Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

20 липня 2020 року м. Рівне

-Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у закритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_4 , апеляційними скаргами захисників ОСОБА_4 адвокатів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та спільною апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 та його законного представника ОСОБА_10 на вирок колегії суддів Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26 березня 2019 року у кримінальному провадженні №0001039 (за внесеними відомостями до ЄРДР від 03 серпня 2016 року) відносно неповнолітнього ОСОБА_7 та неповнолітнього ОСОБА_4 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 4, 12 ч.2 ст.115 КК України,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_11 ,

прокурора ОСОБА_12 ,

перекладача ОСОБА_13 ,

потерпілого та цивільного позивача ОСОБА_14 ,

представників потерпілих та цивільних позивачів адвокатів ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,

неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_4 ,

захисникиів неповнолітніх обвинувачених адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

В поданих апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_4 , захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокати ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 просять оскаржуваний вирок скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 та законний представника обвинуваченого ОСОБА_10 в поданій ними спільній апеляційній скарзі також просять оскаржуваний вирок скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Крім того, просять призначити медико-криміналістичну та психолого-психіатричну експертизи щодо ОСОБА_7 ..

Згідно оскаржуваного вироку:

- ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого п.п. 4, 12 ч.2 ст. 115 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 14 (чотирнадцять) років 6 (шість) місяців.

- ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого п.п. 4, 12 ч.2 ст. 115 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 13 (тринадцять) років 6 (шість) місяців.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу ОСОБА_7 та ОСОБА_4 залишено попередній - тримання під вартою.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 встановлено рахувати з моменту його затримання, а саме - з 21 серпня 2016 року.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_4 встановлено рахувати з моменту його затримання, а саме з 09 грудня 2017 року.

Відповідно до положень ч.5 ст.72 КК України, зараховано обвинуваченому ОСОБА_7 у строк відбування покарання термін перебування його під вартою, в період з 21 серпня 2016 року до вступу даного вироку у законну силу, із розрахунку: 1 (один) день попереднього ув`язнення за 2 (два) дні позбавлення волі.

Відповідно до положень ч.5 ст.72 КК України, зараховано обвинуваченому ОСОБА_4 у строк відбування покарання термін перебування його під вартою, в період з 09 грудня 2017 року до вступу даного вироку у законну силу, із розрахунку: 1 (один) день попереднього ув`язнення за 2 (два) дні позбавлення волі.

Цивільний позов потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_17 задоволено частково та вирішено стягнути з обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_4 на користь потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_17 у солідарному порядку 45700 (сорок п`ять тисяч сімсот) грн. майнової шкоди, завданої злочином, а також вирішено стягнути з обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_4 на користь потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_17 у солідарному порядку 2000000 (два мільйони) грн моральної шкоди, завданої злочином. У решті позову потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_17 вирішено відмовити.

Цивільний позов потерпілого та цивільного позивача ОСОБА_14 задовольнено повністю та вирішено стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_4 на користь потерпілого та цивільного позивача ОСОБА_14 у солідарному порядку 2000000 (два мільйони) грн моральної шкоди, завданої злочином.

Також вирішено стягнути з обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_4 в дохід держави процесуальні витрати за проведення експертиз у рівних частках, а також судом було вирішено питання щодо долі речових доказів по кримінальному провадженню.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_4 вважає вирок суду незаконним з підстав неповноти судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального законодавства. Вважає, що неповнота судового розгляду виразилась у неврахуванні судом відсутності доказів у справі, які б свідчили про те, що злочин скоєно навмисно. Також вважає помилковим висновок суду, що примусова допомога перенести тіло потерпілої, приховування факту вбивства та замовчування обставин вчинення злочину, є навмисною змовою групи осіб, які переслідували єдину мету. Зазначає, що судом першої інстанції враховано лише частину доказів, що лягають в основу його обвинувачення, однак не взято до уваги доказів, які свідчать про його непричетність до вчиненого кримінального правопорушення. Щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження обвинувачений зазначає, що судом не оцінено належним чином факт наявних між потерпілою та обвинуваченими стосунків. Разом з тим ставить під сумнів свідчення співробітниці фабрики, яка, на його думку, дає свідчення за сценарієм сторони обвинувачення. Між тим, вказує на відсутність в нього мотиву на вчинення злочину. Додає, що він чув лише 5 ударів, які були нанесені ОСОБА_7 в короткий проміжок часу. Що стосується істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, то обвинувачений зазначає, що під час досудового розслідування було порушено його права на переклад.

В своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 вважає вирок суду незаконним з підстав неповноти судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального законодавства. Вказує, що об`єднавши в одне провадження обидва обвинувальні акти щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_7 належний переклад для ОСОБА_4 вручений не був, а засудивши ОСОБА_4 за скоєння злочину разом зі ОСОБА_7 суд вийшов за межі обвинувачення і порушив право ОСОБА_4 на захист. Також вказує про не визначення судом мотиву вбивства та на наявні у вироку протиріччя, а саме спростовуючи покази ОСОБА_4 про його непричетність до вбивства, суд одночасно мотивуючи особливу жорстокість, послався як на доказ на покази ОСОБА_4 , що предметом була бейсбольна бита. Разом з тим, вказує на неконкретність обвинувачення в частині розділення та встановлення конкретних дій ОСОБА_7 та ОСОБА_4 .

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 , в поданій ним апеляційній скарзі, вважає вирок суду незаконним з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального процесуального законодавства. Вказує, що не видається можливим встановити від якого удару померла потерпіла, а тому не можна стверджувати про наявність кваліфікуючої ознакаи «особливої жорстокості». Також додає, що під час досудового розслідування та судового розгляду не встановлено, що ОСОБА_4 мав домовленість із ОСОБА_7 про вчинення умисного вбивства потерпілої ОСОБА_18 та не встановлено в який момент знаряддя злочину могло опинитись в його руках та якими було його злочинні дії, як співвиконавця. Крім того вказує, що суд в окремій частині показання обвинуваченого ОСОБА_4 та протокол слідчого експерименту з його участю визнав належними доказами, а в окремій частині щодо дій ОСОБА_4 , поставив їх під сумнів, що, на його думку, потягнуло за собою неупередженість в оцінці доказів.

Обгрунтовуючи свою апеляційну скаргу захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_6 вважає вирок суду незаконним з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вважає передчасними висновки суду щодо мотивів вчинення злочину, оскільки в справі відсутні докази про наявність довготривалих неприязних стосунків між ОСОБА_4 та потерпілою ОСОБА_18 . Також вказує, що судом не отримано інформацію щодо неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 , наслідком чого стало формальне ставлення до особи обвинуваченого при з`ясуванні дійсних мотивів вчиненого та суб`єктивної сторони вчинення злочину. Доводить, що матеріали справи не містять будь-яких об`єктивних даних, які б вказували на те, що дії обвинувачених були погоджені стосовно об`єкта та об`єктивної сторони злочину, і ці особи повинні усвідомлювати, що діють спільно для досягння єдиного спільного результату, проте ні під час досудового розслідування, ні в ході судового розгляду таких даних здобуто не було. Вказує про відсутність в матеріалах провадження об`єктивних відомостей, що злочин вчинений з особливою жорстокістю. Додає, що судом належним чином не з`ясовано всі обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

