ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3159/20 Справа № 192/1145/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2020 року щодо ОСОБА_7 , -
ВСТАНОВИЛА:
цією ухвалою відмовлено у задоволенні подання начальника Державної установи «Солонянська виправна колонія (№21)» Міністерства юстиції України про приведення вироків Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2018 року, Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2019 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше неодноразово судимого, останні рази:
- 11.07.2018 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 309, ст. 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі;
- 21 березня 2019 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі,
у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VІІІ.
Приймаючи таке рішення суд першої інстанції послався на те, що оскільки призначене вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2018 року покарання ОСОБА_7 , перевищує санкцію статті після набрання чинності Закону № 2617-VIII, тому суд прийшов до висновку, що призначене покарання може бути пом`якшеним до 5 років обмеження волі. Також суд вважав за можливе, що може бути пом`якшеним ОСОБА_7 і покарання за вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2019 року до 5 років обмеження волі.
Однак, суд першої інстанції зазначив, що у зв`язку з тим, що призначене покарання за вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2019 року було поглинуто більш суворим покаранням за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2018 року. Тому підстави для задоволення подання в частині приведення вироку Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2018 року відсутні. Також відсутні і підстави для задоволення подання в частині приведення вироку Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2019 року у відповідність до вимог Закону, у зв`язку з тим, що суд не може допустити погіршення становища засудженого.
В апеляційній скарзі:
- захисник засудженого просить вказану ухвалу скасувати та ухвалити нову, якою визнати, що засуджений ОСОБА_7 відбув покарання за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.07.2018 року та вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21.03.2019 року, та звільнити його від відбування покарання.
Захисник вважає, що оскаржувана ухвала була винесена судом з порушенням норм кримінального законодавства, є необґрунтованою, та такою, що порушує права засудженого, оскільки на думку захисника, засуджений ОСОБА_7 підлягає звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі, посилаючись, що через пом`якшення санкції статей кримінального закону, за якими був притягнутий до відповідальності, строк покарання повністю відбув.
Зазначає, що засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання у виді позбавлення волі 3 роки 1 місяць:
- за ч. 1 ст. 263 КК України - 1 рік 1 місяць позбавлення волі;
- за ч. 1 ст. 309 КК України - 2 роки позбавлення волі, та на підставі вироку від 11.07.2018 року (враховуючи 1 рік 1 місяць позбавлення волі, на підставі часткового приєднання до покарання, призначеного вироком від 12.04.2017 року);
- за ч. 1 ст. 185 КК України - 2 роки 6 місяців позбавлення волі (поглинуто більш суворим покаранням, яке було призначене за вироком від 11.07.2018 року).
Захисник вважає, що на даний час засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання у виді позбавлення волі, в той час як санкції статей КК України (ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України), у новій редакції передбачають обмеження волі.
На думку захисника, засуджений ОСОБА_7 , станом на 21.09.2020 року вже повністю відбув покарання, які були йому призначені вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.07.2018 року та вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21.03.2019 року, через внесення змін Законом України від 22.11.2018 р. № 2617-VIII та пом`якшення санкцій вказаних статей.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, яка просила апеляційну скаргу захисника засудженого залишити без задоволення, засудженого, який підтримав вимоги апеляційної скарги свого захисника та просив її задовольнити, перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що суд першої інстанції вказаних вимог дотримався у повному обсязі.
01 липня 2020 року набрав чинності Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII, яким було внесено зміни до ч. 1 ст. 185 КК України, зокрема, за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України встановлено покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до п`яти років.
Також зазначеним законом було внесено відповідні зміни до санкції ч. 1 ст. 309 КК України, а саме, за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України встановлено покарання передбачено покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до п`яти років.
Тобто, зміни полягають у тому, що вказаним законом за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185 та ч. 1 ст. 309 КК України, було встановлено максимальне покарання більш м`якого виду - обмеження волі на строк до п`яти років.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч. 2 та ч. 3 ст. 74 КК України.
Так, згідно ч. 3 ст. 74 КК України призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими ч. 1 ст. 72 цього Кодексу.
Як вбачається з наявних матеріалів, вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2018 року ОСОБА_7 було засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до даного покарання було частково приєднано невідбуту частину покарання, призначену вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2017 року, та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць.
Потім вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2019 року ОСОБА_7 було засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за даним вироком більш суворим покаранням за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2018 року, ОСОБА_7 остаточно було признано покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць.
Начальник ДУ «Солонянська виправна колонія №21» Міністерства юстиції України звернувся до суду з поданням про приведення вироків Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2018 року та Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2019 року у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VІІІ, у зв`язку з тим, що ОСОБА_7 вказаними вироками засуджений за ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянувши вказане подання, дійшов до правильного висновку, що у зв`язку з тим, що призначене покарання за вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2019 року було поглинуто більш суворим покаранням за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2018 року, тому підстави для задоволення подання в частині приведення вироку Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2018 року відсутні.
Таким чином, відсутні і підстави для задоволення подання в частині приведення вироку Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2019 року у відповідність до вимог Закону, у зв`язку з тим, що суд не може допустити погіршення становища засудженого.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що застосування до засудженого положень ч. ч. 2, 3 ст. 74 КК України може порушити принцип дії кримінального закону у часі, закріпленого в ст. ст. 4, 5 КК України та погіршити становище засудженого, оскільки у разі здійснення перерахунку строку покарання в межах санкцій ч. 1. ст. 185 та ч. 1 ст. 309 КК України, яка діє на теперішній час, за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 72 КК України, становище засудженого реально погіршиться, оскільки у разі переведення покарання у виді 5 років обмеження, остаточне покарання буде становити 2 роки 6 місяців позбавлення волі, а оскільки остаточне покарання за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2018 року ОСОБА_7 було призначено на підставі ст. 71 КК України, то у разі перерахунку загальне покарання буде становити 3 роки 7 місяців позбавлення волі.
За таких обставин, покарання за вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2019 року відповідно становитиме 3 роки 7 місяців позбавлення волі, що на думку колегії суддів реально призведе до погіршення становища ОСОБА_7 , що є недопустимим.
Ухвала суду за своїм змістом є належно вмотивованою, обґрунтованою та законною.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б слугували підставою для скасування або зміни ухвали суду першої інстанції, в ході апеляційного розгляду не встановлено.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги захисника засудженого слід відмовити, а ухвалу суду першої інстанції, як законну, - слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2020 року щодо ОСОБА_7 , - залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4