ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/8762/20 Номер провадження 11-сс/814/931/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
10 листопада 2020 року м. Полтава
Я, суддя Полтавського апеляційного суду ОСОБА_3 за результатами апеляційного розгляду апеляційної скарги за апеляційною скаргою ОСОБА_4 та його захисників адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 24 вересня 2020 року, висловлюю окрему думку.
Не погодившись з ухвалою слідчого судді, ОСОБА_4 та його захисники адвокати ОСОБА_5 , ОСОБА_6 подали апеляційну скаргу, відповідно до якої просять скасувати ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 24 вересня 2020 року та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого другого слідчого відділу слідчого управління ТУ ДБР розташованого в м. Полтава, ОСОБА_7 від 17 вересня 2020 року про застосування відносно ОСОБА_4 заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді відсторонення від посади.
10.11.2020 колегією суддів Полтавського апеляційного суду, апеляційну скаргу ОСОБА_4 , його захисників адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 залишено без задоволення, а ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 24 вересня 2020 року без змін.
Вважаю, що рішення колегії суддів апеляційного суду є помилковим і суперечить положенням кримінального процесуального закону.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , працюючи на посаді інспектора взводу № 2 роти № 1 батальйону № 1 ППП в місті Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП, являючись працівником правоохоронного органу, усвідомлюючи, що його дії явно виходять за межі наданих йому законом службових повноважень, перевищуючи надані йому службові повноваження, передбачаючи можливість настання наслідків у вигляді спричинення потерпілому тілесних ушкоджень та сильного фізичного болю, але легковажно відносячись до наслідків своїх незаконних дій, 27.07.2019 о 13 год. 22 хв. перебуваючи на території КЗ «Криворізька міська лікарня № 10» за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Вернадського, 141, умисно, безпідставно застосував фізичне насильство до ОСОБА_8 яке було не співрозмірне з його діями, а саме зі значною силою, надмірно заломив руки на яких були надіті кайданки, лежачому на землі в положенні на животі ОСОБА_8 тримавши його руки в такому положенні деякий час, спричинивши останньому сильний фізичний біль.
За вказаним фактом 14 вересня 2020 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.
В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя зазначив, що перебуваючи на посаді підозрюваний ОСОБА_4 будучи обізнаним про методи роботи у сфері службової діяльності, маючи доступ до електронних баз даних, а також іншим шляхом із використанням службового становища із високою ймовірністю може незаконними засобами впливати на свідка ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_8 або протиправно перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а тому вжиття заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді відсторонення від посади є необхідним з метою запобігання протиправній поведінці підозрюваного.
Вважаю, що вказане рішення є необ`єктивним та підлягає скасуванню з наступних підстав.
Так, відповідно до ст. 154 КПК України, "Відсторонення від посади може бути здійснено щодо особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину."
Таким чином, для обґрунтованості обрання щодо особи запобіжного заходу необхідним є наявність: обґрунтованої підозри, наявність доведених ризиків (ризику), передбачених ст. 177 КПК України; доведення неможливості застосування до особи більш м`якого запобіжного заходу.
В основу підозри органом досудового розслідування покладено об`єктивну сторону правопорушення, таку як умисне вчинення дій працівником правоохоронного органу, які явно виходять за межі наданих йому повноважень, а саме - надмірне заламування рук правопорушника, на які було надіто кайданки.
Згідно ч. 1 ст. 44 Закону України «Про Національну поліцію» «Поліцейський може застосовувати фізичну силу, у тому числі спеціальні прийоми боротьби (рукопашного бою), для забезпечення особистої безпеки або/та безпеки інших осіб, припинення правопорушення, затримання особи, яка вчинила правопорушення, якщо застосування інших поліцейських заходів не забезпечує виконання поліцейським повноважень, покладених на нього законом». Також, згідно ч.3 ст. 45 Закону, поліцейський вправі застосувати до порушника спецзаходи у вигляді кайданок в разі, якщо здійснюється затримання особи, для припинення порушення, чинить опір працівник) правоохоронного органу, якщо особа може завдати шкоду собі та/або оточуючим.