В поданій захисником обвинуваченого ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_9 та законним представником обвинуваченого ОСОБА_10 спільній апеляційній скарзі вважають вирок суду незаконним, оскільки він побудований на припущеннях, обгрунтований недопустимими доказами та з неправильною юридичною оцінком дій обвинувачених. Доводять, що розкриття доказів обвинувачення до початку судового розгляду ставить сторону захисту у нерівноправне становище в порівнянні зі стороною обвинувачення, що суперечить принципу рівноправності та змагальності. Вказують на відсутність в обвинувальному акті такої ознаки як попередня змова осіб, що у обвинувальних актах є посилання на висновки судово-медичної експертизи, обвинувачення є не конкретним, так як не визначена роль кожного у скоєнні злочину та не вказаний мотив, що порушує право на захист. Також вважають, що протокол обшуку у домоволодінні ОСОБА_4 є недопустимим доказом, оскільки він проводився відсутність власника житла та під час такого обшуку не було забезпечено право на захист неповнолітнього ОСОБА_7 . Також, на їх думку, висновок медико-криміналістичної експертизи є неповним, оскільки органом досудового розслідування не піднімалось питання щодо визначення смертельного удару та нанесення ударів у їх послідовності. Вважають висновки комп`ютерно-технічних експертиз недопустимим доказом через те, що вона проводилась Волинським НДЕКЦ, який підпорядкований МВС України, як і слідчий відділ Нововолинського ВП ГУНП у Волинській області, який здійснював досудове розслідування у даному кримінальному провадженні. Вказують на порушення вимог КПК України при здійсненні судово-психіатричної експертизи. Крім того звертають увагу про порушення права на захист обвинуваченого ОСОБА_7 при проведенні всіх експертиз, яке виразилось у відмові законному представнику ОСОБА_7 ОСОБА_10 в наданні їй побачення з підозрюваним без обмеження їх в місці, кількості та тривалості, що суд першої інстанції, розділивши участь кожного з обвинувачених у вчиненні злочину та вказавши у вироку, що знаряддям злочину була бейсбольна бита, порушив принцип правосуддя та став обвинувачем у справі. Між тим, судом не було визначено мотиву вбивства та не доведено дійсності неприязних стосунків між обвинуваченими та потерпілою. Зазначають, що ОСОБА_7 визнав свою вину у вчиненні вбивства, але не визнав, що вбивство було скоєно за попередньою змовою з ОСОБА_4 , що судом не вказано коли в обвинувачених виник спільний умисел та не зазначено обставини, які призвели до цього. Додають, що висновок судово-медичної експертизи №90 є незаконним з огляду на його недопустимість, оскільки її проводив експерт ОСОБА_19 , який приймав участь у справі як спеціаліст при огляді місця події та при огляді трупа. Ставлять під сумнів правдивість показів свідка ОСОБА_20 та вважають, що покази нею давались під впливом працівників поліції, так як її син відбуває покарання у місцях позбавлення волі. Окрім цього, судом самостійно розподілено ролі обвинувачених, чим порушено принцип неупередженості. Вважають не вірним висновок суду першої інстанції про вчинення злочину з особливою жорстокість, оскільки матеріали провадження не містять жодних доказів вказаного факту. Доводять, що судом невірно оцінено докази в своїй сукупності, які б дали підстави для перекваліфікації дій обвинувачених на ч.1 ст.115 КК України.

В поданих до суду апеляційної інстанції заперечення на апеляційні скарги, обвинуваченого та захисників обвинувачених, прокурор просить залишити їх без задоволення, а вирок суду без змін. Мотивує свою позицію тим, що твердження апеляційних скарг захисників не відповідають дійсності та суперечать тим обставинам, які були встановлені в ході тривалого судового розгляду кримінального провадження.

Представник потерпілої ОСОБА_17 адвокат ОСОБА_16 вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого, захисників обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_7 адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 слід залишити без задоволення, а оскаржуваний ними вирок без змін. Аргументує це тим, що висновок суду грунтується на належним чином дослідженими в судовому засіданні доказами. Вважає доводи апеляційних скарг необгрунтованими та не зрозумілими, оскільки не вбачає в них належних підстав для скасування вироку суду.

