справа № 563/1927/18
провадження № 1-кп/563/15/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.12.2020 року м. Корець

Корецький районний суд Рівненської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

представника потерпілої ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Корець кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000258 від 30 листопада 2017 року, по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Гвіздів, Корецького району Рівненської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, тимчасово не працюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

в с т а н о в и в :

29 листопада 2017 року, приблизно о 17 год. 51 хв., в темну пору доби водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «Renault Master», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою «Дерманка-Корець», автошлях М06, зі сторони м.Корець Рівненської області у напрямку с.Морозівка Корецького району, із швидкістю приблизно 70 км/год. і включеним ближнім світлом фар, поблизу вищезгаданого села, на 24 км. + 550 м вказаної автодороги, в порушення підпункту б) пункту 2.3, пунктів 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася, неправильно її оцінив, не вибрав безпечну швидкість руху (53..63 км/год), щоб мати змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги і з моменту виникнення перешкоди для руху, яку він міг об`єктивно виявити, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався у попутному напрямку з вказаним транспортним засобом, велосипедом, обладнаним червоним світлоповертачем позаду, хоча мав технічну можливість уникнути скоєння дорожньо-транспортної пригоди шляхом своєчасного застосування екстренного гальмування. Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди велосипедисту ОСОБА_8 спричинено тілесні ушкодження, від яких він помер на місці події, а автомобіль Renault Master, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зазнав механічних пошкоджень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України визнав повністю.

Зазначив, що періодично користується автомобілем марки «Renault Master», що належить ОСОБА_9 29 листопада 2017 року ввечері він керуючи вищезазначеним автомобілем виїхав з села Гвіздів Корецького району в напрямку села Голичівка Корецького району з своїм знайомим ОСОБА_10 . На дворі сутеніло та моросив дощ, була погана видимість дороги. В районі села Морозівка назустріч йому рухався автомобіль з включеним ближнім світлом фар, інших транспортних засобів в попутному та зустрічному напрямку не було. Під час руху автомобіля він відчув удар в передню праву частину автомобіля. Вийшовши з автомобіля побачив на правій смузі руху в напрямку села Морозівка лежачого чоловіка без свідомості, а праворуч на узбіччі лежав пошкоджений велосипед. Після цього він викликав швидку медичну допомогу та поліцію. Крім іншого вказав, що велосипедиста він не бачив, бо його засліпило світло зустрічного автомобіля. Заявлений цивільний позов потерпілої визнав частково. Вказав, що повністю визнає вимогу про стягнення матеріальної шкоди. Більше того вказав, що сплатив потерпілій вже 28438,00 грн., на підтвердження чого надав суду оригінали квитанцій. Щодо заявленої вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 300000,00 грн. заперечив, посилаючись на ту обставину, що не має таких коштів аби сплатити таку суму. Просив пробачення у потерпілої та щиро каявся у вчиненому.

Захисник-адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначив, що зважаючи на визнання вини обвинуваченим, також не заперечує вини ОСОБА_4 у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Водночас просив суд даний факт врахувати при оцінці доказів та призначенні покарання. Крім того, просив суд звернути увагу на слідчі експерименти, що відбулися 16 травня 2018 року та 23 червня 2018 року та оформлені відповідними протоколами з обвинуваченим ОСОБА_4 в якості свідка, оскільки вважає їх недопустими доказами.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 повідомила, що приходиться дружиною загиблого ОСОБА_8 . Вказала, що 29 листопада 2017 року ввечері дізналася про те, що її чоловіка ОСОБА_8 збив автомобіль в районі газової станції поблизу села Морозівка Корецького району. Приїхавши на місце події на проїздній частині побачила мікроавтобус білого кольору, а позаду нього лежав її чоловік, якому працівники швидкої медичної допомоги надавали необхідну медичну допомогу. Згодом, через кілька хвилин її повідомили, що він помер. На узбіччі пошкодженим лежав чоловіка велосипед. Водієм мікроавтобуса був молодий чоловік з села Гвіздів, Корецького району, обставин ДТП вона не знає. Зазначила, що 30 листопада 2017 року забрала чоловіка з моргу, а 01 грудня 2017 року здійснила його поховання. Зазначила, що без годувальника залишилася вона та її троє дітей, найменший з яких є інвалідом з дитинства. Зважаючи на це, просила задоволити позовні вимоги повністю, а щодо покарання поклалася на розсуд суду.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_11 повідомила, що приходиться дочкою загиблому ОСОБА_8 . На місці ДТП була вже після його скоєння. Вказала, що ОСОБА_4 не пробачає, більше того, зазначила, що він сам в неї вибачення не попросив.

