Справа № 386/129/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.01.2021м. м. Благовіщенське

Ульяновський районний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів:

Головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря судового засідання - ОСОБА_4
за участі прокурора - ОСОБА_5 ОСОБА_6
обвинуваченого - ОСОБА_7
захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8
потерпілого - ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Благовіщенське Кіровоградської області в залі судового засідання Ульяновського районного суду Кіровоградської області матеріали кримінального провадження №0000010 від 04.01.2020 року відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Люшневате Голованівського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, освіта професійно-технічна, не депутата, не військовозобов`язаного, пенсіонера, інваліда ІІІ-ї групи, не працюючого, одруженого, утриманців не має, судимого:13.04.2005 року Голованівським районним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у вигляді 8 років 6 місяців позбавлення волі, 03.12.2011 року звільнений умовно достроково на 1 рік 6 місяців 5 днів, 14.11.2012 року Голованівським районним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 185 КК України, до покарання у вигляді 2 років 6 місяців позбавлення волі, 15.04.2015 року звільнений умовно достроково на 7 місяців 11 днів, в силу ст. 89 КК України судимості не погашені, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинученого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст.115 КК України,
В С Т А Н О В И В:
04.01.2020 року близько 14 год. 40 хв. ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння знаходились за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_2 . В цей час між ними на грунті тривалих неприязних відносин виникла сварка, в ході якої у ОСОБА_7 виник єдиний злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіянні смерті ОСОБА_9 .
Далі ОСОБА_7 того ж дня, тобто 04.01.2020 року близько 14 год. 50 хв., реалізовуючи мету у вигляді умисного протиправного заподіянні смерті іншій людині, з мотивів тривалих неприязних відносин, взявши правою рукою кухонного ножа, та в час, коли ОСОБА_9 перебував в приміщенні коридору в квартирі АДРЕСА_3 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно- небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_9 і бажаючи їх настання, підійшов до останнього, та, схопивши його лівою рукою за шию нагнув його обличчям до підлоги, після чого умисно завдав чотири удари кухонним ножем в область спини ОСОБА_9 , та припинив напад, так як вважав що завдав смертельних поранень ОСОБА_9 .
Таким чином ОСОБА_7 виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину у вигляді заподіяння смерті ОСОБА_9 до кінця, однак смерть останнього не настала з причин, які не залежали від волі ОСОБА_7 , а саме: своєчасного надання медичної допомоги ОСОБА_9 .

Внаслідок своїх протиправних дій ОСОБА_7 спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_9 , у вигляді; множинних різаних ран спини, двох проникаючих поранень зліва, пневмогемоторакса зліва, які згідно висновку судово-медичного експерта № 15 від 29.01.2020 року, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень як небезпечних для життя в момент заподіяння.

Таким чином, ОСОБА_7 своїми умисними, протиправними діями, які виразились у закінченому замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Допитаний в судовому засідані обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України не визнав та пояснив, що він проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Точної дати не пам"ятає 03.01.2020 чи 04.01.2020 року, перед обідом він із ОСОБА_9 вдома випили по сто грам горілки, після чого ОСОБА_10 десь пішов. Він також пішов із дому до сусіда порозмовляти щодо рибалки, десь через пів години пішов додому,оскільки на рибалку вони не пішли. По дорозі додому зустрів хлопців та став розмовляти, потім вони почули крики, Вітя сказав, "щось твоя кричить". Він пішов подивитьсь, що трапилось, оскільки був упевнений, що ОСОБА_11 дома немає.