Таким чином, припущення органу досудового розслідування щодо перевищення службових повноважень не є ані законодавчо ані фактично доведеним та підкріпленим. Доводи про те, що дії ОСОБА_4 були «надмірними» є оціночним поняттям слідчого. Заходи впливу, якими в силу Закону наділений будь-який поліцейський безперечно пов`язуються з обмеженням тих чи інших прав порушника. Але таке обмеження виправдовується забезпеченням припинення правопорушення, убезпечення інших громадян від негативних наслідків та самого порушника, припиненням протиправних дій щодо самого поліцейського. Фактично, з огляду на «неадекватний» стан порушника, він очевидно ніс загрозу іншим громадянам та самому собі.
Слід зазначити, що згідно ч.4 ст. 45 ЗУ «Про Національну поліцію». ОСОБА_4 не було застосовано жодних заходів, які є забороненими до застосування органами поліції.
Органи Національної поліції покликані захищати правопорядок у державі та мають монопольне право на застосування сили. В іншому випадку правопорушники вчинятимуть будь-які протиправні дії без настання для себе відповідних наслідків та відповідальності.
Жодних фізичних ушкоджень, побоїв тощо гр. ОСОБА_8 вказаними діями завдано не було та відсутні будь-які доводи зворотного.
Також, слід зазначити, що пояснення ОСОБА_8 щодо вчинених відносно нього дій, та нібито втрату ним свідомості від болю слід оцінювати критично, оскільки як встановлено з відповіді Криворізького психоневрологічного диспансеру №5572, після затримання особа була доставлена до лікарні у стані сильної алкогольної інтоксикації з психопатоподібною поведінкою та знаходилась на стаціонарному лікуванні з 27.07. но 30.07.19р.
Крім того, свідок ОСОБА_9 також перебувала у стані алкогольного сп`яніння, про що у своїх показах зазначив гр. ОСОБА_8 , так як незадовго до приїзду патрульної поліції на виклик, вони вживали «горілку».
Тож, стан алкогольної інтоксикації та психопатичний стан безперечно впливає на адекватність сприйняття особами подій, що відбуваються. Таким чином особам могло здатися, що підстав для застосування фізичного впливу у ОСОБА_4 не було, та що вони жодних протиправних дій не вчиняли, однак такий аналіз подій не є об`єктивним.
Факт чинення опору працівникам поліції не заперечують і самі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , що вбачається з їх показань.
Вказані пояснення підтверджують також інші особи інспектор ОСОБА_10 , який знаходився на місці подій, працівники поліції ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які здійснювали доставку порушників до відділення поліції, старший лейтенант поліції ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , слідчий ОСОБА_15 , який знаходився па місці подій.
Під час розслідування досліджувалися всі відеозаписи, допитувалися свідки та очевидці, працівники правоохоронних органів.
Дані висновки обґрунтовано вказують на відсутність обґрунтованої підозри, так як є прямо протилежними відносно підозри, однак слідчий суддя не надав належної правової оцінки наданим документам.
Більше питань виникає щодо самої обставини внесення відомостей відносно ОСОБА_4 до ЄРДР 16.01.20р. Як вбачається із наданих слідчим матеріалів, відомості про злочин за ч.2 ст. 365 КК України вносилися слідчим Довгинцівського ВІІ ОСОБА_15 , який фактично є свідком в даному провадження, так як згідно пояснень ОСОБА_4 від 21.09.19р., пояснень самого ОСОБА_18 , наданих в рамках службового розслідування, згідно пояснень ОСОБА_9 , слідчий ОСОБА_15 прибув на місце подій ще до приїзду патрульних у складі інспекторів ОСОБА_4 та ОСОБА_10 , та знаходився на місці подій до моменту затримання та доставлення порушників до Довгинцівського ВП. При цьому, за власною ініціативою даний слідчий, будучи фактично свідком подій, через півроку після проведення службового розслідування, вносить відомості до ЄРДР. Результати службового розслідування на запит слідчого ОСОБА_18 надавалися йому згідно супровідного листа одразу по завершенні розслідування.
Згідно ст. 77 КПК України, підставами для відводу слідчого є його участь у справі як заявника, або свідка, або іншого учасника провадження, або з підстав, що можуть викликати сумніви щодо його неупередженості.
Однак, слідчим ОСОБА_19 не лише не було заявлено самовідвід, а і самостійно внесено відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування, що вказує на протиправність всіх подальших процесуальних дій та рішень відносно ОСОБА_4 .
Щодо ризиків, вказаних у клопотанні, то вони носять виключно абстрактний характер, недоведені та не виправдовують необхідності застосування запобіжного заходу.
Суддя Полтавського
апеляційного суду ОСОБА_3