ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/473/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/255/20 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - продовження строку тримання під вартою
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2020 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши 07 серпня 2020 р. у закритому судовому засіданні в приміщенні Тернопільського апеляційного суду матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 на ухвалу Кременецького районного суду Тернопільської області від 03 липня 2020 р.,

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 03 липня 2020 р. задоволено клопотання прокурора та продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 03 вересня 2020 р. відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу суду змінити, та застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічну пору доби з 21 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв.

Стверджує, що стан здоровя обвинуваченого ОСОБА_7 не дає змоги йому перебувати під вартою, оскільки відповідно до наявної в матеріалах справи виписки з медичної карти амбулаторного хворого №83 від 25 травня 2020 року, виданої фельдшером Чортківської міської медичної частини №26, у нього діагностовано серцеву недостатність ІІ ступеня, лікування якої та отримання належної медичної допомоги неможливе в умовах Чортківського СІЗО.

Вказує, що відповідно до розділу 8 п. 1 Додатку 12 до наказу Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоровя від 15 серпня 2014 року №1348/5/572 Про затвердження Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі усі хвороби серця з хронічною серцевою недостатністю (СН) ІІ Б-ІІІ стадій входить до переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання.

Також зазначає, що ризики, про наявність яких у своєму клопотанні вказує прокурор, а в оскаржуваній ухвалі суддя, недоведені, усіх свідків та потерпілу у даному кримінальному провадженні було допитано, обвинувачений ОСОБА_7 є пенсіонером, має постійне місце проживання, міцні соціальні звязки, одружений, проживав за місцем реєстрації з дружиною, має хронічні захворювання, а тому свої процесуальні обовязки зможе виконувати, перебуваючи під дією запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення з коротким викладом доводів апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку поданої апеляційної скарги з мотивів, наведених у ній, думку прокурора про законність і обґрунтованість ухвали суду та безпідставність доводів обвинуваченого, перевіривши судове рішення в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, провівши судові дебати, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, органом досудового розслідування встановлено, що 16 грудня 2019 року, близько 14 години у ОСОБА_7 , який знаходився неподалік домогосподарства сімї Кравчуків, що на АДРЕСА_2 , знаючи, що у будинку проживає малолітня ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виник умисел, спрямований на вчинення розпусних дій з метою свого статевого збудження.

З метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_7 , прикриваючись добрими намірами, спрямованими на пригощання дітей солодощами, взяв з собою цукерки та постукав у двері будинку АДРЕСА_2 .

Після того, як двері відчинив неповнолітній ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 пригостив його цукерками та попросив покликати на розмову малолітню ОСОБА_11 .

Виманивши малолітню ОСОБА_9 з будинку на двір, ОСОБА_7 , з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, провів дитину до входу у садок, де просунув свою праву руку в її труси та розпочав гладити її статеві органи, а також проводити інші непристойні дотики з метою свого статевого збудження, чим вчинив розпусні дії щодо малолітньої.

Під час закритого судового засідання даного кримінального провадження у суді першої інстанції прокурор подав клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк до двох місяців, мотивуючи тим, що останній обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років, осіб на утриманні не має, з місця злочину втік. Крім того обвинувачений постійно проживає поблизу потерпілої, у нього наявні стійкі соціальні звязки у вказаному населеному пункті, широке коло друзів та знайомих, а тому, перебуваючи на волі, може незаконно впливати на потерпілу та свідків даної події або експертів, спеціалістів у цьому кримінальному провадженні.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_7 був обраний 18 грудня 2019 р. з визначенням застави- 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 153 680 грн.

Задовольняючи клопотання прокурора, місцевий суд мотивував своє рішення тим, що на момент судового розгляду кримінального провадження ризики, передбачені ст.177 КПК України, які стали підставою обрання даного запобіжного заходу, не зменшились та виправдовують подальше тримання особи під вартою.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст.199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу, та умови, за яких таке продовження можливе.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

На думку колегії суддів, ухвала місцевого суду відповідає зазначеним критеріям.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 27 лютого 2020 року обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України направлено до суду першої інстанції, де триває судовий розгляд.

03 липня 2020 року розгляд даного кримінального провадження в суді першої інстанції було відкладено на 12 серпня 2020 року, у звязку з неявкою усіх свідків, які викликались в судове засідання, тобто доводи апелянта про те, що усі свідки у цьому кримінальному провадженні були допитані не відповідають дійсності, а тому існує заявлений прокурором ризик про вплив на свідків для дачі ними неправдивих показань, оскільки суд досліджує докази безпосередньо.

Тому лише з моменту надання показань свідків у суді першої інстанції під час розгляду справи та їх повної фіксації на технічні носії такі показання з огляду на положення ст. ст. 84, 85 КПК набувають ознак доказу в кримінальному провадженні.

Також суддя врахував і те, що санкція інкримінованої обвинуваченому частини статті передбачає до 8 років позбавлення волі без альтернативної міри покарання, а тому, усвідомлюючи ймовірність призначення такого покарання, може переховуватись від суду, або будь-яким чином впливати на хід розгляду справи в суді.

Таким чином, наявність ризиків у межах кримінального провадження ґрунтується на реальних фактичних даних, наведених прокурором у поданому клопотанні та доведених в судовому засіданні першої та апеляційної інстанцій.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини особлива тяжкість деяких злочинів, яка викликає негативну реакцію суспільства і соціальні наслідки, виправдовує попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу (рішення у справі Летельє проти Франції).

Таким чином, продовжуючи строк тримання під вартою, суддя, оцінивши обставини кримінального провадження, врахувавши при цьому характеризуючі дані обвинуваченого, переконливість наявних ризиків, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, що йому інкримінуються, дійшов вірного висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може забезпечити належну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 та запобігти викладеним у клопотанні прокурора ризикам, прийшов до вірного висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Що стосується доводів апелянта про те, що стан здоровя обвинуваченого ОСОБА_7 не дає змоги йому перебувати під вартою, оскільки у нього діагностовано серцеву недостатність ІІ ступеня, лікування якої та отримання належної медичної допомоги неможливе в умовах Чортківського СІЗО, то на думку колегії суддів, такі доводи не є обґрунтовані у звязку з тим, що будь-які дані, які б підтверджували неможливість перебування обвинуваченого під вартою, чи були б підставою для застосування відносно нього іншого, більш мякого запобіжного заходу, в матеріалах справи відсутні, і такі стороною захисту надані не були.

Необґрунтованими є і посилання апелянта на розділ 8 п. 1 Додатку 12 до наказу Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоровя від 15 серпня 2014 року №1348/5/572 Про затвердження Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, відповідно до якого усі хвороби серця з хронічною серцевою недостатністю (СН) ІІ Б-ІІІ стадій входить до переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, оскільки вказане захворювання є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від відбування покарання, однак не є обовязком суду щодо їх звільнення.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до думки, що доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 є непереконливими. Судом при розгляді клопотання були повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити місцевому суду ухвалити законне та вмотивоване рішення, колегією суддів не виявлено, а наведені в апеляційній скарзі доводи не є достатніми для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали.

У зв`язку із наведеним, керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:
Ухвалу Кременецького районного суду Тернопільської області від 03 липня 2020 р., якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 03 вересня 2020 р., залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді