Номер провадження: 11-сс/813/1673/20
Головуючий у першій інстанції
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючий суддя ОСОБА_1
судді ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
підозрюваного ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_5 і захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси, від 02.10.2020 року про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту стосовно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 160 КК України у кримінальному провадженні № 0000817, внесеному до ЄРДР 28.09.2020 року,
встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси, від 02.10.2020 року було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого в ОВС слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Одеській області ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 160 КК України і був застосований запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 із застосуванням електронного засобу контролю.
Строк дії запобіжного заходу визначено до 28.11.2020 року включно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

На вказану ухвалу прокурор відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що:
-висновки слідчого судді не відповідають фактичним обстави6нам кримінального провадження;
-наявний ризик незаконного впливу на свідків, з огляду на те, що досудове розслідування перебуває на початковій стадії, встановлено лише частину свідків;
- зауважує, що до протиправної діяльності підозрюваного можуть бути причетні інші, невстановлені особи;
-вказує на тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим.
У зв`язку з викладеним прокурор просить скасувати оскаржену ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси, від 02.10.2020 року і постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 1 098 500 грн.
Крім того, на вказану ухвалу захисник ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що оскаржена ухвала постановлена з істотним порушенням норм КПК України, ризики не доведені, у зв`язку з чим просить скасувати оскаржену ухвалу і постановити нову ухвалу, якою зобов`язати ОСОБА_7 прибувати за кожною вимогою до суду або іншого органу державної влади.

Позиції учасників судового розгляду.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник і підозрюваний заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, апеляційну скаргу захисника підтримали в повному обсязі
Прокурор підтримав свою апеляційну скаргу в повному обсязі, проти задоволення апеляційної скарги захисника заперечував.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до положень ст. 401 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Зі змісту оскарженої ухвали слідчого судді вбачається, що вона відповідає приписам вказаних норм кримінального процесуального закону, оскільки в ній наведені положення кримінального процесуального закону, якими керувався слідчий суддя при постановленні ухвали, а також мотиви прийнятого рішення і його обґрунтування.
Відповідно до положень ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.
Відповідно до положень ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Відповідно до положень ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 КПК України. Відповідно до ч.4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя, відповідно до положень ст. 178 КПК України, врахував вагомість наявних доказів та факт того, що ОСОБА_7 одружений, має на утриманні неповнолітню дитину 2013 року народження, офіційно працевлаштований, є інвалідом ІІ групи, має місце проживання, а також врахував тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим.
Що стосується доводів прокурора про наявність ризику незаконного впливу на свідків, апеляційний суд звертає увагу на те, що прокурором не було надано доказів, що зазначений факт мав місце, порушень правил запобіжного заходу у вказаному кримінальному провадженні виявлено і задокументовано не було.
Розглядаючи апеляційну скаргу прокурора, апеляційний суд виходить з того, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

У своїй практиці ЄСПЛ наголошує, що посилання на тяжкість обвинувачення як на головний чинник при оцінці імовірності того, що особа переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.
На думку апеляційного суду посилання на тяжкість інкримінованого злочину не можуть бути безумовною підставою для застосування найбільш тяжкого запобіжного заходу.
Апеляційний суд також враховує практику ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії», відповідно до якої за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Конвенції.
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника, апеляційний суд зауважує, що докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра, яка разом з існуючими ризиками та конкретними обставинами справи, на думку апеляційного суду, слугують підставами для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, який в даному провадженні не можна вважати непомірним.
Матеріали справи не містять даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під домашнім арештом.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку про те, що застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту є доцільним, приймаючи до уваги характер та обставини кримінального правопорушення, особу підозрюваного, у зв`язку з чим апеляційний суд не вбачає підстав для скасування оскарженої ухвали.
Будь-яких порушень норм КПК України під час розгляду клопотання слідчим суддею, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали, не встановлено.
На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону, та постановлене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими слідчим суддею, у зв`язку з чим н6е вбачає підстав для скасування оскарженої ухвали.
Відповідно до положень ч.3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
Керуючись статями 176, 177, 178, 183, 194, 196, 206, 370-372, 376, 404, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд
постановив:

апеляційні скарги прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_5 і захисника ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси, від 02.10.2020 року про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту стосовно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 160 КК України у кримінальному провадженні № 0000817, внесеному до ЄРДР 28.09.2020 року, - залишити без змін.

Ухвала на бирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3