Справа № 455/897/20
Провадження № 1-кс/455/228/2020
У Х В А Л А
31 липня 2020 року м. Старий Самбір

Слідчий суддя Старосамбірського районного суду Львівської області ОСОБА_1 секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора Самбірської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000291 від 27.07.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор Самбірської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про арешт майна в межах кримінального провадження №0000291, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.02.2019 року.

Мотивуючи клопотання, слідчий посилається на те, що 27.07.2020 року в Старосамбірське відділення поліції Самбірського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області надійшло повідомлення від оперуповноваженого СКП Старосамбірського ВП ОСОБА_4 про те, що на території лісопильного об`єкту, який належить ОСОБА_5 знаходиться неклеймована лісопродукція.

27.07.2020 року під час проведення огляду місця події в с. Завадка Старосамбірського району на території лісопильного об`єкту, який належить ОСОБА_6 виявлено трактор синього кольору марки «ДТЗ 5244НРХ» без номерних знаків, яким перевозили колоди дерев породи «Ялиця».

Водій даного трактора - ОСОБА_7 , повідомив, що він є фактичним користувачем даного трактора та повідомив, що його попросив ОСОБА_6 затягнути на територію його лісопильного об`єкту три колоди деревини порода «Ялиця», на що він погодився. Працівникам поліції ОСОБА_7 не надав жодних документів на даний трактор.

Для забезпечення зберігання трактора марки «ДТЗ 5244НРХ», необхідно накласти на нього арешт.

З метою недопущення відчуження трактора марки ДТЗ 5244НРХ, який в рамках даного кримінального провадження визнаний речовим доказом, з метою встановлення всіх обставин події, просить постановити ухвалу про накладення арешту на трактор марки «ДТЗ 5244НРХ», без номерних знаків, який був вилучений під час проведення огляду місця події в с. Завадка Старосамбірського району Львівської області слідчим СВ Старосамбірського ВП Самбірського ВП ГУ НП у Львівській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_8 , котрий в рамках даного кримінального провадження визнаний речовим доказом, оскільки ним перевозилася лісопродукція, яка була здобута злочинним шляхом і містить на собі сліди вчинення злочину, шляхом заборони, відчуження та користування, вказаним трактором марки «ДТЗ 5244НРХ» без номерних знаків.

Вилучений трактор марки «ДТЗ 5244НРХ» без номерних знаків знаходиться на території майданчика для тимчасового тримання транспортних засобів Старосамбірського ВП Самбірського відділу поліції ГУ НП у Львівській області, що за адресою, м. Старий Самбір вул. Лева Галицького, №41 Львівської області.

Правова кваліфікація ч.1 ст.246 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час і місце судового засідання, що згідно до вимог ч.1 ст. 172 КПК України не є перешкодою для його розгляду, між тим заявив клопотання про здійснення розгляду без його участі, клопотання підтримав та просив слухати його без фіксації технічними засобами, а тому, вважаю за можливе розглянути таке за його відсутності.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання у відсутність осіб, які не з`явилися, оскільки їх не прибуття не перешкоджає розгляду клопотання на підставі наданих документів.

Фіксування процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час розгляду питання слідчим суддею не здійснюється, що відповідає положенням частини четвертої статті 107 КПК України.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання, ознайомившись із документами долученими до клопотання, дослідивши їх, встановив, що за фактом незаконної порубки лісу СВ Старосамбірського ВП Самбірського ВП ГУ НП у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 27.07.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000291, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України.

Згідно з ч.1 ст.131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п.7 ч.2 ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 31) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи, що вилучене майно відповідає критеріям, визначеним у ч.1 ст.98 КПК України.

Слідчий суддя погоджується із доводами прокурора, щодо недопущення відчуження трактора марки «ДТЗ 5244 НРХ», на яке покликається прокурор як на основну мету, відповідно до ст. 170 КПК України, поданого клопотання.

Разом з тим, відповідно до вимог ч.4 ст.173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Як вбачається з матеріалів провадження, трактор марки ДТЗ 5244 НРХ, згідно свідоцтва про реєстрацію машини НОМЕР_1 належить ОСОБА_9 , жительці с.Грозьово Старосамбірського району Львівської області. Фактичне користування вищевказаним трактором здійснює її син ОСОБА_7 .

В заяві поданій ОСОБА_7 останній пояснив, що він є годувальником багатодітної сім`ї, а вказаний трактор є єдиним джерелом доходу для сім`ї, на підтвердження чого подав відповідні документи.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс тощо).

Правомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання.

Правомочність розпорядження означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, знищення, переробка і т.ін.).

У сукупності ці правомочності вичерпують усі надані власнику можливості. Причому інколи всі разом або деякі з них можуть належати і не власнику, а іншому володільцю майна. На відміну від прав власника, правомочності іншого законного володільця, навіть зі схожими правомочностями власника, не тільки не виключають прав самого власника на це майно, а й зазвичай виникають із його волі і в передбачених ним межах.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованою законом від 17.07.97 №475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Згідно практики ЄСПЛ втручання у власність фізичних чи юридичних осіб - це вимушений захід, який держава застосовує тимчасово для досягнення певного результату.

Втручання держави у володіння майном є виправданим, якщо воно здійснюється для задоволення суспільного інтересу, у визначенні якого Суд надає державам право користуватися значною свободою розсуду з огляду на те, що національні органи влади краще знають потреби власного суспільства і перебувають у кращому становищі, ніж міжнародний суддя для оцінки того, що становить суспільний інтерес.

Правомірним є арешт за умови одночасного існування критеріїв правомірності цього втручання (зокрема: законності, суспільного інтересу та справедливого балансу).

Вирішуючи питання доцільності заборони або обмеження розпоряджатися або користуватися майном, визначеним у клопотанні прокурором, слідчий суддя виходить з обставин провадження, а також необхідності втручання в права та інтереси власника та володільця майна.

На переконання слідчого судді, заборона відчуження та розпорядження майном виправдає в цьому випадку ступінь втручання у право власності особи.

Враховуючи, що санкцією ч.1 ст.246 КК України не передбачено конфіскації або спеціальної конфіскації майна, слідчий суддя вважає за можливе застосувати менш обтяжливий спосіб арешту майна, ніж той про який просить прокурор у своєму клопотанні.

Не наведено в клопотанні прокурором та не подано будь-яких доказів, які б підтверджували підставність накладення арешту на трактор марки «ДТЗ 5244 НРХ», саме в частині заборони користування майном, і що саме відсутність заборони на користування майном призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Також, слідчий суддя також враховує те, що трактор, який здійснював перевезення даної лісопродукції увесь час знаходиться на майданчику ДП «Старосамбірське ЛМГ», жодній особі не повідомлено про підозру у вчиненні злочину тому вважає за необхідне частково задовольнити клопотання прокурора та накласти арешт на трактор лише в частині заборони його відчуження та розпоряджання ним.

Така форма арешту майна буде повністю відповідати меті арешту майна у даному кримінальному провадженні та не порушить право власника на користування цим майном.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 132, 170-173, 309, 395 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Самбірської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_3 про арешт майна, - задовольнити частково.

Накласти арешт на трактор марки «ДТЗ 5244 НРХ», власником якого є громадянка ОСОБА_9 , жителька с.Грозьово Старосамбірського району Львівської області, фактичним користувачем якого є ОСОБА_7 , житель с.Завадка Старосамбірського району Львівської області, шляхом заборони права власника та фактичного користувача на його відчуження та розпорядження ним.

У задоволенні решти клопотання, - відмовити.

Ухвала про арешт майна виконується негайно прокурором.

Виконання ухвали покласти на прокурора Самбірської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_3 ..

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1