21 січня 2019 року потерпілою ОСОБА_6 подано цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 20 798,00 грн. та моральної шкоди в розмірі 100 000,00 грн.

14 березня 2019 року потерпілою ОСОБА_6 подано заяву про збільшення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, відповідно до якої просить стягнути з обвинуваченого моральну шкоду в розмір 300 000,00 грн. Вказаний цивільний позов з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить задоволити в повному обсязі.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка, ОСОБА_12 , суду показав, що 29 листопада 2017 року він в якості пасажира перебував на передньому пасажирському сидінні автомобіля марки «Renault Master» під керуванням його знайомого ОСОБА_4 , який підвозив його додому з села Гвіздів у село Морозівка Корецького району. Вказав, що рухалися в темну пору доби, по мокрій дорозі оскільки ішов дощ з швидкістю приблизно 70-80 км/год. з включеним ближнім світлом фар. Недоїжджаючи до газової дільниці, що поблизу с. Морозівка, Корецького району назустріч їм їхав автомобіль сірого кольору. Під час роз`їзду з вказаним автомобілем відбувся удар у передню частину і переднє вітрове скло зі сторони пасажира транспортного засобу під керуванням ОСОБА_4 . До удару ОСОБА_4 не гальмував. Коли вийшли з автомобіля, то побачили на правій смузі руху лежачого чоловіка без ознак життя, а на узбіччі лежав пошкоджений велосипед. ОСОБА_4 викликав поліцію та швидку медичну допомогу. Вказав, що до удару велосипедиста не бачили.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка, ОСОБА_13 суду показав, що 29 листопада 2017 року ввечері разом з ОСОБА_14 пішки ішли з заводу «Монашинські сири» додому у село Голичівка Корецького району. Рухалися по правій частині дороги, йшов дрібний дощ, надворі було темно. В попутному напрямку нас на велосипеді наздогнав наш знайомий з ОСОБА_15 , ОСОБА_8 , який вказав. що поспішає додому. Згодом повз них проїхав мікроавтобус в сторону села Морозівка, Корецького району. Після чого на протязі декількох хвилин почув звук удару. Коли підійшли до місця події, то побачили, що на проїжджій частині стояв автомобіль марки «Renault Master», з механічними пошкодженнями, а позаду автомобіля лежав травмований ОСОБА_8 . Водієм був незнайомий йому чоловік. Обставини ДТП йому невідомі. Після цього вони вдвох з ОСОБА_14 пішли додому.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка, ОСОБА_14 підтвердив покази свідка ОСОБА_13 . Вказав між іншим, що коли вони з ОСОБА_13 підійшли до місця ДТП, то ОСОБА_8 лежав без ознак життя, обставин ДТП йому невідомо. Вказав, що коли вони поверталися з роботи додому в часі близькому до ДТП назустріч їм в сторону Корця проїхав легковий автомобіль.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка, ОСОБА_16 вказала, що була понятою при проведенні слідчого експерименту за участі обвинуваченого ОСОБА_4 . Зазначила, що того дня був густий туман, однак загалом погодні умови не відповідали тим, що були в день ДТП, адже не було дощу. Роз`яснення прав для ОСОБА_4 не чула, хоча можливо і слідчий роз`яснив, точно не пам`ятає. Щодо проведення слідчого експерименту, вказала, що ОСОБА_4 сідав за кермо автомобіля (буса), також ще в автомобілі були вона з ще одним понятим і потерпілою. В ході експерименту визначали видимість дороги за обставин наближених до обставин за яких сталася ДТП. Вказала, що не пам`ятає чи їхав назустріч їхньому транспортному засобу інший транспортний засіб. Велосипед теж був на слідчому експерименті. Автомобіль почергово зупинився на відрізках позначених слідчим з метою встановити конкретну відстань з якої було видно загиблого та велосипед. Велосипедиста побачила уже на крайньому відрізку. Протокол нею підписаний вже потім у відділенні поліції.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка, ОСОБА_17 вказав, що також був свідком слідчого експерименту. Їздив також в машині(бусі) сидівши біля водія. Слідчий експеримент проводився в темну пору доби. Під час їхнього руху попереду був велосипед, який по мірі їхнього просування переставляли ближче до автомобіля по відрізках. Чи були катафоти на велосипеді не пам`ятає. Також, не пам`ятає чи їхав назустріч транспорт при проведенні слідчого експерименту.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка, ОСОБА_18 зазначив, що добре знайомий з ОСОБА_4 . Вказав, що він працює у його матері, ОСОБА_9 , продавцем. З потерпілими не знайомий. Вказав, що відразу після ДТП був на місці події, допомагав здійснювати заміри. Не пам`ятає чи роз`яснювали поліцейські права. Коли він приїхав на місце події, то було темно та ішов не сильний дощ. Не пам`ятає чи були на велосипеді катафоти.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка, ОСОБА_19 спочатку вказала, що не приймала участі в слідчому експерименті. Однак, згодом загадала та повідомила суду, що приїхала на місце проведення слідчого експерименту на запрошення потерпілої, була понятою. Слідчий експеримент проводився в темну пору доби, пам`ятає, що всі проводили якісь заміри. Більше з приводу події нічого відповісти не змогла.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка, ОСОБА_9 , вказала, що вона є фізичною особою-підприємцем та власником автомобіля «Renault Master» за участю якого сталася ДТП, яким фактично користується її син, ОСОБА_18 . Зазначила, що перебуває у добрих стосунках з ОСОБА_4 , який наразі працює в неї офіційно продавцем, а на час ДТП був на випробувальному терміні. Вказала, що того дня, коли сталася ДТП, її син дав ОСОБА_4 автомобіль з тією метою, щоб той щось перевіз. Вказала, що ОСОБА_4 є відповідальним працівником, характеризує його з позитивної сторони.

Крім особистого визнання вини обвинуваченим, суд приходить до висновку, що пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення знайшло своє підтвердження і його винуватість доведена повністю та підтверджується наступними доказами дослідженими в судовому засіданні.

Згідно протоколу огляду місця події від 29.11.2017 року, було оглянуто міце ДТП, що знаходиться на автодорозі Дерманка-Корець-Автошлях М-06, поблизу села Морозівка Корецького району. З протоколу огляду встановлено, що на місці ДТП на зустрічній смузі для руху в напрямку села Морозівка стоїть автомобіль марки білого кольору з механічними пошкодженнями спереду справа, а саме: пошкодження решітки радіатора, вітрове переднє скло. Справа на узбіччі лежить велосипед синього кольору з пошкодженим заднім колесом і заднім крилом. Позаду автомобіля в положенні лежачи на спині головою до правого узбіччя, а ногами до осьової лінії розмітки лежить труп ОСОБА_8 . На трупі встановлена наявність ушкоджень, зокрема осаднень та крововиливів на голові, на спині наявні трупні плями, на обличчі речовина бурого кольору схожа на кров.

Згідно висновку експерта № 123 від 30.12.2017 року при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_8 виявлені такі травматичні зміни:

відкриту черепно-мозкову травму у вигляді переломів кісток склепіння і основи черепа, крововиливів у речовину та під оболонки головного мозку; садна, крововиливи у м`які тканини голови;

закриту травму грудей у вигляді косо-поперечних переломів 2-го лівого та 2-го правого ребер по передній пахвовій лінії; крововиливи під плеврою легень; крововиливи середостіння;

крововиливів у зв`язково підвішуючий апарат печінки, селезінки;

садна верхніх та нижніх кінцівок.

Вищевказані тілесні ушкодження виникли прижиттєво, незадовго до настання смерті ОСОБА_8 , що підтверджується відсутністю ознак зрощення кісток, вираженістю та . темно-червоним забарвленням крововиливів в місцях ушкоджень, станом крові під мозковими оболонками, станом поверхонь саден (запалі, дещо підсохлі, рожево-коричневі).

Види ушкоджень (переломи, рани, крововиливи, синці, садна) свідчать про спричинення їх внаслідок значної за силою дією тупих предметів.

Встановлений у ОСОБА_8 комплекс травматичних змін оцінюються в сукупності як за єдними механізмом виникнення і, згідно П.2.1.3.б «Правил судово-медичного визначення: ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995 року відноситься до категорії ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя. Смерть ОСОБА_8 настала внаслідок відкритого перелому кісток основи черпа, крововиливів під оболонки та в речовину головного мозку, що встановлено в ході проведення судово-медичного-дослідження трупа та підтверджується результатами мікроскопічного дослідження вилучених тканин.

