КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/1653/2021
Категорія: ст. 331 КПК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 12 січня 2021 року у кримінальному провадженні №0004998 стосовно обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України,

ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Макіївка Донецької області, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 12 січня 2021 року задоволено клопотання прокурора та обвинуваченій ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 12 березня 2021 року включно.

На обґрунтування такого рішення, оцінюючи реальність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме переховування від суду та вчинення інших кримінальних правопорушень, суд першої інстанції зазначив про те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні нетяжких кримінальних правопорушень, раніше не судима, але під час досудового розслідування щодо неї був застосований запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, умови якого ОСОБА_7 порушила, в результаті чого цей запобіжний захід був змінений на тримання під вартою. Взяв до увагу суд можливе покарання, яке загрожує ОСОБА_8 у разі визнання її винуватою, дані про особу обвинуваченої, а також те, що з лютого 2019 року у провадженні Оболонського районного суду м. Києва розглядаються інші кримінальні провадження щодо ОСОБА_7 про злочини проти власності.
З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що менш суворий запобіжний захід ніж позбавлення волі об`єктивно неспроможний запобігти ризикам, передбаченим п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 12 січня 2021 року та постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченій ОСОБА_7 більш м?який запобіжний захід, не пов?язаний з триманням під вартою.

За позицією захисника судове рішення приймалось виключно на підставі доводів клопотання прокурора, які є аналогічними тим, що наведені у попередньому клопотанні, і не підтверджені матеріалами справи щодо існування таких обставин. При цьому прокурором було проігноровано те, що він повинен викласти обставини, які доводять, що заявлені раніше ризики не зменшились або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не гарантує запобігання цим ризикам. Разом із цим, суд, мотивуючи своє рішення, в порушення вимог п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та без врахування практики ЄСПЛ послався на ті ж обставини, які були викладені у раніше винесеній ухвалі від 16 листопада 2020 року, не зазначивши інших додаткових підстав.

Крім того, захисник звертає увагу на те, що судом було встановлено, але не враховано, що обвинувачена ОСОБА_7 має міцні соціальні зв?язки, постійно проживає за місцем реєстрації, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якого виховує сама, має неофіційні підробітки та допомагає матері пенсійного віку, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання скарги зі сторони мешканців на неї відсутні.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

З огляду на вказані вимоги закону апеляційний розгляд здійснено без участі сторін судового провадження, оскільки відсутні клопотання про розгляд апеляційної скарги за їх участю.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

За змістом ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Таким чином, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Як убачається з матеріалів справи, Оболонським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 , яка обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України.

Суд першої інстанції, досліджуючи питання доцільності продовження тримання обвинуваченої під вартою, з урахуванням доводів прокурора, викладених у клопотанні щодо наявності достатніх підстав для продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, визнавши при цьому існування ризиків переховування обвинуваченої від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення, дійшов висновку, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може завадити спробам обвинуваченої вчиняти дії щодо перешкоджання здійсненню правосуддя, отже прийняв рішення про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів, оскільки вважає, що судом першої інстанції були дотримані вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої, об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

З огляду на характер висунутого ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні, хоча і нетяжких злочинів, але за які передбачено покарання, серед інших, у виді позбавлення волі на строк до п`яти років у разі визнання її винуватою в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, враховуючи ту обставину, що під час досудового розслідування щодо ОСОБА_7 застосовувався запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, умови якого вона порушила внаслідок чого цей запобіжний захід був змінений на тримання під вартою, а також всі наявні в матеріалах провадження дані про особу обвинуваченої, яка має неповнолітню дитину, але до затримання не мала постійного заробітку та на даний час обвинувачується ще у низці кримінальних правопорушень проти власності, колегія суддів доходить висновку, що ОСОБА_7 може переховуватися від суду та вчинити інші кримінальні правопорушення, такі ризики не зменшилися і виправдовують подальше її тримання під вартою.

За вказаних обставин застосування більш м`якого запобіжного заходу, на переконання колегії суддів, не забезпечить виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити вказані дії.

Доводи захисника про те, що прокурор не довів в суді існування жодного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, не заслуговують на увагу, оскільки відомості про те, що від часу прийняття рішення про зміну ОСОБА_7 запобіжного заходу з домашнього арешту на тримання під вартою зменшилися ризики, які врахував суд, в провадженні відсутні.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегією суддів не встановлено.

За вказаних обставин апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 12 січня 2021 року, якою обвинуваченій ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 12 березня 2021 року включно - без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_________________ __________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4