За вироком суду, неповнолітні обвинувачені ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період часу з 00 год. 30 хв. по 02 год. 02.08.16 р., за попередньою змовою групою осіб, усвідомлюючи значення та суспільно небезпечний характер власних дій, керуючись метою умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, знаходячись на верхівці терикону шахти № 3, що по вул. Островського у м. Нововолинську Волинської обл., на грунті довготривалих особистих неприязних відносин, невстановленими тупими предметами з обмеженою контактуючою поверхнею спільно нанесли в область голови неповнолітньої потерпілої ОСОБА_18 не менше 8 ударів (з ознаками повторної травматизації), чим заподіяли останній смерть. У подальшому, з метою приховання злочину, перенесли труп в інше місце на вказаному териконі, де він був виявлений 11.08.16 р.. Згідно з висновком судово - медичної експертизи № 90 від 04.10.16 р., на тілі потерпілої ОСОБА_18 виявлені тілесні ушкодження, а саме: розтрощення голови у вигляді багатофрагментарних переломів кісток склепіння, основи і лицевої частини черепа, які є прижиттєві та виникли незадовго до моменту настання смерті. Виявлене у потерпілої ОСОБА_18 розтрощення голови є тілесним ушкодженням, небезпечним для життя в момент спричинення стосовно живої людини та за ступенем тяжкості відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент спричинення, а в даному випадку стало причиною смерті. Тілесних ушкоджень, що вказували б на волочіння тіла потерпілої ОСОБА_18 , не виявлено. Поза трупа (верхні кінцівки розведені в сторони і зігнуті в ліктьових суглобах до голови, а нижні кінцівки дещо розведені в сторони, зігнуті в колінних суглобах, стопами до середини) та згорнутість (зміщення) нижніх країв верхніх частин одягу (накидка, топік, бюстгальтер), що були зафіксовані під час огляду місця події, при відсутності тілесних ушкоджень від волочіння, можуть вказувати на те, що на дану ділянку місцевості тіло потерпілої ОСОБА_18 принесено двома особами. Крім того, неповнолітні обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , за попередньою змовою, позбавляючи потерпілу ОСОБА_18 життя шляхом нанесення останній значної кількості тілесних ушкоджень, що викликали у потерпілої відчуття нестерпного фізичного болю, усвідомлювали, що завдають їй особливих фізичних страждань, чим вчинили умисне вбивство з особливою жорстокістю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинувачених та їх захисників адвокатів, які просили оскаржуваний вирок скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, міркування прокурора, потерпілого та його представників адвокатів про залишення вироку суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку залишити оскаржуваний вирок суду першої інстанції без змін, із таких підстав.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З положень статті 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції зазначених вимог закону дотримано в повному обсязі.

Стосовно доводів апеляційних скарг про скасування оскаржуваного вироку і призначення нового розгляду у суді першої інстанції, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити слідуюче.

У ст..409 КПК України зазначено вичерпний перелік підстав для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції. До такого переліку, зокрема, входить і істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

За вимогами ч.1 ст.412 КПК України, істотними порушеннями є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Частиною другою вказаної норми закону передбачені випадки, коли судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню. Такими випадками є: судове рішення ухвалено незаконним складом суду; судове провадження здійснено за відсутності обвинуваченого, крім випадків, передбачених частиною третьою статті 323 чи статтею 381 цього Кодексу, або прокурора, крім випадків, коли його участь не є обов`язковою; судове провадження здійснено за відсутності захисника, якщо його участь є обов`язковою; 5) судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання; 6) порушено правила підсудності; 7) у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.

Також, ч.1 ст.415 КПК України визначено перелік підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції. До них відносяться такі підстави: 1) встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другої статті 412 цього Кодексу; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; 3) судове рішення ухвалено чи підписано не тим складом суду, який здійснював судовий розгляд.

Водночас, в жодній із апеляційних скарг не зазначено якими положеннями кримінального процесуального законодавства керуються апелянти, ставлячи вимогу про призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Разом з тим, згідно ч.3 ст.404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Тобто, із системного аналізу положень ч.3 ст.404 КПК України, слідує, що коли суд першої інстанції докази не досліджував або досліджував частково, апеляційний суд має право провести судове слідство з метою з`ясування лише тих фактичних обставин справи, які оспорювались у суді першої інстанції. Якщо ж суд першої інстанції визначив обсяг досліджених ним доказів із порушенням вимог КПК, апеляційний суд не вправі постановити свій вирок, а повинен за наявності до того підстав скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону та направити справу до цього суду на новий судовий розгляд. Таким чином, закон обмежує право апеляційного суду давати іншу оцінку обставинам справи, ніж ту, яка дана судом першої інстанції, без дослідження доказів в суді апеляційної інстанції.

Однак, колегія суддів вважає, що в поданих апеляційних скаргах не зазначено тих процесуальних порушень, які, на думку апелянтів, допущені судом першої інстанції, і які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

До того ж, в жодній апеляції не зазначено клопотань щодо повторного дослідження доказів судом апеляційної інстанції з метою усунення таких порушень.

Стосовно доводів сторони захисту щодо недоведеності наявності довготривалих неприязних стосунків між ОСОБА_4 та потерпілою ОСОБА_18 , то колегія суддів вважає їх безпідставними з таких підстав.

Так, згідно вироку суду першої інстанції неприязні стосунки між обвинуваченими та потерпілою виразились у поширенні ОСОБА_7 її фото без її на те згоди, з чим погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

Крім того, чисельність ударів та характер тілесних ушкоджень, які отримала потерпіла, навпаки свідчать про вияв агресії та неприязнь в діях обвинувачених.

До того ж, сторона захисту зазначає, що не встановлено мотиви вбивства потерпілої, однак з таким не погоджується колегія суддів та зазначає, що із досліджених в суді першої інстанції доказів вбачається, що основним мотивом вбивства є тривалі неприязні відносини до потерпілої та ревнощі.

Що стосується доводів апеляційних скарг про відсутність єдиного умислу на досягнення злочинного результату, то вони є голослівними виходячи з наступного.

Під умисним убивством, вчиненим за попереднім зговором групою осіб, розуміється таке вбивство, в якому брали участь як співвиконавці принаймі дві особи, які попередньо домовились про його спільне здійснення.

Частина 1 ст.29 КК України передбачає, що виконавець (співвиконавець) підлягає кримінальній відповідальності за статтею Особливої частини цього Кодексу, яка прередбачає вчинений ним злочин.

За висновком суду першої інстанції обвинувачені діяли спільно, оскільки дії по безпосередньому забезпеченню наявності на місці події знаряддя вбивства та нанесенню ударів по тілу потерпілої вчиняв ОСОБА_7 , а дії по забезпеченню присутності на місці злочину потерпілої вчиняв ОСОБА_4 .

З такою позицією суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції та вважає, що хоча дії ОСОБА_4 не полягали в безпосередньому заподіянні потерпілій тілесних ушкоджень, однак він брав безпосередню участь у підготовці до вчинення злочину та його процесі, що свідчить про його безпосередню участь.

Також, на думку колегії суддів, в підтвердження спільності дій обвинувачених, суд першої інстанції вірно врахував те, що обвинувачені удвох переносили тіло потерпілої, оскільки згідно висновку судово-медичної експертизи №90 від 04.10.2016 р., поза трупа та згорнутість нижніх країв верхніх частин одягу, що були зафіксовані під час огляду місця події, при відсутності тілесних ушкоджень від волочіння, можуть вказувати на те, що на дану ділянку місцевості тіло було принесено двома особами.

Жодних посилань в апеляційних скаргах, які б спростували цей факт або змусили суд апеляційної інстанції піддати сумніву висновок суду першої інстанції в цій частині колегія суддів не віднайшла.

Щодо доводів апеляційних скарг, що при постановленні вироку суд першої інстанції вийшов за межі пред`явленої обвинуваченим підозри, то вони є безпідставні і не грунтуютьсмя на законі, виходячи з наступного.

