Справа № 750/1920/20
Провадження № 1-кп/750/209/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2020 року м.Чернігів

Деснянський районний суд м.Чернігова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Чернігові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000620 від 26 січня 2020 року, по обвинуваченню:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, громадянина України, не одруженого, який утриманців не має, із повною вищою освітою, який працює тестувальником програмного забезпечення в ТОВ "АНДЕРСЕНЛАБ", раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

26.01.2020 року, близько 17 год. 00 хв., автомобіль марки «ВАЗ» модель «21070» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_7 , рухався у м. Чернігові по проспекту Миру, зі сторони вулиці Софії Русової в напрямку вулиці Котляревського. Рухаючись у вказаному напрямку, поряд з будинком № 61 по проспекту Миру у м. Чернігові, водій ОСОБА_7 проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, не зважаючи на транспортний засіб, що зупинився на сусідній смузі зліва, перед нерегульованим пішохідним переходом, не зменшив швидкість та не зупинив транспортний засіб, не надавши дорогу пішоходу ОСОБА_8 , який переходив по нерегульованому пішохідному переходу проїзну частину проспекту Миру, з права на ліво відносно напрямку руху автомобіля під керуванням ОСОБА_7 , у зв`язку з чим здійснив наїзд на ОСОБА_8 .

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому лівої стегнової кістки в середній третині зі зміщенням уламків, закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, забійної рани лобної ділянки голови, забою лівої нирки, саден кінцівок, які є наслідком одного травматичного процесу в умовах дорожньо-транспортної пригоди, та згідно висновку судово-медичної експертизи № 97 від 11.02.2020 року відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я, на строк понад 21 добу. У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_7 порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 1.7, 2.3 (б), 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху, що стало причиною та умовою настання події даної дорожньо-транспортної пригоди. Своїми діями, які полягають у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесні ушкодження, ОСОБА_7 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.286 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, визнав повністю, підтвердив викладене в обвинувальному акті, у вчиненному щиро розкаявся, показав, що добровільно відшкодував моральну та матеріальну шкоду потерпілому у сумі 60 тис.грн., просив приначити йому мінімальне покарання у виді штрафу та не застосовувати до нього додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки він працює на двох роботах і це ускладнить йому пересування.

Законний представник потерпілого, ОСОБА_4 , у судовому засіданні викладене в обвинувальному акті підтвердила, показала, що вона є мати-одиначка, коли трапилася ДТП з її сином, їй було дуже складно сплачувати кошти на ліки і лікування, коли вона забрала дитину з лікарні, обвинувачений разом зі своєю родиною запропонував їй відшкодувати моральну та матеріальну шкоду в обмін на розписку, вона отримала від обвинуваченого 60 тисяч гривень у відшкодування моральної та матеріальної шкоди, на підтвердження чого написала розписку і ще заяву, що просили, те вона і підписала, жодних майнових претензій до обвинуваченого не має, але фактично примирення між потерпілим і обвинуваченим немає, вона не просить звільняти обвинуваченого від кримінальної відповідальності, також пояснила, що її син мав до ДТП інвалідність із специфічного захворювання, після ДТП такого одужання, як обіцяли лікарі, не трапилося, вважає, що стан захворювання погіршився через ДТП, також вважала, що до обвинуваченого слід також застосувати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки він не зупинився перед пішоходним переходом, тоді як інші автомобілі зупинилися, в решті щодо можливого покарання поклалася на розсуд суду.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд враховує, що обвинувачений та інші учасники судового провадження не заперечують проти такого порядку дослідження доказів, правильно розуміють зміст цих обставин, не має сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

В ході судового розгляду, враховуючи викладене вище, свідчення обвинуваченого, які він надав суду, та свідчення законного представника потерпілого, той факт, що обставини, встановлені під час кримінального провадження, доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація його дій, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, не оспорюються учасниками судового провадження, суд дійшов висновку, що інкриміноване обвинуваченому ОСОБА_7 діяння повністю доведене і правильно кваліфіковане органом досудового розслідування за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Відповідно до ст.66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 суд визнає щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні та добровільне відшкодування заподіяної моральної та матеріальної шкоди.

Обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_7 судом не встановлено.

Вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, наслідки вчиненого кримінального правопорушення, те, що заподіяну матеріальну та моральну шкоду відшкодовано повністю; особу обвинуваченого, який свою вину визнав, раніше не судимий, притягувався до адміністративної відповідальності за ст.122 КУпАП, його молодий вік, стан здоров`я, згідно наявних даних, те, що він за медичною допомогою до психіатра в диспансерне відділення облпсихлікарні не звертався, за медичною допомогою в наркологічне диспансерне відділення ЧОПНЛ не звертався, суд враховує також його матеріальний стан, те, що він працює, позитивно характеризується за місцем роботи, має місце реєстрації та проживання, не одружений, утриманців не має, наявність обставин, що пом`якшують та відсутність обставин, що обтяжують його покарання, думку законного представника потерпілого щодо виду та міри можливого покарання, висновок органу пробації, відповідно до якого ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства в тому числі для окремих осіб оцінено як низький та орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення волі на певний строк або обмеження волі можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, у зв`язку із чим суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу відповідно до меж, встановлених санкцією відповідної частини відповідної статті КК України (в редакції на момент вчинення кримінального правопорушення), якою передбачено покарання за вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення, ближче до її нижчої межі, із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік, що є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Речовими доказами слід розпорядитися відповідно до ст.100 КПК України. Арешт, накладений на автомобіль марки «ВАЗ 21070» реєстраційний номер НОМЕР_1 слід скасувати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.370, 371, 374 КПК України, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України (в редакції на момент вчинення кримінального правопорушення), і призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 (п`ять тисяч сто) грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Арешт, накладений на автомобіль марки «ВАЗ» модель «21070» реєстраційний номер НОМЕР_1 ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 29.01.2020 року скасувати.

Речовий доказ: автомобіль марки «ВАЗ» модель «21070», реєстраційний номер НОМЕР_1 повернути ОСОБА_9 за належністю.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Чернігова - протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1