Справа № 345/2834/19
Провадження № 11-кп/4808/465/20
Категорія ст. 286 ч.2 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2020 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

представника потерпілої ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000213 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та заступника керівника Івано Франківської обласної прокуратури ОСОБА_12 на вирок Калуського міськрайонного суду Івано Франківської області від 04 вересня 2020 року, відносно ОСОБА_8 за ст. 286 ч.2 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживаючого АДРЕСА_2 , громадянина України, із вищою освітою, розлученого, не працюючого, раніше не судимого,-

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, вважає що вирок Калуського міськрайонного суду від 04.09.2020 року підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінально процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

Зазначає, що судом першої інстанції при призначенні покарання не в повній мірі врахував те, що злочин вчинений обвинуваченим, згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, а також те, що ОСОБА_8 вчинив його у стані алкогольного сп`яніння. Крім цього вказує, що судом застосовано додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами терміном на один рік. Однак, санкція ст. 286 ч.2 КК України, передбачає призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Таким чином, виносячи вирок з мінімальним строком позбавлення права керувати транспортними засобами, суд порушив вимоги ст. 414 КПК України та призначив покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого і за своїм видом та розміром є несправедливо м`яким і не є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Просить вирок Калуського міськрайонного суду від 04.09.2020 року стосовно ОСОБА_8 за ст. 286 ч.2 КК України скасувати. Ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_8 за ст. 286 ч.2 КК України 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Обвинувачений ОСОБА_8 в поданій апеляційній скарзі, вважає вирок Калуського міськрайонного суду в частині призначеного покарання та посилання на обставину, що обтяжує відповідальність (перебування в стані алкогольного сп`яніння) незаконним, та таким що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що в суді першої інстанції визнав свою вину у вчиненні даного злочину, однак заперечив з приводу того, що він перебував в стані алкогольного сп`яніння, оскільки в обвинувальному акті відсутнє посилання на порушення ним п. 2.9 а ПДР України, яким саме встановлюється керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Вказує, що довідка, яка представлена з лікувального закладу є неналежним та недопустимим доказом для підтвердження стану алкогольного сп`яніння у обвинуваченого, оскільки отримана після закінчення досудового розслідування, не була відкрита сторонні захисту і не міститься в переліку обов`язкових документів, які складаються при обстеженні особи на стан сп`яніння.

Крім цього, зазначає, що призначаючи покарання суд першої інстанції належним чином не врахував пом`якшуючі обставини, а саме визнання вини, щире каяття, відшкодування шкоди потерпілим, те, що він по місцю проживання характеризується позитивно, має стаж водіння 32 роки і жодного разу не притягувався до адміністративної відповідальності.

Просить змінити вирок Калуського міськрайонного суду від 04.09.2020 року, виключити з мотивувальної частини обставину, що обтяжує покарання - перебування в стані алкогольного сп`яніння, та призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.

ОСОБА_11 представник потерпілої ОСОБА_13 подав заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 вважає її необгрунтованою та незаконною, оскільки обвинувачений не повністю відшкодував потерпілій ОСОБА_13 завдану майнову шкоду, яка полягає у витратах на лікування та моральну школу. Вказує, що обвинувачений фактично не визнав своєї вини у вчиненому, оскільки заперечує факт вчинення даного кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння. Просить апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Калуського міськрайонного суду від 04.09.2020 року без змін.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3(три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1(один) рік.

Після вступу вироку в законну силу виконання вироку в частині покарання вказано доручити Калуському ВП ГУНП в Івано Франківській області. Надано дозвіл працівникам Калуського ВП ГУНП в Івано Франківській області затримати ОСОБА_8 з метою його доставки до місяця відбування покарання.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 вказано рахувати з часу його фактичного затримання після набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання ОСОБА_8 залишено без змін до вступу вироку в законну силу зобов`язавши його прибувати за кожною вимогою до суду.

Цивільний позов ОСОБА_14 до ОСОБА_8 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої злочином задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_14 -20 000 гривень моральної шкоди, завданої злочином та 10 000 гривень витрат за надання правової допомоги. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 1099,07 грн. витрат за проведення експертизи № СЕ 19/109/26-164ІТ/19 від 22.04.2019 року, 785,05 грн. витрат за проведення експертизи № СЕ -19/109/26-359ІТ/19 від 19.06.2020 року.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, за наступних обставин.

