Справа № 487/4066/20
Провадження № 1-кс/487/4573/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2020 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову від 03.07.2020 року слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.07.2020 року за №0000667, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, щодо відмови у визнанні потерпілим та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до Заводського районного суду міста Миколаєва із скаргою на постанову від 03.07.2020 року слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.07.2020 року за №0000667, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, прийняту щодо розгляду клопотання ОСОБА_3 про визнання потерпілою ОСОБА_4 , визнання представником потерпілої ОСОБА_3 та вчинення слідчих дій. В поданій до суду скарзі адвокат ОСОБА_3 просив скасувати вказану вище постанову в частині відмови у визнанні потерпілим та залученні представника потерпілого, а також в частині відмови у задоволенні клопотання про проведення слідчих дій. Зобов`язати слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_5 або іншу уповноважену особу: виконати вимоги ч. 2 ст. 55 КПК України вручити пам`ятку про роз`яснення процесуальних прав та обов`язків потерпілого у кримінальному провадженні ОСОБА_4 , яка діє як законний представник малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; розглянути і прийняти рішення відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства за заявою потерпілої ОСОБА_4 про залучення до участі в кримінальному провадженні її представником адвоката ОСОБА_3 згідно доданих до заяви документів про повноваження представника; розглянути та прийняти рішення відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства за клопотанням адвоката ОСОБА_3 про проведення першочергових і невідкладних слідчих дій; усунути у порядку, визначеному п.3 гл. 8 Розділу ІІ, п. 4 Розділу VI Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора від 30.06.2020 року №298, невідповідність внесеної до ЄРДР інформації щодо короткого викладу обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, викладених у п. 2 скарги представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 , вих. №1/125-ц від 20.03.2020 року, розглянутої та задоволеної у повному обсязі ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 10.06.2020 року у справі №487/2890/20, наступного змісту: «Про зловживання владою і службовим становищем прокурором Кіровоградської області ОСОБА_7 та керівником Кіровоградської місцевої прокуратури ОСОБА_8 на шкоду правам і законним інтересам малолітньої дитини ОСОБА_9 , потерпілого у кримінальному провадженні №001833 від 08.03.2019 року за ознаками ч. 1 ст. 126 КК України, з попередньою кваліфікацією за ч. 1 ст. 364 КК України».
Адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні скаргу підтримав та наполягав на її задоволенні, задавши пояснення, аналогічні змісту скарги.
Слідчий Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_5 , рішення якого оскаржується, у судове засідання не з`явився, надав письмову заяву відповідно до якої у задоволенні скарги просив відмовити.
Згідно ч. 3 ст. 306 КПК України, відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.
Дослідивши матеріали скарги, заслухавши представника скаржника, слідчий суддя приходить до наступного.
Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, згідно ч. 1 ст. 7 КПК України, серед іншого, відносяться: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів; забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності; публічність; диспозитивність; розумність строків, тощо.
Згідно ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
У кримінальному провадженні, за змістом ч. 1 ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню, в тому числі: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження (ч. 2 ст. 91 КПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 КПК України, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає (ч. 2 ст. 92 КПК України).
Збирання доказів регламентовано ст. 93 КПК України, за змістом якої збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом. Сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.
Згідно ч. 1 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення (ч. 2 ст. 55 КПК України).

