УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2020 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000195 від 16.04.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 310 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що на початку квітня 2020 року, більш точна дата слідством не встановлена, ОСОБА_5 , будучи раніше судимим за вчинення умисного, корисливого злочину, на шлях виправлення не став, у невстановлені слідством дату та час, керуючись корисливим мотивом, направленим на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи настання суспільно небезпечних наслідків, вступив у злочинну змову з раніше знайомим йому ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та іншою невстановленою особою, діючи спільно, заздалегідь розподіливши між собою ролі з метою заволодіння майном ОСОБА_8 під приводом продажу автомобіля «Ніссан Альмера» 2006 року випуску за 3500 доларів США.

З метою реалізації злочинного умислу на вчинення розбійного нападу, усвідомлюючи незаконність своїх дій ОСОБА_5 запропонував потерпілому ОСОБА_8 придбати автомобіль «Ніссан Альмера» 2006 року випуску за 3500 доларів США. На пропозицію ОСОБА_9 потерпілий погодився та запропонував останньому домовитись про зустріч з власником зазначеного автомобіля.

В подальшому, 12.04.2020 приблизно о 14:30 потерпілий ОСОБА_8 зустрівся з ОСОБА_5 та на автомобілі потерпілого «Рено Кенгу», 2000 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 направились у заздалегідь обумовлене з ОСОБА_6 , місце, а саме до магазину «М`ясо», що знаходиться за адресою: вул. Пастера, 38, с. Нерубайське Біляївського району Одеської області. риїхавши до вказаної адреси, потерпілий ОСОБА_8 зупинив свій автомобіль «Рено Кенгу», неподалік заправки «МОТТО» та пішки разом з ОСОБА_5 направились до зазначеного магазину «М`ясо», де їх очікував ОСОБА_6 , який представився ім`ям ОСОБА_10 .

Реалізовуючи спільний умисел на вчинення розбійного нападу, ОСОБА_6 ( ОСОБА_10 ) повідомив потерпілому, що автомобіль знаходиться неподалік та точне місце він може вказати візуально, після чого ОСОБА_8 разом з ОСОБА_5 пройшли та сіли до автомобіля потерпілого, а ОСОБА_6 пішов в іншу сторону вказавши місце неподалік де буде їх очікувати. ОСОБА_8 разом з ОСОБА_5 проїхали та у вказаному ОСОБА_6 місце останній сів на заднє сидіння та почали рух втрьох. По прибуттю до буд. АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 ( ОСОБА_10 ), ОСОБА_5 та потерпілий ОСОБА_8 почали очікувати прибуття автомобіля, який збирався придбати потерпілий. Через декілька хвилин до автомобіля потерпілого ОСОБА_8 підійшли невстановлений досудовим розслідуванням чоловік разом з ОСОБА_7 , на обличчі у яких них були одягнуті медичні маски.

В подальшому, відповідно до узгодженого плану та відведених ролей ОСОБА_6 ( ОСОБА_10 ) реалізуючи свій злочинний умисел на вчинення розбійного нападу, усвідомлюючи незаконність своїх дій, діючи за попередньою домовленістю і згодою між ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та невстановленим досудовим розслідуванням чоловіком, наніс удар в область голови потерпілому ОСОБА_8 та погрожуючи фізичною розправою, приставив ніж до тулуба, розірвавши при цьому куртку потерпілого, а ОСОБА_7 та інший невстановлений досудовим розслідуванням чоловік, погрожуючи предметами, ззовні схожими на ножі, почали вимагати у потерпілого грошові кошти.

Продовжуючи свій умисел направлений на заволодіння майном ОСОБА_8 погрожуючи застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я ОСОБА_6 ( ОСОБА_10 ), ОСОБА_7 та невстановлений досудовим розслідуванням чоловік, заволоділи грошовими коштами, які належать ОСОБА_8 в розмірі 90000 гривень (купюрами номіналом в 500 гривень в кількості 100, та купюрами номіналом в 200 гривень в кількості 200шт.), шкіряним гаманцем коричневого кольору вартістю 400 гривень, в якому знаходились 2 банківські карти банку «ПриватБанк», а також розкладним ножом потерпілого, з рукояткою чорного кольору вартістю 1000 гривень.