Піднявшись по сходах він побачив, що дружина стояла між 4 та 5 поверхом кричала та плакала, він нічого не зрозумів. Подумав, що в квартиру зайшли цигани і він зайшов у квартиру та побачив, що хтось стоїть в коридорі із ножем. В коридорі було темно. Невідома особа кинулась на нього із ножем, він вибив ніж та коли почав піднімати із полу ніж отримав удав. Потім схопив невідому особу за шию нагнув обчиччям до підлоги та ударив ножем по спині. Він не думав, що це ОСОБА_11 . Потім він пройшов до кухні промивав око, після чого вийшов в коридор та сказав дружині, що нема цього цигана, на що вона відповіла, що у квартирі лише її син ОСОБА_12 . Після чого він зайшов у квартиру та побачив, що це був ОСОБА_12 і він живий.
Вийшовши із квартири сказав дружині щоб вона телефонувала на швидку домопогу та у поліцію, однак сам викликав швидку допомогу та поліцію.

Умислу на вбивство він не мав.
Допитаний в ході судового розгляду потерпілий ОСОБА_9 показав, що ОСОБА_7 являється йому вітчимом. 04 січня 2020 року він прокинувшись зранку пішов на базар купити куртку. В магазині вживав спиртні напої десь бутилку. Потім, купивши ще бутилку горілки, прийшов до себе додому за адресою: АДРЕСА_1 . Події, які відбувались далі не пам`ятає, оскільки знаходився в стані алкогольного сп`яніння. Зі слів матері йому відомо, що він із ОСОБА_7 почав розпивати горілку, чи випили повністю чи ні - не пам"ятає. Далі він прийшов до свідомості в лікарні.

Допитана в ході судового розгляду свідок ОСОБА_13 , показала, що ОСОБА_9 являється їй сином, а ОСОБА_7 - чоловіком. 04.01.2020 року біля 09 год. ранку між нею та ОСОБА_9 відбулася сварка. Після чого ОСОБА_9 пішов із дому. ОСОБА_7 також пішов до сусіда. В подальшому, прийшовши додому, ОСОБА_10 був в стані алкогольного сп"яніння, почав обзивати її нецензурною лайкою та взяв за груди. Вона вирвалась та втікла у під"їзд, знаходилась між 4 та 5 поверхом, плакала та кричала. Потім з"явився ОСОБА_14 , який запитав чи ОСОБА_10 її вдарив, на що вона відповіла що да. Потім ОСОБА_7 пішов до квартири, коли вийшов сказав "чи я його вбив чи що", потім знову вернувся до квартири, вийшовши сказав "Нінуля він живий викликай швидку допомогу". ОСОБА_7 сам викликав швидку допомогу, та повідомив поліцію. Крім того, повідомила, що ОСОБА_12 коли вип"є у нього з"яляється агресія.

Допитаний в ході судового розгляду свідок ОСОБА_15 показав, що він проживає за адресою: АДРЕСА_4 . 04.01.2020 року біля 14 год. в смт.Побузьке по вул.Заводській він разом із його товаришем ОСОБА_16 стояли біля під"їзду будинку АДРЕСА_2 . До них підійшов ОСОБА_14 та вони почали розмовляти. Йому відомо , що в цьому під"їзді проживає ОСОБА_17 із дружиною та дітьми. В ході розмови вони почули крики чоловіка та плач жінки десь приблизно на четвертому поверсі будинку. ОСОБА_18 сказав: "О моя кричить" та сказав "піду подивлюся" - розвернувся і пішов.

Допитаний в ході судового розгляду свідок ОСОБА_19 показав, що він проживає за адресою: АДРЕСА_5 . У січні місяці 2020 року, точної дати не пам"ятає він вийшов із під"їзду будинку та зустрів ОСОБА_20 , той у нього попросив сигарету він йому дав, після чого ОСОБА_18 пішов додому, а він стоя і розмовляв із хлопцями. Потім ішов ОСОБА_12 , який був випивший, став біля них також покурити, потім вони почули крики та ОСОБА_11 пішов.

Окрім показань обвинуваченого, потерпілого та свідків, судом були досліджені письмові докази по кримінальному провадженню, а саме:
- фактичні дані, відображені у витязі з ЄРДР від 04.01.2020 року, та Рапорті, якими підтверджується факт звернення ОСОБА_7 до Голованівського ВП ГУНП в Кіровоградській області з заявою про спричинення ним ОСОБА_9 ножових поранень
Т.1 а.п.78-81
- протокол огляду місця події із відеозаписом від 04.01.2020 року об"єктом якого являється квартира АДРЕСА_3 та постанову про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання. Під час огляду виявлено, оглянуто, вилучено та визнано речовими доказами: змив речовини бурого кольору, схожої на кров з поверхні покривала на ліжку в спальній кімнаті, змив речовини бурого кольору схожої на кров з поверхні килима в коридорі, чоловіча футболка комбінованого кольору біла з чорними та зеленими візерунками, на задній частині якої є чотири отвори та нашарування речовини бурого кольору, схожої на кров, чоловічий светр сірого кольору із вставками на рукавах, на задній частині якого є чотири отвори та нашарування речовини бурого кольору, схожої на кров, кухонний ніж з дерев`яним руків`ям із слідами речовини бурого кольору, схожої на кров, кухонний ніж із білим пластиковим руків`ям та сліди рук

Т.1 а.п.83-87, 121,122,123-124
- протокол проведення слідчого експеременту із відеозаписом від 09 січня 2020 року за участю ОСОБА_7 , під час якого останній розповів та показав при яких обставинах він наносив удари ножем ОСОБА_9
Т.1а.п.а.п.140-143
- висновок експерта №15 від 27.01.2020 року, яким встановлено, що у гр. ОСОБА_9 були ушкодження: множинні різані рани спини ( 2 проникаючих зліва), пневмогемоторакс зліва (рентгенографія від 04.01.2020 року, операція від 04.01.2020 року). Дані ушкодження могли утворитися від дії предмета (предметів), який володіє гострими властивостями, можуть відповідати зазначеного терміну та згідно з п.2.1.2 "й" "Правил визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених наказом №6 дані тілесні ушкодження відносяться до категорії Тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя в момент заподіяння.
Т.1 а.п.151
-висновок експерта №21 від18.02.2020 року, в якому зазначено, що не виключається те, що механізм утворення тілесних ушкоджень, які мались на тілі потерпілого ОСОБА_9 не протирічить механізму вказаного підозрюваним ОСОБА_7 в наданому протоколі слідчого експеременту від 09.01.2020 року
Т.1 а.п.160
-протокол проведення слідчого експеременту із фототаблицями від 19 лютого 2020 року за участю потерпілого ОСОБА_9 , під час якого останній розповів та показав при яких обставинах ОСОБА_7 наніс йому удари ножем в область спини
Т.1 а.п.161-165
-висновок експерта №22 від19.02.2020 року, в якому зазначено, що не виключається те, що механізм утворення тілесних ушкоджень, які мались на тілі потерпілого ОСОБА_9 не протирічить механізму вказаного ним в наданому протоколі слідчого експеременту від 19.02.2020 року
Т.1 а.п.171
В ході судових дебат, адвокат ОСОБА_8 заявила клопотання про зміну правової кваліфікації кримінального правопорушення із ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.121 КК України.

Дослідивши в сукупності зібрані докази, колегія суддів вважає, що органами досудового розслідування надана неправильна юридична оцінка діям обвинуваченого ОСОБА_7 і його дії помилково кваліфіковані за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, оскільки умисел ОСОБА_7 на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 , не знайшов свого підтвердження, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч.1 ст.115 КК України умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Умисне вбивство слід відрізняти від умисного тяжкого тілесного ушкодження. Визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій.

Умисне тяжке тілесне ушкодження (стаття 121 КК України) є злочином із матеріальним складом і змішаною формою вини.

Так, з системного аналізу закону випливає, що при відмежуванні замаху на вбивство від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим. Для з`ясування змісту та спрямованості умислу особи при дослідженні доказів необхідно виходити з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Визначити, які конкретні злочинні наслідки своїх дій передбачав винуватий і бажав їх настання, можна лише за ретельного аналізу складу вчиненого злочину і виявлення його елементів та всіх обставин справи.

Характерною ознакою прямого умислу є також бажання настання злочинного наслідку, що був задуманий, щодо матеріальних злочинів, і бажання вчинення злочинного діяння - щодо формальних злочинів. У такого роду бажанні знаходить своє вираження вольова ознака умислу як його найважливіша і відмінна риса. Наявністю бажання настання злочинного наслідку при вчиненні злочину з матеріальним складом прямий умисел відрізняється від інших форм і видів вини. Бажання, як вольове начало, перебуває в нерозривній єдності із свідомістю особи, яка діяла з прямим умислом, і її здатністю передбачити наслідки свого діяння.

Згідно з ч.1 ст.15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення і наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі в тому разі, якщо вони були включені в ціль її діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, вона не могла й вчиняти замаху на їх досягнення.

Якщо умисне вбивство може бути вчинено як з прямим, так і з непрямим умислом, то замах на умисне вбивство можливий лише з прямим умислом, тобто коли вчинене свідчило про те, що винний усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій, передбачав можливість або неминучість настання смерті іншої людини і бажав її настання, однак смертельний результат не настав з незалежних від нього обставин.

При кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, органами досудового розслідування залишено поза увагою диспозицію ч.1 ст.115 КК України, яка свідчить, що вбивство може бути вчинено лише за наявності прямого умислу на позбавлення життя потерпілого, тобто коли особа усвідомлює суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно-небезпечні наслідки і бажає їх настання. Якщо такий умисел не встановлено, або особа діяла не з конкретизованим умислом, то такі дії належить кваліфікувати за наслідками, які фактично настали. Даний висновок визнано обґрунтованим п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя і здоров`я» від 07.02.2003 року.

Як слідує зі змісту обвинувального акту і зокрема формулювання обвинувачення, в основі обгрунтування правової кваліфікації протиправних дій ОСОБА_7 , як закінченого замаху на умисне вбивство, орган досудового розслідування і прокурор послались на те, що обвинувачений «усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_9 , підійшов до останнього та схопивши його лівою рукою за шию нагнув його обличчям до підлоги, після чого умисно завдав чотири удари кухонним ножем в область спини ОСОБА_9 , та припинив напад, так, як вважав що завдав смертельних поранень ОСОБА_9 , що небезпечні для життя в момент заподіяння та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень».

При цьому, ОСОБА_7 свій злочинний намір спрямований на заподіяння смерті ОСОБА_9 не довів до кінця, з причин, що не залежали від його волі, а саме своєчасного надання медичної допомоги ОСОБА_9 .

З наведеного, на думку суду слідує, що врахувавши характер знаряддя злочину, яке придатне для спричинення смертельного тілесного ушкодження, локалізацію тілесного ушкодження, орган досудового слідстві не врахував інших вищезазначених обставин конкретної справи, які мають значення для визначення спрямованості умислу обвинуваченого. Зокрема, показань обвинуваченого, про небажання вбивати потерпілого, поведінки ОСОБА_7 після спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, пов`язаної з негайним викликом поліції та медичної допомоги, при реальній можливості з огляду на стан потерпілого спричинити смерть останньому, що свідчить про відсутність умислу на вбивство, відсутність будь-яких інших доказів, які б безпосередньо вказували на наміри обвинуваченого вчинити вбивство потерпілого. Відтак, спрямованість умислу обвинуваченого саме на вбивство потерпілого, на переконання суду, залишилось не доведеним поза розумним сумнівом і грунтувалось в тому числі на припущеннях органу досудового розслідування. Такі висновки випливають з вищенаведених доказів, які суд визнає не спростованими.