24.02.2019 р. близько 10 год. 00 хв. водій ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем марки «Шкода Фабіа», р.н. НОМЕР_1 та рухався по проїзній ділянці дороги Жидачів-Калуш у напрямку м. Калуш. Проїжджаючи у с. Негівці Калуського району по вул. Зарічна, на ділянці дороги, що має заокруглення у ліву сторону та міст через потічок, водій ОСОБА_8 проявив неуважність, не вибрав безпечної швидкості, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, у районі розташування будинку № 3, автомобіль почало заносити і він став некерований, внаслідок чого, відбулося зіткнення із деревом, яке розташоване на земельній ділянці поблизу даного будинку із лівого боку відносно напрямку руху транспортного засобу.

При цьому водій ОСОБА_8 порушив Правила дорожнього руху, а саме:

п. 2.3 «б», який вказує, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатися від керування транспортним засобом у дорозі;

п. 12.1, згідно з яким, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

В результаті порушення водієм ОСОБА_8 ПДР, відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пасажир автомобіля ОСОБА_14 отримала тілесні ушкодження: закрита травма грудної клітки з переломом ХІІ ребра справа, забоєм обох легень, та пневматорексом зліва; закритий подвійний перелом лівої стегнової кістки в середній третині із зміщенням відламків, що викликали необхідність у проведення операцій (24.02.2019 р. змонтовано систему скелетного витягу, 07.03.2019 р. МОС БІОС); закритий перелом дистальної третини лівої ключиці з незначним розходженням кісткових відламків, які відповідно до висновку експерта № 127 від 08.06.2019 року відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таких, що викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент спричинення. Закрита черепно-мозкова травма із забоєм головного мозку легкого ступеня відноситься до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я, а синець в ділянці голови, садно та синець в ділянці лівої ноги відносяться до легких.

Пасажир автомобіля ОСОБА_15 отримала тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма із забоєм головного мозку легкого ступеня, крововиливом в м`які покриви голови, які відповідно до висновку експерта №73 від 18.04.2019 року відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таких, що викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент спричинення, забійна рана в ділянці голови, садна в ділянці правої гомілки відносяться до легких.

Пасажир автомобіля ОСОБА_16 отримав тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма із переломом потиличної кістки, забоєм головного мозку легкого ступеня, крововиливом в м`які покриви тім`яної ділянки справа, які відповідно до висновку експерта №74 від 18.04.2019 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення, а забійна рана тім`яної ділянки голови справа до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я.

Під час апеляційного розгляду в порядку клопотання прокурор ОСОБА_7 подала заяву від заступника керівника Івано Франківської обласної прокуратури ОСОБА_12 від 13.11.2020 року, із змісту якої вбачається, що він на підставі ст. 403 КПК України відмовляється від поданої апеляційної скарги на вирок Калуського міськрайонного суду від 04.09.2020 року щодо ОСОБА_8 .

Заслухавши думку учасників процесу, колегія суддів вважає, що заяву слід задовольнити та закрити апеляційне провадження, з наступних підстав.

Подана заступником керівника Івано Франківської обласної прокуратури ОСОБА_12 заява про відмову від апеляційної скарги не суперечить вимогам ст. 403 ч.1 КПК України, згідно якої особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного розгляду.

Тому, колегія суддів порадившись на місці постановила закрити апеляційне провадження, за апеляційною скаргою заступника керівника Івано Франківської обласної прокуратури ОСОБА_12 на вирок Калуського міськрайонного суду від 04.06.2020 року відносно ОСОБА_8 , у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги прокурора.

Щодо апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 учасники процесу зазначили наступне:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 підтримали подану апеляційну скаргу просили її задовольнити, а вирок суду першої інстанції змінити;

- прокурор, заперечив щодо поданої апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , просив залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін;

- потерпіла ОСОБА_17 ( ОСОБА_14 ) та її представник ОСОБА_11 з приводу поданої апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 заперечили просили її залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вирок суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Ухвалений вирок судом першої інстанції в силу ст. 370 КПК України є законним, обґрунтованим і вмотивованим, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, і відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і його висновок про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України, ґрунтується на зібраних і досліджених належних і допустимих доказах, яким дано обґрунтовану правову оцінку.

Щодо доводів наведених в апеляційній скарзі обвинуваченим ОСОБА_8 з приводу того, що висновок суду першої інстанції про те, що він вчинив дорожньо транспортну пригоду в стані алкогольного сп`яніння є припущенням, яке суперечить дійсним обставинам справи та є недоведеним, на думку колегії суддів є безпідставними.