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого. (ч. 3 ст. 55 КПК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у ч. 1 ст. 55 КПК України, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні особою, якій було відмовлено у визнанні потерпілою, можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим.
Судом встановлено, що постановою від 03.07.2020 року слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному 01.07.2020 року до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0000667 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КПК України, було відмовлено у залученні потерпілою ОСОБА_4 , визнання представником потерпілої ОСОБА_3 та вчинення слідчих дій.
Оскаржувана постанова мотивована тим, що під час досудового розслідування не здобуто підтверджень завдання будь-якої шкоди ОСОБА_4 , оскільки як вбачається з попередньої заяви ОСОБА_4 про вчинення кримінального правопорушення, то останньою не доведено про спричинення їй реальної майнової, фізичної чи моральної шкоди через неправомірні дії службових осіб правоохоронних органів Кіровоградської області. З цих же підстав відмовлено у визнанні представником потерпілої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 та задоволенні клопотання останнього про проведення слідчих дій.
Згідно ч. 3 ст. 110 КПК України рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених КПК України, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.
Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України, постанова слідчого, прокурора складається, у тому числі, з мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.
Крім того, згідно п. 3 ч. 5 ст. 110 КПК України, постанова слідчого складається з резолютивної частини, яка, у тому числі, повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; можливість та порядок оскарження постанови.
Як зазначалось раніше, ч. 5 ст. 55 КПК України передбачена можливість відмови у визнанні потерпілим згідно вмотивованої постанови слідчого або прокурора за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у ч. 1 ст. 55 КПК України. Вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням згідно ч. 1 ст. 91 КПК України підлягає доказуванню; обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 КПК України, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого (ст. 92 КПК України).
Дослідивши постанову про відмову у визнанні потерпілим від 03.07.2020 року на предмет її обґрунтованості, слідчий суддя приходить до висновку, що окрім посилання на положення ст.55 КПК України, слідчим зроблено загальне посилання на не доведеність ОСОБА_4 спричинення їй реальної майнової, фізичної чи моральної шкоди через неправомірні дії службових осіб правоохоронних органів Кіровоградської області, однак на підтвердження такого свого висновку не навів та не послався, які саме матеріали досудового розслідування дають підстави прийти до такого висновку, які слідчі дії були ним проведені, та у сукупності свідчать про те, що ОСОБА_4 не було завдано шкоди.
З огляду на викладене, оцінивши законність та обґрунтованість рішення слідчого, слідчий суддя вважає, що скарга представника ОСОБА_4 в частині скасування постанови слідчого про відмову у визнанні потерпілим підлягає задоволенню.
Разом з цим, вимога скарги зобов`язати слідчого вручити пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого задоволенню не підлягає, з огляду на те, що питання про визнання заявника потерпілим з усіма наслідками такої дії у передбачений законом спосіб, вирішується слідчим, у провадженні якого знаходиться кримінальне провадження, у відповідності до вимог КПК України.
Статтею 220 КПК України визначено, що клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй (ч. 2 ст. 220 КПК України).

Отже, за змістом ст. 220 КПК України у випадку звернення осіб, перелічених у ч. 1 цієї статті, з клопотанням про виконання будь-яких процесуальних дій, воно має бути задоволено за наявності відповідних підстав, про що повідомляється особа, яка заявила клопотання, або ж у задоволенні такого клопотання може бути відмолено повністю або частково, про що виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.
Отже, в разі повторного прийняття рішення про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні, воно може бути оскаржено в порядку, передбаченому п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України, оскільки така вимога має окремий порядок розгляду, визначений КПК України.

Вимога скарги: усунути у порядку, визначеному п.3 гл. 8 Розділу ІІ, п. 4 Розділу VI Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора від 30.06.2020 року №298, невідповідність внесеної до ЄРДР інформації щодо короткого викладу обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, викладених у п. 2 скарги представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 , вих. №1/125-ц від 20.03.2020 року, розглянутої та задоволеної у повному обсязі ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 10.06.2020 року у справі №487/2890/20, наступного змісту: «Про зловживання владою і службовим становищем прокурором Кіровоградської області ОСОБА_7 та керівником Кіровоградської місцевої прокуратури ОСОБА_8 на шкоду правам і законним інтересам малолітньої дитини ОСОБА_9 , потерпілого у кримінальному провадженні №001833 від 08.03.2019 року за ознаками ч. 1 ст. 126 КК України, з попередньою кваліфікацією за ч. 1 ст. 364 КК України» задоволенню не підлягає, оскільки згідно п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела, оскарження змісту витягу з ЄРДР статтею 303 КПК України не передбачено. За змістом ч. 2 ст. 303 КПК України скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 КПК України.
Керуючись ст. ст. 2, 7, 9, 55, 91-93, 110, 220, 303-307, 309, 370, 372 КПК України,-
УХВАЛИВ:
Скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 задовольнити частково.
Скасувати постанову від 03.07.2020 року слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.07.2020 року за №0000667, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, прийняту щодо розгляду клопотання ОСОБА_3 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Заперечення проти ухвали слідчого судді, що не підлягають оскарженню, можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Повний текст ухвали оголошено 31.07.2020 року.
Слідчий суддя ОСОБА_1