Таким чином, між отриманими ОСОБА_8 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди тілесними ушкодженнями і настанням його смерті існує прямий причинно-наслідковий зв`язок.

Згідно висновку експерта №1959 від 11 грудня 2017 року в крові ОСОБА_4 етиловий спирт не знайдений.

Згідно з дослідженого висновку експерта № 3.1-1000/17 від 05.01.2018 року на момент експертного дослідження робоча гальмівна система та система рульового керування автомобіля марки «Renault Master», реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходилася в працездатному стані. На момент експертного дослідження блок-фари (ближнє та дальнє світло) системи зовнішнього освітлення досліджуваного автомобіля «Renault Master» знаходились в стані часткової відмови. Несправності автомобіля Renault Master, р.н. НОМЕР_1 виражені в розломах кріплень та просторовому зміщенні правої блок-фари відносно місця свого конструктивного розташування виникли під час даної дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно з дослідженого висновку експерта № 3.1-1001/17 від 12.01.2018 року контактування транспортних засобів відбулося між переднім бампером автомобіля «Renault Master», р.н. НОМЕР_1 на відстані приблизно 70-80 см від правого габариту кузова автомобіля та заднім колесом велосипеда синього кольору, під кутом приблизно 17 градусів. Встановити де відносно елементів проїздної частини відбувся наїзд автомобіля «Renault Master», реєстраційний номер НОМЕР_1 на велосипедиста ОСОБА_8 за допомогою даної експертизи не представляється можливим за причиною відсутності в наданих на експертизу матеріалах достатньої сукупності зафіксованих інформативних ознак.

Під час проведення слідчого експерименту 16 травня 2018 року, в присутності двох понятих, потерпілої, представника потерпілої свідок ОСОБА_14 добровільно, повно і послідовно показав на місці про обставини події, що відбулась 29 листопада 2017 року, що зафіксовано в протоколі проведення слідчого експерименту та доданій ілюстративній таблиці. Зокрема, свідок ОСОБА_14 пояснив, що 29.11.2017 року ввчечері вони з ОСОБА_13 поверталися додорму та зустріли на велосипеді ОСОБА_8 , який рухався в попутному напрямку. Згодом він пройшов метрів 200 та побачив місце ДТП, мікроавтобус білого кольору з пошкодженнями та лежачого поряд ОСОБА_8 без ознак життя. За допомогою статиста свідок ОСОБА_14 підтвердив приблизний темп і швидкість з якою на велосипеді рухався ОСОБА_8 , а також інтервал розміщення велосипеда відносно проїжджої частини і узбіччя.

Під час проведення слідчого експерименту 16 травня 2018 року, в присутності двох понятих, потерпілої, представника потерпілої обвинувачений ОСОБА_4 добровільно, повно і послідовно показав на місці про обставини події, що відбулась 29 листопада 2017 року, що зафіксовано в протоколі проведення слідчого експерименту та доданій ілюстративній таблиці. Зокрема обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив свої покази щодо того, що підвозив знайомого ОСОБА_20 в с. Морозівка Корецького району, під час поїздки не бачачи велосипедиста розминувшись при цьому в цей момент з зустрічним автомобілем здійснив наїзд на ОСОБА_8 . За результатом слідчого експерименту було встановлено, що в момент наїзду автомобіля марки «Renault Master», реєстраційний номер НОМЕР_1 на велосипедиста ОСОБА_8 задня частина зустрічного автомобіля знаходилася на одному рівні з передньою частиною автомобіля марки «Renault Master».

Під час проведення слідчого експерименту 23 червня 2018 року, в присутності двох понятих, потерпілої, представника потерпілої та обвинуваченого ОСОБА_4 за аналогічних погодніх умов встановлено, що з водійського місця транспортного засобу марки «Renault Master» чітко видно статиста з велосипедом на відстані 40.8 метрів. При цьому вказана відстань рахується від передньої частини автомобіля «Renault Master» та задньою частиною велосипеда.

Щодо доводів захисника, чи були відомості про обставини ДТП, надані ОСОБА_4 як свідком під час проведення слідчих експериментів від 16 травня 2018 року та 23 червня 2018 року за його участю, такими, що отримані внаслідок вчинення слідчим діянь, які б мали ознаки істотного порушення права особи на мовчання та свободи від самовикриття, слід звернути увагу на таке.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 18 КПК жодна особа не може бути примушена визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушена давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення. Кожна особа має право не говорити нічого з приводу підозри чи обвинувачення проти неї, у будь-який момент відмовитися відповідати на запитання, а також бути негайно повідомленою про ці права.