Як зазначено у ст..277 КПК України, повідомлення про підозру має містити такі відомості: прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; анкетні відомості особи (прізвище, ім.»я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; зміст підозри; правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; права підозрюваного; підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

За змістом обвинувального акту (як і за змістом пред`явленої підозри), зокрема, щодо ОСОБА_4 , досудовим розслідуванням зокрема, було встановлено, що 02.08.2016 р. в період часу з 00 год. 30 хв. по 02 год. 00 хв. він за попередньою змовою групою осіб (із особою , відносно якої 03.02.2017 р. до суду скерований обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 00001039 від 03.08.2016 р. за п.п.4,12 ч.2 ст.115 КК України), усвідомлюючи значення та суспільно небезпечний характер власних дій, керуючись метою умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, знаходячись на верхівці терикону шахти №3, що по вул.Островського, в м.Нововолинську Волинської області, на грунті довготривалих особистих неприязних відносин, невстановленими тупими предметами з обмеженою контактуючою поверхнею, спільно нанесли в область голови неповнолітньої ОСОБА_18 не менше 8 ударів (з ознаками повторної травматизації), чим заподіяли останній смерть. В подальшому, з метою приховання злочину, перенесли труп в інше на вказаному териконі місце, де він був виявлений 11.08.2016 р…

Таким чином, аналізуючи зміст ст..277 КПК України і зміст повідомленої підозри, колегія суддів вважає, що підозра відповідає вимогам зазначеної норми Закону. В чому виявився вихід суду першої інстанції за межі пред`явленої підозри, в апеляційних скаргах не зазначено.

Не вбачає колегія суддів і порушення вимог кримінального процесуального законодавства в тій частині, що суд першої інстанції розмежував дії кожного обвинуваченого при вчиненні ними зазначеного злочину, оскільки за вимогами п.2 ч.3 ст.374 КПК України, у мотивувальній частині обвинувального вироку зазначається, зокрема, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення. Це стосується і щодо встановлення судом першої знаряддя злочину, яким в суді встановлено, що це була бейсбольна бита. У таких випадках змінювати прокурору обвинуваченим обвинувачення, не вимагається.

Також сторона захисту спростовує таку кваліфікуючу ознаку як особлива жорстокість, оскільки, на їх думку, при множинних пошкодженнях черепа смерть настає, як правило, в момент отримання травми.

У п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 р. №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» зазначено, що умисне вбивство визнається вчиненим з особливою жорстокістю (п.4 ч.2 ст.115 КК), якщо винний, порзбавляючи потерпілого життя, усвідомлював, що завдає йому особливих фізичних (шляхом заподіяння великої кількості тілесних ушкоджень, тортур, мордування, мучення, в тому числі з використанням вогню, струму, кислоти, лугу, радіоактивних речовин, отрути, яка завдає нестерпного болю, тощо ), психічних чи моральних (шляхом зганьблення честі, приниження гідності, заподіяння тяжких душевних переживань, глумління тощо) страждань, а також, якщо воено було поєднано із глумлінням над трупом або вчинялося в присутності близьких потерпілому осіб і винний усвідомлював, що такими діями завдає останнім особливих психічних чи моральних страждань.

В основу кваліфікуючої ознаки «особлива жорстокість», суд першої інстанції поклав покази свідка ОСОБА_21 , який показав, що чув страшний, несамовитий, протяжний жіночий крик із терикону в час події, а також висновок судово-медичної експертизи №90 від 04.10.2016 р. згідно якого «в область голови потерпілої завдано не менше 8-ми ударів тупим предметом, які були завдані прижиттєво і виникли незадовго до настання її смерті.

Із такими висновками погоджується і суд апеляційної інстанції, оскільки вони не спростовані доводами апеляційних скарг сторони захисту.

Також обвинувачений ОСОБА_4 вказує, що суд взяв до уваги лише ті докази, які свідчать про його винуватість у вчиненні злочину, однак, колегія суддів такі доводи не приймає до уваги, так як вони є голослівними, та в апеляційній скарзі не наведено жодного посилання на доказ, який би свідчив про невинуватість останнього у вчиненні злочину.

