Справа № 466/753/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/451/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження № 466/753/19 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 3 ст. 186 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_9 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 11 квітня 2019 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 11 квітня 2019 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки. Вирішено питання щодо речових доказів.
Згідно з вироком ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він 06 січня 2019 року близько 19 год. 00 хв., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, з метою протиправного збагачення, діючи за попередньою змовою групою осіб із невстановленою особою (матеріали досудового розслідування відносно якої виділено в окреме провадження), шляхом підбору ключів до вхідних дверей, проник у квартиру АДРЕСА_2 .
Перебуваючи у приміщенні вищевказаної квартири, ОСОБА_5 та невстановлена досудовим розслідуванням особа були викриті свідком ОСОБА_10 , у зв`язку з чим, маючи умисел на відкрите заволодіння грошовими коштами в розмірі 5000 гривень та їх утримання, діючи за попередньою змовою групою осіб із невстановленою особою, з метою утримання спільно викраденого майна, яким за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_5 заволоділа невстановлена досудовим розслідуванням особа. Своїми протиправними умисними діями ОСОБА_5 , надав невстановленій досудовим розслідуванням особі реальну можливість втекти з місця скоєння злочину з викраденим майном. У подальшому, ОСОБА_5 був затриманий свідком ОСОБА_10 та потерпілим ОСОБА_11 у приміщенні вищевказаної квартири.
На вирок суду захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_12 подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 11 квітня 2019 року змінити та звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на підставі ст. 75 КК України.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник покликається на те, що обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні свою вину визнав, щиро покаявся та дав показання, які у повній мірі відповідають висновкам суду. Однак, вважає помилковим висновок суду про те, що показання обвинуваченого ОСОБА_5 , згідно з якими він проник у житло потерпілого, щоб взяти лікувальну траву, слід розцінювати як позицію самозахисту, направлену на істотне зниження ступеню вини у скоєному. Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_5 не заперечує, що проник у житло та викрав траву, проте будь-яких доказів, що обвинувачений мав намір таємно заволодіти іншим майном потерпілого немає.

Також, захисник звертає увагу, що поведінка обвинуваченого ОСОБА_5 в судовому засіданні, зокрема, неодноразові звернення до потерпілого з вибаченнями, свідчать про його щире каяття. Зазначає, що суд при призначенні покарання не врахував вимоги ч. 3 ст. 68 КК України, згідно з якою за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті Особливої частини цього Кодексу, а призначив максимально дозволений кримінальним законом строк позбавлення волі. Судом не враховано, що потерпілий ОСОБА_11 в судовому засіданні повідомив, що не має до обвинуваченого жодних претензій; ОСОБА_5 в судовому засіданні вину визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, що є обставиною, яка пом`якшує покарання; у матеріалах провадження відсутня негативна характеристика на ОСОБА_5 ; на утриманні у ОСОБА_5 перебуває матір похилого віку; а також стан здоров`я обвинуваченого, який має ряд хронічних захворювань та йому було проведено оперативне втручання з видалення нирки.
У ході апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги. Просять вироку суду змінити та пом`якшити ОСОБА_5 покарання.
Заслухавши доповідь судді; пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора щодо законності судового рішення, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу захисника слід задовольнити частково й вирок змінити з таких підстав.
Апеляційний суд переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги на підставі ч. 1 ст. 404 КПК України.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_5 в інкримінованому йому злочині, вчиненому за обставин, описаних у вироку відповідає фактичним обставинам справи, є обґрунтованим і вмотивованим.
Суд першої інстанції, безпосередньо дослідивши в судовому засіданні надані сторонами докази, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України за обставин, викладених у вироку.
При цьому, доведеність вини та кваліфікація дій обвинуваченого в апеляційній скарзі не оспорюються.
Оцінюючи доводи захисника про невідповідність призначеного ОСОБА_5 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості колегія суддів виходить з наступного.
У вироку зазначено, що при обранні ОСОБА_5 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше в порядку ст. 89 КК України не судимий, його посередню характеристику, обставин, які пом`якшують покарання та обтяжують покарання, судом не встановлено, а тому вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання у межах санкції статті, за якою кваліфіковано кримінальне правопорушення, у виді позбавлення волі.
Колегія суддів вважає, що при обранні ОСОБА_5 покарання у виді чотирьох років позбавлення волі судом першої інстанції не в повній мірі були дотримані вимоги ст.ст. 65, 66, 67 КК України і таке покарання не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості.
У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно з положеннями ст.65 КК України, суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно з роз`ясненнями наданими в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7 звернуто увагу судів на те, що висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.
Суд першої інстанції недостатньо врахував особу винного, який є інвалідом ІІІ групи з дитинства, згідно з наданими довідками ОСОБА_5 має ряд хронічних захворювань та йому було проведене оперативне втручання з видалення нирки, на утриманні ОСОБА_5 матір 1944 року народження, яка на сьогодні проживає одна та похилий вік якої потребує додаткової уваги та піклування.
Також, судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_5 вину у вчиненні злочину визнав частково, розкаявся, висловив жаль з приводу своїх дій.
З огляду на вищезазначені обставини справи, особу обвинуваченого, колегія суддів вважає, що ОСОБА_5 слід пом`якшити призначене йому вироком суду покарання до трьох років позбавлення волі.
Таке покарання, на думку колегії суддів, відповідатиме вимогам ст. 65 КК України й буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
При цьому, колегія суддів не знаходить підстав для звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, а саме застосування до нього вимог ст. 75 КК України, як про це просить в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 .
Враховуючи наведене, апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 підлягає задоволенню частково, а вирок суду першої інстанції зміні з пом`якшенням призначеного судом покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 11 квітня 2019 року щодо ОСОБА_5 змінити.

Пом`якшити призначене ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4