Номер провадження: 11-кп/813/1809/20
Номер справи місцевого суду: 521/2836/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_9 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 07.07.2020 року про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 , -

встановив:

оскарженою ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 07.07.2020 року задоволено клопотання засудженого:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сивашське, Новотроїцького району Херсонської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, до засудження проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, засудженого 10.06.2014 року Комсомольським районним судом м. Херсон за ч. 2 ст.187, ст.ст. 71,72 КК України до 9 (дев`яти) років позбавлення волі,

про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі.

Мотивуючи прийняте рішення районний суд послався на те, що засуджений станом на день розгляду клопотання відбув 2/3 строку призначеного покарання, до дисциплінарної відповідальності притягувався, але стягнення відповідно до п.14 ст.134 КВК України погашені, має 14 заохочень, а тому вважав достатніми підстави для задоволення клопотання засудженого.

Не погоджуючись з ухвалою районного суду прокурор Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу районного суду скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання засудженого. Прокурор посилається на те, що матеріали справи не містять відомостей, які підтверджують, що засуджений став на шлях виправлення, районним судом дано не вірну оцінку фактичним обставинам справи, оскільки на час розгляду клопотання в районному суді у засудженого ОСОБА_8 було непогашене дисциплінарне стягнення за зберігання заборонених речовин від 16.05.2020 року, а за весь час перебування в ДУ «ОВК №14», ОСОБА_8 мав лише одне заохочення у 2019 році, у зв`язку з чим рішення суду є необґрунтованим, передчасним та суперечить меті покарання, передбаченій ч.2 ст.50 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити; засудженого та його захисника, які заперечували проти апеляційної скарги прокурора; провівши судові дебати; перевіривши матеріали судової справи та обговоривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Згідно п.2 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 вироком Комсомольського районного суду м. Херсона від 10.06.2014 року засуджений за ч.2 ст.187, ст.ст. 71,72 КК України до 9 (дев`яти) років позбавлення волі. Строк відбування покарання рахується з 28.12.2013 року, а таким чином на час розгляду клопотання захисника, засуджений фактично відбув 2/3 строку призначеного покарання. Відомості про особу засудженого свідчать про те, що він раніше судимий вісім разів, останній раз за ч.2 ст.185, ч.1 ст.263, ч.1 ст.309 КК України засуджений до 3 років 6 місяців позбавлення волі, а звільнившись з місць позбавлення волі умовно-достроково 21.11.2013 року, через місяць знов вчинив тяжкий злочин, за який відбуває покарання на теперішній час.

Відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У відповідності до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Отже, із зазначеного слідує, що закон виділив сумлінну поведінку та сумлінне ставлення до праці, як самостійні критерії виправлення засудженого, тому що вони є самими головними сферами, де проявляється особистість.

До елементів сумлінної поведінки слід віднести: зразкове виконання засудженим вимог режиму; активна його участь у суспільному житті кримінально-виконавчої установи, наприклад, участь у самодіяльних організаціях ув`язнених, сумлінне виконання суспільних доручень, надання допомоги адміністрації КВУ, утримання інших засуджених від скоєння правопорушень; наявність заохочень; гарне поводження в побуті; негативна оцінка скоєного їм злочину; повідомлення про скоєнні ним, але не розкриті злочини і т.п. До елементів сумлінного ставлення до праці можна віднести: гарне виконання дорученої роботи з кількісних й якісних показників; придбання спеціальності або підвищення ділової кваліфікації; дбайливе відношення до обладнання, матеріалам та інструментів; надання допомоги іншим засудженим у виробничій роботі; суворе дотримання правил по техніці безпеки й охорони праці, тощо.

Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора та матеріали судової справи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції, прийшов до передчасного висновку про те, що процес виправлення засудженого ОСОБА_8 досяг тієї стадії, на якій відбування засудженого призначеного покарання перестає бути доцільним.

Так, задовольняючи клопотання, суд першої інстанції врахував всі обставини справи: особу засудженого, його поведінку за весь час відбування покарання, але дав їм не в повній мірі належну оцінку.

Суд вказав, що засудженого ОСОБА_8 можливо звільнити умовно-достроково від відбування покарання, пославшись при цьому на те, що за час відбування покарання до дисциплінарної відповідальності притягувався, але стягнення відповідно до п.14 ст.134 КВК України погашені, не конфліктний, виконує законні вимоги адміністрації установи, по відношенню до представників установи ввічливий, дотримується норм санітарної та особистої гігієни.

Разом з цим, районний суд не дослідив та не надав належної оцінки тому факту, що на момент розгляду клопотання у засудженого ОСОБА_8 було не зняте та не погашене стягнення від 16.05.2020 року в виді поміщення на 14 суток до ДІЗО, за грубе порушення режиму утримування, а саме за зберігання заборонених речовин. Районним судом вказано, що засуджений має 14 заохочень, разом з цим залишено поза увагою ту обставину, що зазначені заохочення були застосовані до ОСОБА_8 в період перебування в ДУ «ОВК №53», а за час перебування в ДУ «ОВК №14» на протязі року, останній отримав лише одне заохочення, на виробництві установи виконання покарань не працевлаштований, у реалізації програм диференційованого виховного впливу та у організації виховних заходів участі не приймає, до підвищення наявного загальноосвітнього рівня не прагне.

За таких обставин, на думку апеляційного суду, підстави для застосування ст.81 КК України до засудженого на теперішній час відсутні, оскільки його поведінка, данні про яку містяться в матеріалах особової справи установи виконання покарань, не містять достатніх доказів про те, що засуджений довів своє виправлення.

Встановлені районним судом обставини визнаються апеляційним судом не достатніми для звільнення засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання умовно-достроково, оскільки не свідчать про досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України, - виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів, а також те, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, як того вимагає ст.81 КК України.

Відповідно до положень п.4 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу.
Згідно з п.2 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, ухвала районного суду скасуванню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову в задоволення клопотання засудженого.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 537 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 07.07.2020 року якою задоволено клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі скасувати, та відмовити в задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі.

Копію ухвали направити до ДУ «Одеська виправна колонія №14».

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4