З протоколів слідчих експериментіввід 16 травня 2018 року та 23 червня 2018 року вбачається, що ОСОБА_4 під підпис було роз`яснено зміст його прав та обов`язків відповідно до статей 66, 67 КПК, що, зокрема, передбачає право користуватись правовою допомогою та право не свідчити проти себе і відмовитися давати показання, що можуть стати підставою підозри, обвинувачення у вчиненні ним кримінального правопорушення. Жодних зауважень чи заперечень з приводу порушень прав чи недотримання вимог ст. 240 КПК при проведенні вказаної слідчої дії чи після її проведення ОСОБА_4 у протоколі проведення слідчого експерименту не зазначено.

Слідчі експерименти проведено слідчим з метою перевірки і уточнення відомостей шляхом відтворення обставин ДТП, а не одержання викривальних показань від свідка ОСОБА_4 , і для прийняття процесуального рішення відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК, оскільки відомості про ДТП до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені по факту, а не стосовно ОСОБА_4 .

У матеріалах кримінального провадження відсутні дані, які б давали підстави вважати, що під час проведення слідчих експериментів 16 травня 2018 року та 23 червня 2018 року слідчим було вчинено діяння, які би порушували права чи свободи ОСОБА_4 , або слідчий у будь-якій формі схиляв його до визнання своєї винуватості у ДТП. Не було у слідчого на той час і достатніх підстав вважати, що надалі ОСОБА_4 буде визнано підозрюваним. Тільки після проведення відповідних експертиз, згідно з якими встановлено наявність у діях останнього порушення правил дорожнього руху та причинно-наслідковий зв`язок між цими порушеннями і настанням ДТП, йому було оголошено про підозру.

Крім цього, ОСОБА_4 добровільно погодився провести слідчий експеримент і не заперечував з цього приводу. При його проведенні були присутні також поняті. По закінченні даної слідчої дії всі учасники, особисто розписались, при цьому ніяких зауважень викладено не було.

Отже, всупереч доводам захисника, немає підстав вважати протоколи слідчих експериментів недопустимими доказами.

Даної позиції дотримувався і Касаційний кримінальний суд Верховного суду в постановах від 30.05.2019 року, справа №164/1457/16-к, від 27.11.2019 року, справа № 202/6849/18, від 11.02.2020 року, справа № 691/219/18.

Згідно з висновку експерта № 3.1-372/18 від 20.07.2018 року в дорожній обстановці, яка наведена в наданих на експертизу вихідних даних, водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем Renault Master, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з технічної точки зору, повинен був дотримуватися швидкості руху, яка не перевищує 52...60 км/год., а при виникненні перешкоди для руху, негайно вжити заходів до зниження швидкості керованого ним автомобіля аж до його зупинки, або здійснити безпечний для інших учасників дорожнього руху об`їзд перешкоди, тобто діяти у відповідності до вимог п. 12.2 та п. 12.3 Правил дорожнього руху України. В дорожній обстановці, яка наведена в наданих на експертизу вихідних даних, велосипедист ОСОБА_8 , з технічної точки зору, повинен був керувати велосипедом, який обладнаний відповідними світлоповертачами та увімкненою фарою (ліхтарем) і рухатися якнайближче до правого краю проїзної частини, тобто діяти у відповідності до вимог п. 6.2, п. 6.6.а) та п. 11.7 Правил дорожнього руху України. В дорожній обстановці, яка наведена в наданих на експертизу вихідних даних, водій ОСОБА_4 , у момент виникнення перешкоди для руху, за умови руху керованого ним автомобіля Renault Master, реєстраційний номер НОМЕР_1 із фактичною швидкістю руху, не мав технічної можливості шляхом застосування екстреного гальмування уникнути наїзду на велосипедиста ОСОБА_8 , а за умови руху вказаного транспортного засобу із допустимою швидкістю руху і своєчасного реагування ОСОБА_4 на перешкоду для руху, останній мав технічну можливість, шляхом застосування екстреного гальмування, знизити (суттєво знизити) швидкість керованого ним автомобіля до швидкості руху велосипедиста.

