25.11.2020 Провадження №1-кп/331/493/2020
Єдиний унікальний номер 331/2450/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 листопада 2020 року Жовтневий районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Запоріжжі кримінальні провадження №0001094 від 11.06.2020 року, № 0001501 від 06.06.2020 року з обвинувальними актами у відношенні обвинуваченого
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Кушугум Запорізького району Запорізької області, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, не працевлаштованого, не одруженого, який не має на утриманні неповнолітніх дітей, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 19.09.2013 Запорізьким районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік з іспитовим строком 1 рік;

- 09.04.2014 Запорізьким районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ст.ст. 69, 70 КК України до позбавленян волі на строк 1 рік 6 місяців. Звільнений 03.07.2015 року з Кременчуцької виправної колонії Полтавської області умовно-достроково, невідбутий строк 3 місяці 6 днів;

- 11.12.2017 Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць. Звільнений 30.04.2020 з Каменської виправної колонії Запорізької по відбуттю строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України,
за участю:
прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
представника потерпілої ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ:
06 червня 2020 року приблизно о 16 годині 00 хвилин, ОСОБА_3 , будучи особою, раніше засудженою за вчинення корисливих злочинів, судимість за які не знята та не погашена у встановленому законом порядку, знаходячись біля будинку № 95, розташованому по вулиці Чарівній в місті Запоріжжі, маючи умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, підбіг ззаду та відкрито викрав, шляхом ривку з лівої руки ОСОБА_8 , жіночу сумку, яка матеріальної цінності не представляє, в якій знаходився мобільний телефон «Meizu С 9 Pro» 3/32 Гб, імей1: НОМЕР_1 , імей2: НОМЕР_2 , вартість якого скадає 1870 гривень 40 копійок та грошові кошти в розмірі 200 гривень. Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 разом з викраденим майном направився в бік будинку АДРЕСА_3 , тим самим зник з місця скоєння злочину, чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 2070 гривень 40 копійок.
Крім того, 11 червня 2020 о 07 годині 00 хвилин ОСОБА_3 , знаходячись поряд з будинком № 46, по вулиці Гоголя у м. Запоріжжі, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення усвідомлюючи, що його дії носять відкритий характер, підбіг зі спини потерпілої ОСОБА_9 та, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, шляхом ривку відкрито заволодів її жіночою сумкою, яка знаходилась на її правому плечі та в якій знаходилось майно потерпілої, а саме: жіночу сумку бежевого кольору, з ручкою через плече, гаманець-портмоне чорного кольору, ключі, які матеріальної цінності для потерпілої не представляють, та грошові кошти в сумі 460 гривень. Після чого, утримуючи вказане майно та гроші при собі ОСОБА_3 зник з місця скоєння злочину, тим самим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 460 гривень.
Крім того, 16 червня 2020 року приблизно об 11 годині 10 хвилин, ОСОБА_3 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, шляхом обману, з корисливих мотивів, діючи повторно, з метою особистого збагачення, знаходячись на перехресті вулиць Барвистої та Оборонної в місті Запоріжжі, під приводом здійснення телефонного дзвінка, заздалегідь не маючи наміру повертати майно, попрохав у неповнолітнього ОСОБА_10 мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 4x», 2/16 Гб, імей1: НОМЕР_3 , імей2: НОМЕР_4 вартість якого складає 1600 гривень 00 копійок, на що останній добровільно передав вищевказаний мобільний телефон ОСОБА_3 . Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_3 зник з місця скоєння злочину та розпорядився незаконно здобутим майном на власний розсуд, тим самим шахрайським шляхом заволодів майном, яке належить ОСОБА_11 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду на загальну суму 1600 гривень 00 копійок.
19 червня 2020 року о 12 годині 20 хвилин ОСОБА_3 , знаходячись поряд з будинком № 152, розташованим по проспекту Соборному у місті Запоріжжя, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи, що його дії носять відкритий характер, підбіг зі спини потерпілої ОСОБА_12 та, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, штовхнув потерпілу ОСОБА_12 обома руками в потиличну частину голови та в спину, внаслідок поштовху потерпіла почала падати на асфальт, а ОСОБА_3 у цей час, скориставшись розгубленим станом потерпілої, шляхом ривку відкрито заволодів її жіночою сумкою, яка знаходилась на її лівому плечі, та в якій знаходилось майно потерпілої, а саме: жіночу сумку чорного кольору, з ручкою через плече та гаманець-портмоне чорного кольору чоловіче, які матеріальної цінності для не потерпілої представляють, та грошові кошти в сумі 5800 гривень.Після чого, утримуючи вказане майно та гроші при собі, ОСОБА_3 зник з місця скоєння злочину, тим самим спричинив потерпілій ОСОБА_12 матеріальну шкоду на суму 5800 гривень.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчинених злочинах визнав повністю та пояснив суду, що дійсно у червні 2020 року він вчинив декілька епізодів грабежів щодо потерпілих на території Олександрівського та Шевченківського районів міста Запоріжжя. Точних обставин вже не пам"ятає, підтвердив, що формулювання обвинувачення щодо нього викладено вірно. Виручене майно він частково витратив на власні потреби, а телефони продав на ринку ОСОБА_13 .

