КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в режимі відеоконференцзв`язку з ДУ «Київський слідчий ізолятор» апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 10 липня 2020 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою-

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою, зокрема обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на строк 60 діб, тобто до 07 вересня 2020 року включно.

На вказану ухвалу суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 10 липня 2020 року, в частині продовження строку тримання під вартою строком на 60 діб скасувати та змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, з обов`язком носіння електронного браслету та покладення ряду обов`язків: прибувати за викликом до суду, утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками, тощо.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт вказує, що судом першої інстанції, в порушення ст. 94 КПК України, не надано належної уваги відсутності доказів щодо існування в його поведінці ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. До клопотання прокурора не додано та в судовому засіданні не надано жодних документів на підтвердження заявлених ризиків щодо можливості його переховування від суду, тиску на свідків, можливості вчинення інших незаконних протиправних дій.
Крім того, апелянт зазначає, що у зв`язку в введенням на всій території України карантину, КМУ своїм рішенням заборонив/обмежив виліт пасажирів у авіаподорожі, заборонив/обмежив міжнародний та міжміський вид наземного транспортного сполучення, також фактично заборонив перетин кордону. За викладених умов, апелянт вказує, що відсутні будь-які ризики, щодо можливості переховування його від суду. Крім того, під час розгляду клопотання прокурора в судовому засіданні обвинувачений висловив повну та беззаперечну готовність взяти на себе зобов`язання з`являтися до суду за першим викликом у разі застосування щодо нього альтернативного запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.
Щодо можливого його тиску на свідків, обвинувачений вказує, що в даному кримінальному провадженні відсутні свідки безпосередніх подій, які йому інкримінуються, а тому, вказані обставини фактично самі по собі нівелюють заявлений прокурором ризик впливу на свідків, а інші гіпотетичні ризики, відображені в клопотанні прокурора, на думку апелянта, є надуманими та далекими від реальності з позиції їх неконкретності.
Також, апелянт вказує, що в нього є стійкі соціальні зв`язки, на вихованні перебувають двоє неповнолітніх дітей, а також в матеріалах справи є наявні докази можливих житлових приміщень постійного місця проживання як у м. Києві та і у Київській області.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який, посилаючись на законність і обгрунтованість ухвали суду, заперечував проти апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали контрольного провадження та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_8 було вирішено визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч.2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Таким чином, ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Вирішуючи питання доцільності продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 суд першої інстанції послався на те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України: можливість переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від суду, можливість тиску на свідків, можливість вчинення інших незаконних протиправних дій.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що підстави, у зв`язку з наявністю яких останньому був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, не відпали, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що вказані обставини кримінального провадження свідчать про неможливість обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, як про те ставить питання обвинувачений, оскільки такий забіжний захід не забезпечить належної поведінки обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки судом першої інстанції прийнято рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з наведенням в оскаржуваній ухвалі мотивів, з яких суд прийняв відповідне рішення. При цьому судом були враховані дані про особу обвинуваченого, його матеріальний і сімейний стан, соціальна репутація, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_7 при винесенні обвинувального вироку у разі встановлення його вини у вчиненні інкримінованого злочину, характер протиправних дій, які ставляться у провину обвинуваченому.

Що стосується апеляційних доводів обвинуваченого ОСОБА_7 про наявність у нього двох неповнолітніх дітей та міцних соціальних зв`язків, колегія суддів вважає, що в цілому ці обставини не впливають на правильність висновків суду першої інстанції про необхідність продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, а будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, судом на даному етапі не встановлено та стороною захисту не доведено, у зв`язку з чим колегія суддів вважає недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам, аніж тримання під вартою.
За викладеним, ухвала Святошинського районного суду м. Києва від 10 липня 2020 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 185 КК України, винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, є обґрунтованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування та зміни ОСОБА_7 запобіжного заходу на домашній арешт, про що ставиться питання в його апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 10 липня 2020 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, на строк 60 діб, тобто до 07 вересня 2020 року включно без зміни.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3