Справа № 204/1690/20
Провадження № 1-кп/204/496/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 жовтня 2020 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого: судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні залу судових засідань кримінальне провадження № 0000273 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 вересня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська перебуває дане кримінальне провадження.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 строком на 60 днів. В обґрунтування клопотання вказав, що ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02.09.2020 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком до 31.10.2020 року включно. Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та п. п. 2,4 ст. 178 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 покладається необхідність запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, вчинення інших кримінальних правопорушень. На сьогоднішній день ризики, враховані під час обрання запобіжного заходу ОСОБА_6 не змінилися і продовжують існувати. Про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років, офіційно не працевлаштований, не одружений, тобто не має стійких соціальних зв`язків за місцем проживання. Крім того, характер вчиненого кримінального правопорушення, тяжкість майбутнього покарання, дає підстави вважати, що ОСОБА_6 може переховуватись від суду. Тому, існує необхідність запобігти спробам обвинуваченого ОСОБА_6 переховуватися від суду. Про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить те, що ОСОБА_6 перебуваючи на свободі, може вмовлянням, погрозами, шантажем або підкупом чи іншим способом незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, щодо зміни в подальшому свідчень по вищевказаному кримінальному провадженню. Про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить те, що ОСОБА_6 , перебуваючи на свободі, може в подальшому незаконно збувати наркотичний засіб «опій ацетильований», з корисливих мотивів, з метою отримання прибутку. Вважає, що з урахуванням реальної наявності вказаних ризиків, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, можливо лише при застосуванні до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Запобігання вищезазначеним ризикам застосування більш м`яких запобіжних заходів не доцільно.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_5 , яку підтримав обвинувачений ОСОБА_6 заявила клопотання про зміну запобіжного заходу, з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. В обґрунтування клопотання вказала, що про обвинуваченого є позитивні відгуки і про те, що він довгий час працював - 27 років стажу, в нього є сім`я: сестра та жінка, в нього міцні соціальні зв`язки. Вважає за можливим змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.
Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши надані суду клопотання, матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 вересня 2020 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 31 жовтня 2020 року включно.
До спливу цього продовженого строку судове провадження не може бути закінченим.
Обсяг обвинувачення у вчиненні умисного кримінального правопорушення у сфері обігу наркотичних засобі, за вчинення якого Кримінальним кодексом України передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна, та наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, стали підставою для продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зав`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно з п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду. При цьому, відповідно практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зав`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зав`язків).
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.
Так, в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, зазначено, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватись в світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бакчиєв проти Молдови).
Суд, дослідив матеріали провадження, вважає, що тримання під вартою відповідно до ст. 183 КПК України є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Водночас, вирішуючи питання про продовження обвинуваченому найбільш суворого запобіжного заходу, судом хоча і встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, однак на даний час ризики значно зменшились і прокурором не доведено переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити його належної процесуальної поведінки та запобігти вказаним ризикам.
Аргументи за чи проти звільнення, у тому числі ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному проведенню судового розгляду, не повинні прийматися абстрактно, але повинні бути підкріплені фактичними доказами. Небезпека переховування обвинуваченого не може бути оцінена виключно на основі важкості покарання за злочин. Наявність небезпеки переховування повинно бути оцінено з посиланням на ряд інших відповідних факторів, які можуть підтвердити існування небезпеки втечі. Або зробити її настільки незначною, що вона не може виправдати тримання під вартою. (Рішення ЄСПЛ у справі «Ігнатов проти України» від 15.12.2016 року).
Також, зменшились ризики того, що обвинувачений може впливати на свідків, оскільки свідки вже були допитані в судовому засіданні. При цьому неодноразово свідок з боку сторони обвинувачення не з`являвся в судове засідання, до даного свідка судом застосовувався примусовий привід, який не було виконано. Письмових пояснень від органів поліції про причини не виконання приводу до суду не надходило. Прокурором не забезпечено явку свідка в судове засідання, що призводить до затягування розгляду справи.
Суд враховує, що в провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження № 0002995 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України, що свідчить про систематичність вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів.

Тому існують ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, а також вчинення інших кримінальних правопорушень.

Щодо клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, то суд вважає за можливе його задовольнити застосувавши до обвинуваченого запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з покладанням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, оскільки на думку суду такий запобіжний захід є достатнім та необхідним.

На думку суду, застосування запобіжного заходу до обвинуваченого у вигляді цілодобового домашнього арешту в повній мірі забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Крім того, в разі визнання обвинуваченого ОСОБА_6 винним та призначення йому покарання у вигляді позбавлення волі, суд не позбавлений можливості вирішити питання про взяття під варту в порядку виконання вироку.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-179, 181, 183, 193, 194, 197, 331, 369, 371, 372, 376 КПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - відмовити.
Клопотання захисника ОСОБА_5 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт задовольнити.
Змінити запобіжний захід обраний обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, ч. 2 ст. 307 КК України, у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт строком на 60 діб, тобто до 26 грудня 2020 включно.
Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , цілодобово не покидати приміщення будинку розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , в якій він зареєстрований та проживає; прибувати до суду за першою вимогою.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 202 КПК України обвинуваченого ОСОБА_6 негайно доставити до місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , і звільнити з-під варти з Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)».
Ухвалу про зміну запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту передати для виконання органу поліції за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_6 .
Зобов`язати орган поліції негайно поставити на облік особу, щодо якого застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що працівники поліції, відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Копію ухвали направити до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)», для виконання.
Копію ухвали направити начальнику Новокодацькому ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, для виконання, відповідно до норм ст. 181 КПК України.
Ухвала набирає чинності негайно і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1