Дата документу 12.10.2020 Справа № 333/4393/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 333/4393/19 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1712/20 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2020 року м. Запоріжжя
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду ОСОБА_2 перевіривши апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28.09.2020 року.

В С Т А Н О В И Л А :

у провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя знаходиться кримінальне провадження № 0001656 відносно ОСОБА_5 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28.09.2020 року продовжено строк тримання обвинуваченому ОСОБА_5 під вартою до 27.11.2020 р. з одночасним визначенням застави у розмірі 630 000 гривень.

Не погоджуючись з судовим рішенням, представник потерпілого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_6 звернувся з апеляційної скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду від 28.09.2020 року в частині визначення обвинуваченому розміру застави і ухвалити нове рішення про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави.

Перевіривши апеляційну скаргу на предмет можливості її прийняття до апеляційного розгляду, вважаю, що у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника потерпілого необхідно відмовити, виходячи з наступного.

Так, суд першої інстанції питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 з визначенням розміру застави вирішив під час судового розгляду даного кримінального провадження по суті на підставі ст. 331 КПК України.
Згідно п. 7 ч. 1 ст. 393 КПК України потерпілий або його представник чи законний представник мають право подати апеляційну скаргу в частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції. Однак, за своєю правовою природою вимоги полягають в адресованих суду і сформульованих у категоричній формі пропозиціях учасників процесу вчинити певні дії, які окреслюють межі процесуальних повноважень суду. У передбачених законом випадках зі сторони потерпілого такі пропозиції можуть стосуватися обсягу обвинувачення, розміру цивільного позову, дослідження певних доказів.

Натомість, позиція потерпілого (його захисника) щодо застосування судом запобіжного заходу за своєю правовою сутністю є не процесуальною вимогою, а думкою потерпілого (його захисника), яка може бути врахована в сукупності з іншими обставинами, однак не обмежує суд у реалізації своїх дискреційних повноважень, визначених кримінальним процесуальним законом щодо обрання альтернативних заходів. Така позиція не обмежує потерпілого (його представника) у можливості подальшого оскарження до суду вищого рівня законності й обґрунтованості питань, пов`язаних із ухваленням вироку, які безпосередньо стосуються його прав, обов`язків чи законних інтересів.

Зазначенні положення кореспондують із позицією Конституційного Суду України (Рішення №4 - р/2019 від 13 червня 2019 року), згідно з якою положення частини 2 статті 392 КПК визнано таким, що не відповідає Конституції України.

У наведеному рішенні Конституційний Суд України зауважив, що неможливість своєчасного апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою унеможливлює ефективну та оперативну (дієву) перевірку правомірності обмеження конституційного права особи на свободу на стадії судового розгляду. Неможливість оскарження особою чи її захисником в апеляційному порядку ухвали суду про продовження строку тримання під вартою створює умови, за яких помилкове рішення суду першої інстанції, чинне протягом тривалого часу, може призвести до тяжких невідворотних наслідків для зазначеної особи у вигляді безпідставного обмеження її конституційного права на свободу.

Так, зі змісту вищезазначеного рішення випливає, що неконституційним було визнано положення щодо неможливості оскарження в апеляційному порядку саме ухвали суду про продовження строку тримання під вартою і саме особою, щодо якої обраний даний запобіжний захід, чи її захисником.

З огляду на зазначене вважаю, що не підлягає до апеляційного оскарження ухвала суду, постановлена в порядку ст.331 КПК України в частині застосування по відношенню до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

З огляду на наведене, вважаю, що апеляційна скарга представника потерпілого подана на ухвалу суду, яка не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, тому відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України слід відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника потерпілого.

На підставі викладеного, керуючись ч. 4 ст. 399 КПК України

У Х В А Л И Л А :

відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28.09.2020 року відносно ОСОБА_5 .

Копію ухвали разом з апеляційною скаргою невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня отримання копії судового рішення.

Суддя Запорізького
апеляційного суду ОСОБА_2