Після чого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з невстановленим досудовим розслідуванням чоловіком побігли по вул. Будьонного в с. Нерубайське та разом з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд. При цьому ОСОБА_5 побіг вслід за ними, вдаючи для потерпілого, що він їх наздоганяє та намагається повернути майно потерпілого і також зник.

Після цих подій, потерпілий ОСОБА_8 телефонував ОСОБА_5 та дізнавався як йому повернути своє майно, на що останній повідомив, що він також є потерпілим та буде намагатись допомогти повернути майно потерпілому ОСОБА_8 .

17.07.2020 ОСОБА_5 та ОСОБА_7 було повідомлено про підозру, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

23.09.2020 отримано ухвалу про дозвіл на тимчасовий доступ до інформації, яка містить охоронювану законом таємницю, а саме: до відеозапису з камер зовнішнього відеоспостереження з магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , за період 14.04.2020 з 13:00 год. по 15:00 год.

Враховуючи, що відеозапис з камер зовнішнього відеоспостереження з магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », носить доказових характер (на ньому міститься зустріч потерпілого ОСОБА_8 з пізрюваними ОСОБА_7 та ОСОБА_5 ), в зв`язку з чим накладання арешту на вилучене майно є необхідним для проведення додаткових, детальних оглядів.

Прокурор та слідчий в судове засідання не з`явилися, між тим від слідчого надійшла заява про розгляд поданого клопотання про арешт майна за її відсутності.

Вивчивши клопотання та долучені в його обґрунтування матеріали, враховуючи наявність заяви слідчого про розгляд поданого клопотання за її відсутності, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Згідно абзацу 1 ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 164 КПК України, в ухвалі слідчого судді, суду про тимчасовий доступ до речей і документів має бути зазначено: розпорядження надати (забезпечити) тимчасовий доступ до речей і документів зазначеній в ухвалі особі та надати їй можливість вилучити зазначені речі і оригінали або копії документів, якщо відповідне рішення було прийнято слідчим суддею, судом.
Як вбачається з поданого клопотання та долучених в його обґрунтування матеріалів, вилучення майна, про яке йдеться в поданому клопотанні відбувалося на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 23.09.2020 року про тимчасовий доступ до речей та документів.
Слідчий суддя зазначає, що за загальним правилом, передбаченим ч. 5 ст. 171 КПК України, арешт накладається на тимчасово вилучене майно. Майно набуває статус тимчасово вилученого, якщо воно вилучено під час обшуку, огляду або після затримання особи на підставі ст. 207, 208 КПК України (ст. 168 КПК України). Іншого порядку набуття майна статусу тимчасово вилученого чинний КПК України не передбачає.

В свою чергу Главою 15 Розділу ІІ КПК України регламентовано порядок тимчасового доступу до речей та документів. Так, ч. 1 ст. 159 КПК України надає можливість сторону кримінального провадження, яка звернулась з відповідним клопотанням здійснити вилучення (виїмку) речей та документів. Проте, положення статей Глави 15 КПК України не вказують на те, що речі та документи, які вилученні під час тимчасового доступу набувають статус тимчасово вилучених.

Тобто, вказане свідчить, що речі на які слідчий просить накласти арешт не є тимчасово вилученими, а тому відсутні підстави для накладення на них арешту.

Більше того, ч. 1 ст. 100 КПК України встановлено, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

На підставі вищевикладеного, слідчий суддя приходить до переконання, що в задоволенні поданого клопотання про арешт майна слід відмовити.

Керуючись ст.ст.100, 170-173, 369- 372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000195 від 16.04.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 310 КК України відмовити.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1