Згідно з висновку експерта №3935 від 28.09.2018 року при заданих вихідних даних вибрана водієм ОСОБА_4 швидкість руху 70 км/год, з технічної точки зору, не відповідала видимості дороги у напрямку руху, яка складала 36.2 м., оскільки при такій видимості дороги значення допустимої швидкості руху складає величину біля 53... 63 км/год. При заданих вихідних даних та вибраній швидкості руху 70 км/год водій ОСОБА_4 не мав технічної можливості уникнути скоєння ДТП шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування. При заданих вихідних даних та допустимій швидкості руху по видимості елементів дороги (53...63 км/год) водій ОСОБА_4 мав технічну можливість уникнути скоєння ДТП шляхом своєчасного застосування екстреного гальмуванні. У заданій дорожній ситуації водій ОСОБА_4 повинен був, з технічної точки зору, керуватися вимогами п.п . 1.5; 1.10 (в частині значення термінів «видимість у напрямку руху» «небезпека для руху») ; 12.2; 12.3 ПДР України, у відповідності до яких вказаний водій повинен був рухатись із швидкістю, яка не перевищувала допустиму швидкість по видимості елементів проїзної частини (53... 63 км/год) та своєчасно застосувати гальмування з заданого слідчим моменту виникнення небезпеки для руху. У заданій дорожній ситуації велосипедист ОСОБА_8 повинен був, з технічної точки зору, керуватися вимогами п.п. 1.5; 2.3 (підпунктів «б» та «д» ) ; 6.6 (підпункту «а»); 6.7; 10.1; 11.14 ПДР України, у відповідності до яких вказаний велосипедист не повинен був експлуатувати велосипед у темну пору доби без увімкненої фари та без світлоповертачів. Якщо ж розглядати дії велосипедиста, після не виконання вимог п.п. 6.6 (підпункту «а») ПДР України, то в даній дорожній ситуації вказаний велосипедист повинен був рухатись по правій смузі руху вибраного напрямку якомога правіше.

Суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого знаходить своє підтвердження зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами.

За таких обставин, оцінюючи указані вище докази в їх сукупності суд приходить до переконання, що вина ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України встановлена згідно з критерієм доведеності поза розумним сумнівом (ст.17 КПК України), знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.

Обставинами, що згідно зі ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, є його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину та часткове добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, що згідно зі ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого немає.

При цьому судом враховано й характеризуючі дані ОСОБА_4 , які досліджувалися в судовому засіданні, зокрема:

- копія папорта ОСОБА_4 з якого слідує, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в с.Гвіздів Корецького району Рівненської області (Том І, а.п. 166-168);

- характеристику Гвіздівської сільської ради № 02-26/1026 від 01.12.2017 року на ОСОБА_4 відповідно до якої останні позитивно характеризується за місцем проживання , одружений, виховує двох малолітніх дітей (Том І, а.п. 170);

- довідку Гвіздвіської сільської ради Корецького району № 02-26/1027 відповідно до якої ОСОБА_4 проживає у с. Гвіздів Корецького району разом з дружиною ОСОБА_21 , дочкою, ОСОБА_22 , 2005 року народження та дочкою, ОСОБА_23 , 2009 року народження (Том І, а.п. 171);

- вимогу ДІАП ГУНП України у Рівненській області з якої слідує, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше не судимий (Том І, а.п. 174);

- довідку Корецької центральної районної лікарні від 27.07.2018 року № 635/01-04/18 відповідно до якої ОСОБА_4 на обліку у лікаря - нарколога та лікаря -психіатра не перебуває (Том І, а.п. 176).

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Згідно п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" від 23.12.2005 року № 14 при призначенні покарання за ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину.

Враховуючи тяжкість злочину, основне покарання за який встановлено в межах позбавлення волі на строк від трьох до восьми років, особу винного, який є молодим за віком, вчинив злочин вперше, вину визнав, активно сприяв розкриттю злочину, повністю відшкодував завдану матеріальну шкоду, характеризується позитивно, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, наявність кількох обставин, що пом`якшують відповідальність та відсутність обставин, що її обтяжують та інші обставини справи, а саме характер та мотиви допущених порушень правил безпеки дорожнього руху, ставлення обвинуваченого до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, суд приходить до переконання, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без відбування покарання і його слід звільнити від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Така міра примусу на переконання суду є достатньою для виправлення обвинуваченого та для попередження вчинення ним нових злочинів.

