490/4500/20 04.08.2020
н/п 1-кс/490/2900/2020
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/4500/20
У Х В А Л А

04 серпня 2020 року м.Миколаїв

Слідчий суддя Центрального районного суду м.Миколаєва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника підозрюваного ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , розглянувши клопотання слідчого СВ Центрального ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_7 , погоджене із прокурором Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_8 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0002450 від 25.07.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.3 ст.289 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

27 липня 2020 року слідчий СВ Центрального ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_7 звернулась до слідчого судді Центрального районного суду м.Миколаєва із погодженим з прокурором Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_8 клопотанням про накладення арешту на майно, яке вилучене 25.07.2020 року під час проведення обшуку затриманої особи, а саме ОСОБА_5 ..

В обґрунтування поданого клопотання слідчий зазначила, що вилучені речі і документи відповідають критеріям, зазначеним у п.п.1, 3, 4 ч.2 ст.167 КПК України, так, як вищевказані предмети могли бути використані як засоби та знаряддя вчинення кримінального правопорушення та зберегли на собі його сліди. Враховуючи наведене, виявлені та вилучені в ході затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину предмети відповідно до ст.98 КПК України є речовими доказами. Вилучене майно відповідає критеріям п.3 ст.96-1 КК України, були предметом злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави. Незастосування арешту на вищевказане вилучене в ході обшуку майно може привести до його зникнення, втрати або пошкодження, що може позбавити можливості використати його, як доказ у кримінальному провадженні, перешкодити швидкому, повному та неупередженому розслідуванню, а також притягненню до відповідальності кожного, хто вчинив кримінальне правопорушення, в міру своєї вини.

В судовому засіданні прокурор та слідчий ОСОБА_4 , яка входить до складу групи слідчих по даному кримінальному провадженню, клопотання підтримали та просили його задовольнити.

Захисник підозрюваного ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 проти задоволення клопотання слідчого заперечував та просив відмовити у його задоволенні.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши клопотання слідчого та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного.

Як вбачається з клопотання та доданих до нього матеріалів, слідчим відділом Центрального ВП ГУ НП в Миколаївській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002450 від 25.07.2020 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146, ч.3 ст.289 КК України.

Так, 25.07.2020 року, близько 14:50 год., невстановлені особи, перебуваючи за адресою: м.Миколаїв, вул.Московська, №46, незаконно заволоділи транспортним засобом марки «Porsche» сірого кольору з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_9 , чим спричинили останньому матеріальних збитків.

В ході досудового розслідування було встановлено, що до вчинення кримінального правопорушення причетний гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а отже, враховуючи всі ризики у відповідності до чинного законодавства, прийнято рішення про затримання останнього в порядку ст.208 КПК України.

25.07.2020 року у період часу з 20:30 год. по 20:49 год., в ході складання протоколу затримання особи, підозрюваного у вчиненні злочину, в присутності понятих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , в присутності захисника ОСОБА_12 було проведено обшук затриманої особи, а саме ОСОБА_5 , під час якого вилучено портативну батарею «Hell», яка була упакована та опечатана до спец-пакету №ЕХР0332766.

Згідно ч.1 ст.167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Положеннями ст.171 КПК України визначено, що в клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено в тому числі і підстави та мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Між тим, слідчим в даному клопотанні, не зазначено, яким саме критеріям речових доказів відповідає вилучене майно, які сліди кримінального правопорушення може містити дане майно, яким чином дане майно може бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження №0002450 від 25.07.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.3 ст.289 КК України.

Більш того, слідчим не надано суду даних про те, що вказане майно визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні. Так, в матеріалах судового провадження відсутня постанова про визнання тимчасово вилученого майна речовим доказом у кримінальному провадженні, не посилається на зазначений процесуальний документ слідчий і в своєму клопотанні.

Наведені обставини, свідчать про відсутність підстав для накладення арешту на зазначене майно, оскільки слідчим в клопотанні не доведено, що вилучене майно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи викладені вище обставини, приходжу до висновку, що органом досудового розслідування не доведено необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, а тому у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна слід відмовити.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст.167, 170-173 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання слідчого СВ Центрального ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_7 , погоджене із прокурором Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_8 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0002450 від 25.07.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.3 ст.289 КК України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення до Миколаївського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1