Провадження № 1-кп/727/108/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2020 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

за участію:

секретаря судових засідань ОСОБА_2

учасників судового провадження:

сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_3

сторони захисту: - захисника ОСОБА_4

за участю обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань 3 Шевченківського районного суду м. Чернівці клопотання від 14.07. 2020 року прокурора Чернівецької місцевої прокуратури ОСОБА_6 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою застосованого судом, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Чернівці на розгляді перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0002024 від 10.09.2019 року по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

В 14.07. 2020 року прокурором Чернівецької місцевої прокуратури ОСОБА_6 подано клопотання про продовження відносно ОСОБА_5 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, запобіжного заходу, застосованого судом 21.11.2019 року, у вигляді тримання під вартою.

Клопотання, прокурор підтримала в судовому засіданні та в обгрунтування зазначених в ньому обставин посилалася на те, що ОСОБА_5 органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину грабежу, вчиненого повторно і на даний час, продовжують мати ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які зумовлені необхідністю продовження останньому запобіжного заходу, а саме запобіганню спробам - переховування обвинуваченого від суду, як на території України так і за її межами, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину і покарання, що йому загрожує; - перешкоджати кримінальному провадженню і іншим чином, шляхом вчинення нових кримінальних правопорушень, з урахуванням особи обвинуваченого, його соціальних зв`язків; просить, клопотання задовольнити, продовжити застосований судом запобіжний захід на 60 діб щодо обвинуваченого і не застосовувати альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, згідно ст.183 ч.4 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 заперечував щодо клопотання. В інтересах обвиунваченого захисник ОСОБА_7 також заперечував проти заявленого прокурором клопотання.

Заслухавши доводи прокурора, думку обвинуваченого та позицію захисника в інтересах обвинуваченого, суд зважає на наступне.

Судом установлено, що 10.09.2019 відомості поданому факту внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0002024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

27.09.2019 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, тобто грабіж, вчинений повторно.

30.09. 2019 року слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Чернівці під час досудового розслідування до ОСОБА_5 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, терміном дії до 28.11. 2019 року.

21.112019 року до обвинуваченого ОСОБА_5 , судом було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави;

Застосваний судом запобіжний захід відносно обвиунваченого у вигляді тримання під вартою, в установленому законом порядку продовжувався, в останнє ухвалою суду від 12.06.2020 року., термін дії якого спливає 11 серпня 2020 року.

До спливу строку суд зобов`язаний, повторно розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 , строку тримання під вартою суд, виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи перешкоджати встановленню істини у справі іншим чином.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою грунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи ((рішення у справі «Єчюс проти Литви», заява № 34578/97, п. 93, ECHR 2000-IX). У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Застосваний, відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід із урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення та наявної обгрунтованої підозри, на даний час, не виходить за межі розумного строку; який кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу; при цьому судом враховується і об`єктивність не можливості завершення розгляду справи внаслідок неявки в засідання свідка сторони обвиунвачення, до якого неодноразово застосовувався судом примусовий привід та не надання в силу вимог ст. 351 КПК України показів обвинуваченим.

При вирішенні клопотання прокурора, суд зважає на відсутність міцних соціальних зв"язків обвинуваченого ОСОБА_5 , враховується і те, що останній раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, кримінальне правопорушення ОСОБА_5 вчинено під час не знятої і не погашеної судимості, обвинувачений зловживає наркотичними засобами, внаслідок чого перебуває на обліку в Чернівецькому обласному наркологічному диспансері з 2016 року, що і зумовило незадовільний стан здоров"я ОСОБА_5 , за встановленими йому діагнозами призначено схему лікування в умовах його перебування під вартою; за адресою місця реєстрації, - АДРЕСА_1 фактично не проживає. Даних щодо неможливості за станом здоров"я ОСОБА_5 утримуватись в ДУ Чернівецький слідчий ізолятор (33) та отримувати у ній необхідне лікування відповідно до встановленого йому медичного діагнозу, за довідкою ОКУ Чернівецький обласний центр з профілактики та боротьби зі СНІДОМ від 18.12. 2019 року (№ 413) та від 13.04. 2020 року № 230) не встановлено, а отже, як було з`ясовано в сторони захисту, стан обвинуваченого дозволяє йому брати участь в судових засіданнях.

На даній стадії судового розгляду продовжують мати місце ризики передбачені вимогами ст. 177 КПК України, такі, як переховування обвинуваченого, у разі перебування на волі, від суду; ризик вчинення ОСОБА_5 нових кримінальних правопорушень.

Наведені ризики в клопотанні є діієвими, сталими, і вони виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого, на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

Отже, суд, приходить до переконання, що жоден із інших - альтернативних запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не взмозі забезпечити уникненню ризиків, передбачених ст.177 КПК України, належну процесуальну поведінку ОСОБА_5 .

Суд, вважає, що продовження строку утримання під вартою обвинуваченого, не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи; відтак, є достатні підстави для задоволення клопотання прокурора та продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу, застосованого до нього судом у вигляді тримання під вартою, строком до 16 вересня 2020 року включно.

Згідно позиції Європейського суду у справі "Марченко проти України", при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернатиних) запобіжних заходів.

Вирішуючи питання про можливість застосування альтернативних запобіжних заходів щодо обвинуваченого, суд бере до уваги п.2 ч.4 ст.183 КПК України та враховує те, що згідно пред`явленого обвинувачення ОСОБА_5 , останньому інкриміновано умисний тяжкий злочин, передбачений ч.2 ст. 186 КК України, грабіж. А, отже, суд, не вбачає правових підстав для визначення, при цьому альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-29, 176-178, 183,199, 331 ч.3, 369-372, 376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_8 задовольнити.

Продовжити, застосований судом до обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 186 КК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід, у вигляді тримання під вартою, терміном дії до 16 вересня 2020 року, без визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Копію ухвали направити уповноваженій службовій особі ДУ Чернівецькій слідчий ізолятор (№ 33) для виконання; вручити стороні обвинувачення і стороні захисту для відома.

Ухвала підлягає оскарженню в установленому законом порядку.

Суддя ОСОБА_1