Частиною 1 ст. 94 КПК України встановлено правила оцінки доказів, відповідно до яких суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Під час оцінки судом першої інстанції доказів, наданих сторонами кримінального провадження щодо перебування обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння, судом дотримано вимоги ст. 94 КПК України та зроблено правильний висновок, що обвинувачений ОСОБА_8 в момент керування транспортним засобом і вчинення дорожньо-транспортної пригоди перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Так, як вбачається з матеріалів кримінального провадження та встановлено безпосередньо в суді першої інстанції вчинення дорожньо транспортної пригоди обвинуваченим ОСОБА_8 в стані алкогольного сп`яніння підтверджується листом від 15.01.2020 року генерального директора комунального некомерційного підприємства «Центральна районна лікарня Калуської міської та районної рад Івано-Франківської області» ОСОБА_18 (а.с. 178), зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_8 , 24.02.2019 року о 11.30 год. було взято кров на вміст алкоголю. Згідно із записом № 24 від 24.02.2019 року в журналі реєстрації забору крові на вміст алкоголю виявлено етиловий спирт 1,59‰. Перебування ОСОБА_8 на момент скоєння ДТП в стані алкогольного сп`яніння підтверджується також належним чином засвідченими копіями витягу з журналу реєстрації забору крові на вміст алкоголю (а.с. 179-180).

Колегія суддів вважає, що у зв`язку з тим, що даний медичний документ не був спростований в суді першої інстанції, суд підставно визнав його, як належний та допустимий доказ, що доводить перебування ОСОБА_8 під час вчинення ДТП у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до п. 8 Розділу 1 Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції зазначено, що у разі скоєння дорожньо-транспортної пригоди, унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладі охорони здоров`я.

Пунктом 9 Розділу ІІ Інструкції передбачено, що з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Відповідно до вимог п. 16 Розділу ІІІ Інструкції, висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, видається на підставі акта медичного огляду.

Пунктом 21 Розділу ІІІ Інструкції передбачено, що кожний випадок огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я реєструється в журналі реєстрації медичних оглядів осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Врахувавши вище наведене, колегія суддів вважає, що огляд обвинуваченого ОСОБА_8 на стан алкогольного сп`яніння був проведений до встановленого законом порядку, оскільки дорожньо транспортна пригода відбулася 24.02.2019 року близько 10 год. 00 хв., після чого працівниками поліції обвинувачений ОСОБА_8 був доставлений до Калуської центральної районної лікарні де об 11 год 30 хв. йому було взято кров на вміст алкоголю. Також, суд правильно звернув увагу на покази потерпілої ОСОБА_14 , яка в суді першої інстанції зазначила, що водій таксі вів себе неадекватно, був надто веселий, говорив дурниці і навіть образливо звернувся до неї.

Крім цього, посилання обвинуваченого ОСОБА_8 в поданій апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції належним чином при призначенні йому покарання не враховано пом`якшуючі обставини, а саме те, що він фактично визнав свою вину у вчиненому, окрім факту перебування в стані алкогольного сп`яніння, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, відшкодував шкоду двом потерпіли, вперше притягується до кримінальної відповідальності є безпідставними, оскільки всі переліченні обвинуваченим в апеляційній скарзі пом`якшуючі обставини були враховані судом першої інстанції при призначенні йому покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд першої інстанції, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання в силу ст. 66, 67 КК України, тобто дотримався вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання.

При цьому, як вбачається з вироку, судом враховано характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, не працює, проживає з матір`ю похилого віку, яка безумовно потребує його допомоги.

Також судом визнано обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 в силу ст. 66 КК України : активне сприяння розкриттю злочину та повне відшкодування шкоди двом потерпілим ОСОБА_15 , ОСОБА_16 .

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого відповідно до ст. 67 КК України є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Окрім цього, судом першої інстанції було враховано те, що ОСОБА_8 хоч і вчинив необережний, проте тяжкий злочин, при цьому, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується довідкою з Калуської ЦРЛ, свідомо сів за кермо автомобіля, чим поставив у небезпеку не тільки своє життя та здоров`я, але й інших учасників дорожнього руху, внаслідок чого сталась дорожньо транспортна пригода в результаті якої ОСОБА_14 отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, ОСОБА_15 було спричинено легкі тілесні ушкодження та ОСОБА_16 отримала тяжкі тілесні ушкодження.

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_8 є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а також справедливим щодо досягнення мети покарання виходячи з вимог ст. 50 КК України.

Крім цього, судова колегія враховує думку потерпілої ОСОБА_13 , яка наполягала на суворому покаранні для обвинуваченого.

Таким чином, під час апеляційного розгляду не встановлено підстав, передбачених ст. 409 КПК України для зміни вироку суду першої інстанції, так як суд призначив покарання, яке відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого, як і не встановлено обставин для застосування ст. 75 КК України та пом`якшення призначеного покарання.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 слід залишити без задоволення, а вирок Калуського міськрайонного суду від 04 вересня 2020 року без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити - без задоволення, а вирок Калуського міськрайонного суду Івано Франківської області від 04 вересня 2020 року про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_3

Судді : ОСОБА_4

ОСОБА_5