Щодо покликань обвинуваченого ОСОБА_4 про порушення права на переклад під час досудового розслідування, то колегія суддів даний факт не приймає до уваги, оскільки за змістом ч.2 ст.29 КПК України, особа повідомляється про підозру у вчиненні кримінального правопорушення державною мовою або будь-якою іншою мовою, якою вона достатньо володіє, для розуміння суті підозри у вчиненні кримінального правопорушення.

Як на порушення права ОСОБА_4 на захист посилається на той факт, що об`єднавши в одне провадження обидва обвинувальні акти щодо ОСОБА_22 та ОСОБА_7 належний переклад для ОСОБА_4 вручений не був, однак і ці доводи колегія суддів не приймає до уваги, оскільки обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 був належним чином перекладений та вручений останньому, в ході судового розгляду прокурором додаткове обвинувачення не висувалося і не змінювалося, а кримінальний процесуальний закон в таких випадках не вимагає після об`єднання кримінального провадження вручати перекладений обвинувальний акт для обвинуваченого.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, підозрюваному ОСОБА_4 07.06.2018 р. був вручений обвинувальний акт, перекладений на словенську мову, що підтверджується його розпискою (т.5, а.с.20).

Крім того, сторона захисту посилається на неконкретність обвинувачення в частині розділення та встановлення конкретних дій обвинувачених, однак колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив всі дії обвинувачених, які підтвердились під час судового розгляду, а тому підстав для прийняття до уваги цих доводів сторони захисту немає.

З приводу доводів апеляційної скарги адвоката ОСОБА_9 щодо недопустимоті та незаконності фактично усіх отриманих як органом досудового розслідування так і судом доказів, то слід зазначити, що адвокат ОСОБА_9 під час досудового розслідування заявляв клопотання про визнання доказів недопустимими, а прокурором надавались аргументовані та обгрунтовані письмові заперечення на відповідні клопотання. Суд, ухвалюючи вирок, надав юридичну оцінку усім клопотанням сторони захисту, усім запереченням сторони обвинувачення, а також усім доказам, які підставно визнані допустимими та належними.

Стосовно доводів апеляційної скарги адвоката ОСОБА_9 про недопустимість доказу, а саме висновку судово-медичної експертизи №90, через те, що дана експертиза проводилась ОСОБА_19 , який приймав уачсть у справі як спеціаліст при огляді місця події та при огляді трупа, то колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з вироку, така процесуальна дія як огляд трупа потерпілої була проведена також за участі ОСОБА_19 як експерта, який як спеціаліст приймав участь у огляді місцевості при виявленні трупа потерпілої та участь якого як експерта при огляді трупа не суперечить вимогам КПК України, оскільки він як спеціаліст у галузі медицини констатував тільки зовнішні ознаки тілесних ушкоджень. Частиною 2 ст.69 КПК встановлено, що не можуть бути експертами особи, які перебувають у службовій або іншій залежності від сторін кримінального провадження або потерпілого. Такої залежності від сторін кримінального провадження матеріалами кримінального провадження не встановлено, не доведена ця обставина і апелянтами під час розгляду апеляційних скарг.

Інші, на думку апелянтів, порушення вимог кримінально процесуального законодавства, не є безумовною підставою для скасування вироку суду першої інстанції з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції

За таких обставин колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції, викладені у вироку суду, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, судом першої інстанції правильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, покарання, призначене обвинуваченим, відповідає вимогам ст.65 КК України, за своїм видом та розміром є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ними нових злочинів, відповідає тяжкості вчиненого злочину та особам обвинувачених.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок колегії суддів Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26 березня 2019 року у кримінальному провадженні №0001039 (за внесеними відомостями до ЄРДР від 03 серпня 2016 року) відносно неповнолітнього ОСОБА_7 та неповнолітнього ОСОБА_4 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та спільну апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 та його законного представника ОСОБА_10 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення цим судом та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченими, які тримаються під вартою протягом того ж строку з моменту отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали буде оголошений о 15 год. 00 хв. 24 липня 2020 року.

Суддя-доповідач ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3