З огляду на викладене, спрямованість ударів, які наносилися ОСОБА_7 по тілу ОСОБА_9 , за відсутності наміру пошкодження конкретного органу, а також поведінка обвинуваченого після спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, свідчать про наявність у обвинуваченого умислу на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень на ґрунті раптово виниклого особистого неприязного відношення до ОСОБА_9 .

Вказані дії обвинуваченого повністю охоплюються диспозицією ч.1 ст.121 КК, як умисні тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.129 Конституції України, п.15 ч.1 ст.7 КПК України судочинство в України здійснюється на засадах змагальності сторін та свободі в наданні ними доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 3 ст.337 КПК України передбачено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Виходячи із сукупності досліджених судом доказів, а саме показань обвинуваченого, свідків, потерпілого, висновків судово-медичних експертиз, з урахуванням всіх обставин вчиненого діяння, зокрема способу, кількості, характеру і локалізації тілесних ушкоджень , причини їх заподіяння та припинення злочинних дій, поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 після скоєння злочину, а також ставлення обвинуваченого до наслідків своїх дій, і ставлення до таких дій самого потерпілого, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 по його обвинуваченню за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, слід перекваліфікувати на ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів відповідно до статей 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його особу та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 суд відносить щире каяття.

До обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_7 суд відносить: вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та вчинення злочину щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України, яке відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України, є тяжким злочином.

Беручи до уваги вищевикладене в сукупності, а також обставини справи, вік, особу та стан здоров`я обвинуваченого, врахувавши обставини справи, тяжкість вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, той факт, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий: 13.04.2005 року Голованівським районним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у вигляді 8 років 6 місяців позбавлення волі, 03.12.2011 року звільнений умовно достроково на 1 рік 6 місяців 5 днів; 14.11.2012 року Голованівським районним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 185 КК України, до покарання у вигляді 2 років 6 місяців позбавлення волі, 15.04.2015 року звільнений умовно достроково на 7 місяців 11 днів, в силу ст. 89 КК України судимості не погашені, на шлях виправлення не став, той факт, що потерпілий ОСОБА_9 претензій ні морального на матеріального характеру не має, колегія суддів дійшла до переконливого висновку, що за спрямованістю поведінки, ОСОБА_7 як особа, представляє суспільну небезпеку для оточуючих.

За таких підстав, йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованої йому статті кримінального закону, яке буде відповідати тяжкості вчиненого, обставинам кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_7 , та буде обґрунтованим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як ним самим, так і іншими особами, та відповідати меті покарання, визначеній ст. 50 КК України.

Судові витрати відсутні.

Долю речових доказів по кримінальному провадженню суд вважає за необхідне визначити відповідно до ст. 100 КПК України.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженні не заявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.368-371, 373, 374, 376 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

ОСОБА_7 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту його затримання - з 04 січня 2020 року.
Застосований до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили на період апеляційного оскарження залишити без змін.

Речові докази: змив речовини бурого кольору схожої на кров з поверхні покривала на ліжку в спальній кімнаті, змив речовини бурого кольору схожої на кров з поверхні килима в коридорі, чоловіча футболка комбінованого кольору біла з чорними та зеленими візерунками, на задній частині якої є чотири отвори та нашарування речовини бурого кольору схожої на кров, чоловічий светр сірого кольору із вставками на рукавах, на задній частині якого є чотири отвори та нашарування речовини бурого кольору схожої на кров, кухонний ніж з дерев`яним руків`ям із слідами речовини бурого кольору схожої на кров, кухонний ніж із білим пластиковим руків`ям та сліди рук, які передані на зберігання до Голованівського ВП ГУНП в Кіровоградській області знищити.

На вирок може бути подано апеляцію до Кропивницького апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення через Ульяновський районний суд Кіровоградської області. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, а іншим учасникам судового провадження роз`яснити, що вони мають право отримати його копію в суді.

Судді:ОСОБА_1

ОСОБА_2
ОСОБА_3