УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.09.2020 року

Слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000964 від 12.10.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, Слідчим управлінням ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000964 від 12.10.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

В рамках кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Одеси ОСОБА_5 справа №947/24962/20, провадження № 1-кс/947/13391/20 від 03.09.2020, 14.09.2020 було проведено обшук будинку за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого вилучено:

-предмет, зовні схожий на гладкоствольну рушницю з гравіюванням: ТОС -34Р № Ш НОМЕР_1 , калібр 12х70 у кількості 1 штуки, яку визнано речовим доказом та який є об`єктом дослідження експертизи зброю за експертною спеціальністю 3.1. «Балістичне дослідження вогнепальної зброї та бойових припасів до неї»;

-предмет, зовні схожий на пістолет марки «Форт-12» з гравіюванням на стволі з правого боку: НОМЕР_2 , який упаковано до сейф-пакету № INP №1013041, який визнано речовим доказом та яка є об`єктом дослідження експертизи зброю за експертною спеціальністю 3.1. «Балістичне дослідження вогнепальної зброї та бойових припасів до неї»;

-предмет, зовні схожий на магазин до пістолету марки «Форт-12» у кількості 2 штук, який упаковано до сейф-пакету № INP 1013041, який визнано речовим доказом та який є об`єктом дослідження експертизи зброю за експертною спеціальністю 3.1. «Балістичне дослідження вогнепальної зброї та бойових припасів до неї»;

-предмети, зовні схожі на патрони калібру 9 мм у кількості 17 штук, з яких 8 (вісім) сріблястого кольору та 9 ( дев`ять) золотистого кольору, які упаковано у сейф-пакет № INP 1013138, які визнано речовим доказом та який є об`єктом дослідження експертизи зброю за експертною спеціальністю 3.1. «Балістичне дослідження вогнепальної зброї та бойових припасів до неї»;

-посвідчення «Товариства мисливців та рибалок 21 століття» № НОМЕР_3 , видане на ім`я ОСОБА_7 дійсно до 31.12.2020 року, останню цифру замальовано, видане нечітко, яке упаковане до сейф-пакету № INP 1013105, що визнано речовим доказом та є об`єктом дослідження та детального огляду;

-посвідчення громадського інспектора рибохорони № НОМЕР_4 , видане 18.03.2019 на ім`я ОСОБА_6 , дійсне до 18 березня 2020 року, продовжено до 18 березня 2022 року, на якому відсутня печатка, яке упаковане до сейф-пакету № INP 1013105, що визнано речовим доказом та є об`єктом дослідження та детального огляду;

-предмет, зовні схожий на пістолет марки «Флобер» з маркуванням: НОМЕР_5 , та який є об`єктом дослідження експертизи зброю за експертною спеціальністю 3.1. «Балістичне дослідження вогнепальної зброї та бойових припасів до неї»;

-фіскальний чек на пістолет револьвер марки «Флобер», патрони та набір для чистки зброї від 08.07.2016;

-предмети, зовні схожі на патрони калібру -4,5 мм. у кількості 9 штук, які визнано речовим доказом та які є об`єктом дослідження експертизи зброю за експертною спеціальністю 3.1. «Балістичне дослідження вогнепальної зброї та бойових припасів до неї»;

-набір для чистки зброї, які упаковано у паперову коробку, який поміщено до поліетиленового кольору, який визнано речовим доказом;

-предмет, зовні схожий на пістолет марки «RETAY NANO» RNAID -190202071, який визнано речовим доказом та який є об`єктом дослідження експертизи зброю за експертною спеціальністю 3.1. «Балістичне дослідження вогнепальної зброї та бойових припасів до неї»;

-предмет, зовні схожий на магазин, який визнано речовим доказом та підлягають детальному огляду та перевірці за участю спеціаліста;

-предмети, зовні схожі на патрони калібру 8 мм у кількості 6 штук, які поміщено до поліетиленового пакету; які визнано речовим доказом та які є об`єктом дослідження експертизи зброю за експертною спеціальністю 3.1. «Балістичне дослідження вогнепальної зброї та бойових припасів до неї»;

-дозвіл на зброю № НОМЕР_6 , виданий 25.07.2016 на право зберігання, носіння мисливської гладкоствольної рушниці «UZ KONBR -99» калібру НОМЕР_7 , дійсний до 19.08.2019, який що визнано речовим доказом та є об`єктом дослідження та детального огляду;

-бланки посвідчень «Товариства мисливців та рибалок 21 століття», дійсних до 31.12.2020 року, незаповнених та без печаток у кількості 14 ( чотирнадцяти) штук, які поміщено до поліетиленового пакету, які визнано речовим доказом та які підлягають детальній перевірці стосовно встановлення джерело походження вказаних документів та місцезнаходження їх за адресою проживання ОСОБА_6 .

Під час обшуку будинку за місцем проживання ОСОБА_6 , останній пояснив, що вилучені речі та предмети належить йому.

З метою забезпечення збереження вилученого майна, сторона обвинувачення звертається до слідчого судді з вказаним клопотанням про арешт майна.

Вивчивши клопотання та долучені в його обґрунтування матеріали, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є арешт майна у кримінальному провадженні.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Як вбачається з поданого клопотання та долучених в його обґрунтування матеріалів, слідчим під час складання клопотання не було дотримано вимог ч. 2 ст. 171 КПК України, що позбавляє можливості слідчого суддю розглянути таке клопотання по суті.

Так, в порушення вимог ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого про арешт майна належним чином не обґрунтовано наявність підстав та необхідності в дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

Зокрема, згідно з нормами Глави 10 та Глави 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З поданого клопотання вбачається, що досудове розслідування в рамках даного кримінального провадження здійснюється за фактом можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

В даному клопотанні слідчий зазначає, що у вилучених документах містяться відомості щодо обставин, які досліджуються в рамках вказаного кримінального провадження, тому вони мають суттєве значення для подальшого розслідування такого кримінального провадження.

Разом з тим, будь-яке обґрунтування, на підставі якого слідчий суддя міг би вирішити питання обґрунтованості вказаних доводів сторони обвинувачення, зокрема перевірити факт відповідності такого майна категорії речових доказів (ч. 1 ст. 98 КПК України), дане клопотання не містить.

Зокрема, з поданого клопотання жодним чином не вбачається, які конкретно відомості щодо обставин, які досліджуються в рамках вказаного кримінального провадження, містять зазначені речі.

Відтак, оскільки за винятком викладених у даному клопотанні фактичних обставин даного кримінального провадження таке клопотання містить відповідні норми законодавства, якими регламентується порядок та підстави накладення арешту майна, між тим останнє не містить належного обґрунтування, яке б давало підстави для висновку про відповідність вилученого майна категорії речових доказів, а також яке б свідчило про наявність необхідності в забезпеченні його збереження, слідчий суддя приходить до переконання, що вказане клопотання підлягає поверненню прокурору.

За таких обставин та враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 171, 172, 309 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000964 від 12.10.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України повернути прокурору.

Встановити строк для усунення недоліків в сімдесят дві години.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1