Підстав для обрання більш м`якого покарання суд не знаходить.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно. Враховуючи обставини справи, думку сторін кримінального провадження суд вважає за необхідне позбавити обвинуваченого права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

Що ж стосується цивільного позову, то суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Потерпілою ОСОБА_6 заявлено, та в ході судового розгляду, 14.03.2019 року уточнено цивільний позов, про відшкодування з обвинуваченого ОСОБА_4 , матеріальних збитків на суму 20798,00 грн., а також моральну шкоду в розмірі 300 000,0 грн.

На обґрунтування цивільний позивач ОСОБА_6 вказує, що в результаті вчиненого злочину ОСОБА_4 наступила смерть чоловіка ОСОБА_8 . В результаті вчиненого злочину, спричинена тяжка моральна травма і шкода. Без батьків залишилося троє дітей, один з яких є інвалідом з дитинства. Розмір заподіяної моральної шкоди визначити важко, так як загинув чоловік і батько дітей і втрату цю не можливо компенсувати ніяким чином і не можна оцінити всі ті переживання, які пов`язані з їх втратою. Але цей розмір має хоча б якимось чином компенсувати ті емоційні переживання, які довелося перенести потерпілою, та витрати, пов`язані з відновленням її здоров`я, здоров`я дітей, зокрема дитини-інвалід, фізичного та психічного стану. Розмір моральної шкоди потерпіла оцінює в 300000,00 грн.,

Обвинуваеним до суду надано квитанції про сплату потерпілій ОСОБА_24 частини коштів в рахунок відшкодування матеріальної шкоди на загальну суму 28 483,00 грн., зокрема: -квитанція № 0020 на суму 5594,50 грн.; - квитанція № 0153 на суму 5272,00 грн.; - квитанція № 0018 на суму 5075,00 грн.; - квитанція № 0089 на суму 7409,50 грн.; - квитанція № 0067 на суму 5087,00 грн.

Зважаючи на це встановлено, що обвинуваченим повністю сплачено суму заявленої вимоги про стягнення матеріальної шкоди в сумі 20 798,00 грн., а тому суд приходить до висновку, що в цивільному позові в частині відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 20798,00 грн слід відмовити. Решту сплаченої суми в розмірі 7685, 00 грн. слід віднести в рахунок сплати моральної шкоди.

Щодо заявлених потерпілою ОСОБА_6 , цивільним позивачем, вимог про стягнення моральної шкоди, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Особа, за нормами ст.23 ЦПК України, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За нормами ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частиною 1 ст.1177 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

За нормами п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому.

Суд, при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди, враховує глибину душевних страждань позивача ОСОБА_6 , яка втратила чоловіка та батька дітей, те що ці страждання є довічні, характер пережитих потерпілою душевних страждань, пов`язаних з діями обвинуваченого, істотністю вимушених змін у житті позивача, ступінь вини обвинуваченого, який допустив протиправну поведінку під час керування транспортним засобом, зазнала вимушеного порушення життєвого ритму, необхідністю витрачання свого часу під час досудового розслідування та розгляду кримінального провадження в суді, та з врахуванням принципу диспозитивності відповідно до ст.13 ЦПК України та заявлених вимог, принципу співмірності з урахуванням майнового стану обвинуваченого ОСОБА_4 , який є одруженим, тимчасово не працюючим, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, які узгоджуються з роз`ясненнями, що містяться у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної немайнової шкоди №4 від 31.03.1995 року (зі змінами), з врахуванням вже сплаченої суми в розмірі 7685,00 грн., вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого моральну шкоду в сумі 280 000,00 грн.

Речові докази в кримінальному провадженні відсутні.

На підставі ст.124 КПК України процесуальні витрати на залучення експертів слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Запобіжний захід ОСОБА_22 не застосовувався та підстави для його застосування, до набрання вироком законної сили відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування основного призначеного покарання, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п.1, п.2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 , про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, що спричинені внаслідок вчинення злочину - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 відшкодування моральної шкоди в сумі 280 000 (двісті вісімдесят тисяч) грн. 00 коп.

В задоволенні вимог ОСОБА_6 про стягнення з ОСОБА_4 коштів на відшкодування матеріальних збитків відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз в сумі 10868 (десять тисяч вісімсот шістдесят вісім) гривень 00 копійок.

Вирок може бути оскаржений до Рівненського апеляційного суду через Корецький районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1