ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/8219/19 Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1712/20 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 29 листопада 2019 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення засудженого та зарахування строку попереднього ув`язнення в строк покарання, -

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно ухвали суду ОСОБА_7 засуджений вироком Червонозаводського районного суду Харківської області від 13 серпня 2013 року за ч.2 ст.263, ч.2 ст.289, ст.70, ч.4 ст.70 КК України до 8 років позбавлення волі. Вирок Червонозаводського районного суду Харківської області від 13 серпня 2013 року набрав законної сили 30 серпня 2013 року.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 24 лютого 2016 року на підставі ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_7 у строк відбування покарання був зарахований строк попереднього ув`язнення за вироком Червонозаводського районного суду Харківської області від 16 травня 2013 року: з дня затримання - 28 лютого 2013 року по день набрання вироком законної сили -18 червня 2013 року, а також за вироком Червонозаводського районного суду м.Харкова від 13 серпня 2013 року: з дати вибуття засудженого з Темнівської ВК-100 до Харківського СІЗО-27 - 09 серпня 2013 року по день набрання вироком Червонозаводського районного суду м.Харкова від 13 серпня 2013 року законної сили 30 серпня 2013 року з розрахунку одинь день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання 28 лютого 2013 року.
Кінець строку відбування покарання 16 жовтня 2020 року.
Засуджений звернувся до суду із клопотанням, в якому просив застосувати до нього ст. 81 КК України та зарахувати строк перебування під вартою з 16.05.2013 року до 25.06.2013 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Судом в задоволенні клопотання засудженого було відмовлено, судове рішення вмотивовано тим, що строк до 18.06.2013 року ОСОБА_7 вже був зарахований, а період з 19.06.2013 року по 25.06.2013 року не є строком попереднього ув`язнення, незалежно від того, що у цей період ОСОБА_7 перебував у тимчасовому слідчому ізоляторі, оскільки перебування засудженого в слідчому ізоляторі після набрання вироком законної сили не підлягає зарахуванню у строк попереднього ув`язнення. Щодо відсутності підстав для застосування ст. 81 КК України суд вказав про наявність сумнівів, що засуджений ОСОБА_7 під час відбування покарання став на шлях виправлення, що є необхідною умовою під час застосування умовно-дострокового звільнення.
Засуджений, не погоджуючись з таким рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить розглянути його прохання щодо застосування ст. 81 КК України та перерахувати строк, проведений в слідчому ізоляторі при Темнівській ВК № 100 з 19.09.2013 року по 26.10.2013 року, оскільки районний суд відмовив без зазначення причин. Зазначає, що відбув 7 років та 2 місяці покарання, має 4 заохочення, працює днювальним, до цього працював в столовій, але через захворювання ніг був переведений на легшу роботу. Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, вивчивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Від засудженого надійшла заява, в якій він просить проводити судове засідання без його участі.

Встановлено, що ОСОБА_7 , звертаючись до суду першої інстанції, просив зарахувати йому строк попереднього ув`язнення з 16.05.2013 року до 25.06.2013 року та застосувати ст. 81 КК України.
Відповідно до вимог ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

З вищевказаних роз`яснень які містяться в постанові Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» вбачається, що оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час
судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти собливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії.
При детальному дослідженні матеріалів особової справи суд першої інстанції встановив, що засуджений засуджений адміністрацією колонії характеризується посередньо, до праці ставиться посередньо, за даними особової справи за період відбування покарання у виправній колонії має 4 заохочення, при цьому має одне стягнення, яке не погашене та не зняте у встановленому законом порядку. При дослідженні матеріалів особової справи суд першої інстанції вказав, що за період з січня 2016 року по жовтень 2019 року, засуджений працював лише у червні- липні 2016 року та у червні 2018 року. Судом обгрунтовано зазначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст.81КК України є правом, а не обов`язком суду.
Зі змісту характеристики на засудженого вбачається, що питання про можливість застосування ст. 81 КК України було розглянуто 24.10.2019 року, комісією установи вирішено відмовити у застосуванні як особі, яка не довела свого виправлення. У відшкодуванні шкоди, завданої злочином, не вбачає потреби (а.с.18)
Враховуючи, що засуджений своїм ставленням до праці не довів своє виправлення, що також підтверджується висновком до характеристики на засудженого, складеною адмінстррацією Державної установи «Темнівська виправна колонія № 100», суд дійшов вірного висновку про недоцільність на даний час застосування до засудженого ст. 81 КК України.
Щодо прохання засудженого зарахувати йому у строк покарання перебування під вартою з 16.05.2013 року до 25.06.2013 року, то рішення суду з цього питання є вмотивованим. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 24.02.2016 року строк з 28.02.2013 року до 18.06.2013 року та з 09.08.2013 року до 30.08.2013 року зараховано з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Таким чином строк до 18.06.2013 року, тобто до дня набрання законної сили вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16.05.2013 року, ОСОБА_7 вже зарахований у строк покарання. Період з 19.06.2013 року до 09.08.2013 року, тобто до дня етапування ОСОБА_7 з Темнівської ВК № 100 до Харківської установи виконання покарань № 27, не є строком попереднього ув`язнення у розумінні норм Закону України «Про попереднє ув`язнення» та відповідно не підлягає зарахуванню за ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII.
Слід зауважити, що в апеляційній скарзі засуджений ставить питання про зарахування йому іншого періоду, а саме з 19.09.2013 року до 26.10.2013 року, що не було заявлено у клопотанні при зверненні до суду першої інстанції та відповідно не було предметом судового розгляду. Проте, апеляційний суд звертає увагу, що вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13.08.2013 року стосовно ОСОБА_7 набрав законної сили 30.08.2013 року, у зв`язку із чим строк ув`язнення після 30.08.2013 року не може бути зарахований за правилами ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII, оскільки не є попереднім ув`язненням.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених КПК України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
З огляду на зазначене підстави для задоволення апеляційних вимог засудженого не встановлені.

Керуючись ст.ст. 405,407 КПК України колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 29 листопада 2019 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення засудженого та зарахування строку попереднього ув`язнення в строк покарання залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: