обвинувачений просив ухвалу суду змінити, застосувати до нього запобіжний захід у виді домашнього арешту, а також визначити мінімальний розмір застави. Свої вимоги мотивував тим, що він вже 1 рік та 3 місяці утримується під вартою, при цьому ризики, на які посилався прокурор в своєму клопотанні, нічим не доведені. Крім того, у справі вже допитані усі особи, докази зібрані, а відтак він жодним чином не зможе впливати на хід судового розгляду. Суд першої інстанції продовжуючи строк його тримання під вартою не навів в ухвалі вагомих та достатніх підстав його подальшого утримання під вартою. Крім того, йому не було надано можливості ознайомитися з клопотанням прокурора про продовження строку тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; обвинуваченого, який підтримав доводи і вимоги своєї апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні; прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З представлених матеріалів провадження вбачається, що на розгляді Ленінського районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК.

Під час судового розгляду даного кримінального провадження прокурор в черговий раз звернувся до суду із клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

Суд, задовольняючи дане клопотання та продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, виходив з того, що встановлені у даній справі ризики того, що обвинувачений може ухилитися від суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, на даний час не зменшилися і продовжують існувати, а тому для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого. При цьому підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу відсутні.

Проте колегія суддів не може погодитись із таким рішенням суду виходячи з такого.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності ризиків зазначених у ст.177 КПК, зобов`язаний оцінити та врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

Право на свободу та особисту недоторканість може бути обмежене, однак таке обмеження має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина, принципів справедливості, рівності та домірності (пропорційності), із забезпеченням справедливого балансу інтересів особи та суспільства, на підставі та в порядку, визначених законами України, з урахуванням актів міжнародного права, позицій Європейського суду з прав людини за вмотивованим рішенням суду.

При обґрунтуванні рішення про продовження строків тримання під вартою необхідно враховувати вимоги ст.199 КПК України та положення, встановлені у рішеннях Європейського Суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Проте, на переконання колегії суддів, рішення суду про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 не ґрунтується на даних вимогах закону.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що у даному кримінальному провадженні до обвинуваченого ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою 27.06.2019 року та з цього часу цей запобіжний захід неодноразово продовжувався судом. Тобто обвинувачений тримається під вартою майже 1 рік та 4 місяці.

При цьому будь-яких даних, які б свідчили про тривалий нерозгляд кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 з вини сторони захисту матеріали провадження у собі не містять.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що суд першої інстанції повинен вживати необхідних заходів щодо розгляду кримінального провадження у розумні строки, оскільки недотримання строків розгляду кримінальних справ порушує конституційне право на гарантований статтею 55 Конституції України судовий захист і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.
Розумним, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
З наданих матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні одного епізоду кримінального правопорушення.

Зміст матеріалів справи свідчить про те, що суд першої інстанції, неодноразово продовжуючи строк тримання обвинуваченого під вартою, в тому числі і оскаржуваною на разі ухвалою, посилався на неможливість закінчення судового розгляду, зокрема через недопит свідків та самого обвинуваченого.

Однак при цьому судом не зазначено, з яких причин наразі протягом більше 1 року перебування справи в провадженні суду недопитані 5 свідків та безпосередньо сам обвинувачений. Судом не зазначено яких саме свідків необхідно допитати, їх кількість, а також наскільки важливими є їх покази для даного провадження.

Разом з тим, тривале тримання під вартою обвинуваченого із зазначених судом підстав свідчить про неналежну організацію судом судового розгляду, яка вкрай негативно позначається на законних правах обвинуваченого ОСОБА_7 на своєчасний розгляд його справи.

Крім того, в обґрунтування свого рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 суд послався на існування у вказаній справі таких ризиків, як можливість вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення та переховування від суду.

Однак при цьому суд першої інстанції не звернув уваги на практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), який в своїх рішеннях запровадив стандарт, за яким ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою (рішення «Ноймайстер проти Австрії» та «Мамедова проти Росії»).
Що стосується ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, то він хоча і існує, проте з огляду на конкретні обставини справи не може бути достатньою підставою для тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.
Крім того, відповідно до практики ЄСПЛ з плином часу тривале тримання особи під вартою вимагає додаткового обґрунтування та недопустимою є ситуація, при якій органи державної влади продовжують строк тримання під вартою під час провадження на підставах, які не можуть вважатись «достатніми» та «відповідними», щоб виправдати його тривалість.
Між тим, на переконання колегії суддів, ні оскаржувана ухвала, ні надані апеляційному суду матеріали справи не містять достатнього та відповідного обґрунтування поважності і доцільності такого тривалого строку перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.

Сама по собі тяжкість пред`явленого обвинувачення та тяжкість можливого покарання не є самостійною, виключною та достатньою для підтвердження неможливості застосування до обвинуваченого за вказаних обставин більш м`якого запобіжного заходу.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою є невиправданим, оскільки прокурор не довів, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти встановленим у даній справі ризикам. У зв`язку з чим ухвалу суду не можна визнати законною та обґрунтованою, оскільки вона ухвалена без врахування всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення клопотання, а тому вона підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нової ухвали.

З матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 має постійне зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . А тому колегія суддів вважає за доцільне застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків відповідно до ч.5 ст.194 КПК, оскільки такий запобіжний захід є співмірним і доцільним задля забезпечення дієвості даного кримінального провадження та він зможе повною мірою забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 18 вересня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 скасувати.

Ухвалити нову ухвалу.

Клопотання прокурора про продовження застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити частково.

Клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну ОСОБА_7 запобіжного заходу задовольнити.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту, шляхом заборони обвинуваченому залишати своє житло за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 18-00 години до 09-00 години наступного дня.

Звільнити ОСОБА_7 з-під варти у встановленому порядку.

Відповідно до ч.5 ст.194 КПК України покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки:

1) не залишати житло, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу суду в період часу з 18-00 години до 09-00 години наступного дня;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

3) прибувати за кожною вимогою до суду;

4) утримуватися від спілкування з будь-яким свідком чи потерпілою в цьому кримінальному провадженні.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуватиме, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Термін дії домашнього арешту та обов`язків, покладених судом, визначити в межах дії запобіжного заходу, тобто до 17 листопада 2020 року включно.

У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому ст. 199 КПК. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту підлягає виконанню після її проголошення.

Копію ухвали надіслати начальнику ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» для виконання в частині звільнення ОСОБА_7 з-під варти.

Ухвалу передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_7 .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4