Справа № 932/9916/20
Провадження №1-кс/932/6137/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2020 року м.Дніпро

Слідчий суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні у залі суду клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 , погоджене із прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_5 по кримінальному провадженні №0000139 від 14.01.2020 за ч.1 ст.203-2 КК України про арешт майна, -
ВСТАНОВИВ:
02.11.2020 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшло вищевказане клопотання, відповідно до якого слідчий просить накласти арешт на майно, яке було вилучене 31 жовтня 2020 року, під час проведення обшуку у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 .

Слідча у судовому засіданні клопотання підтримала у повному обсязі та прохала задовольнити.

За клопотанням слідчого справа розглянута у порядку ч. 2 ст. 172 КПК України.

Згідно з вимогами ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. Заборона використання житлового приміщення особам, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні, не допускається.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Розглянувши клопотання, дослідивши надані до клопотання додатки, приходжу до висновку про те, що у його задоволенні необхідно відмовити, за наступних підстав.

Так, встановлено, що 31.10.2020 року слідчим СВ Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області було проведено обшук у приміщенні, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого було вилучено ряд майна вказаного у клопотанні. Вказаний обшук проводився у порядку передбачений ч. 3 ст. 233 КПК України.

02.11.2020 ухвалою слідчого судді було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , про проведення обшуку за вказаною адресою, який проводився у порядку ч. 3ст. 233 КПК України, а від так відсутні підстави передбачені ст. 170 КПК України для накладення арешту на вказане майно, що і підставою для відмови у задоволенні клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 233, 234, 372, 376 КПК України, -
П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 , погоджене із прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_5 по кримінальному провадженні №0000139 від 14.01.2020 за ч.1 ст.203-2 КК України про арешт майна, вилученого 31.10.2020 підчас обшуку за адресою: АДРЕСА_1 відмовити.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Повний текст проголошено 06.11.2020.
Слідчий суддя ОСОБА_1