Потерпіла ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснила, що у червні 2020 року у денний час вона поверталась додому із гостей по вулиці, коли почула, як ззаду до неї хтось підійшов та став тягнути сумку. Від несподіваності вона не втримала сумку у руках та побачила, як хлопець її забрав та побіг, деякий час вона бігла за ним та кричала, вимагаючи зупинитися, однак не змогла його наздогнати. Впізнала під час судового розгляду ОСОБА_3 , як того хлопця, що заволодів її сумкою. Нічого із викраденого їй повернуто не було.

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 пояснила, що 11.06.2020 в ранковий час вона йшла по вул. Гоголя та відчула, як до неї підійшов невідомий чоловік, різко потягнув за сумку, яка була на плечі та побіг за будинок, вона його запам"ятала, так як він декілька разів повернувся у її бік. Пізніше сумку знайшли та повернули, але гроші повернуті не були. Після вчиненого щодо неї злочину різко погіршився її стан здоров"я, оскільки вона має інвалідність другої групи, підвищився рівень глюкози у крові, вона тривалий час відчувала стрес та депресію, тому просила стягнути на її користь суму матеріальної та моральної шкоди, яку вона зазначила у позовні заяві.

Потерпілий ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснив, що зі слів свого неповнолітнього сина знає, що у червні 2020 року він повертався додому зі школи та йшов по вул. Іванова. Коли він завернув у провулок, то зустрів хлопця, який тримав у руках аркуш паперу із номером телефону та попросив зателефонувати товарищу. Син погодився та передав хлопцеві свій телефон. У той момент, коли син відволікся, хлопець швидко побіг з місця разом із телефоном. Його син добре запам"ятав злочинця та впізнавав під час досудового розслідування. Мобільний телефон повернуто не було.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України судом визнано недоцільним дослідження інших доказів по справі через повне визнання обставин скоєння злочину обвинуваченим.
Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 , поза розумним сумнівом, знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду.
Дії ОСОБА_3 необхідно кваліфікувати:
-ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки він вчинив умисні дії, які виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчинений повторно, а також у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчинений повторно, поєднаний із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров"я потерпілого ;
-ч. 2 ст. 190 КК України, оскільки він вчинив умисні дії, які виразилися у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайстві), вчиненому повторно.
При визначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , у відповідності до ст. 65 КК України суд приймає до уваги конкретні обставини, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення: сукупність усіх характеризуючих його обставин, характер, ступінь його суспільної небезпеки, дані про особу винного.
Так, ОСОБА_3 вчинив кримінальні правопорушення, які згідно ст. 12 КК України є тяжким та нетяжким злочином, раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, пов`язаних із посяганням на чужу власність, офіційно не працевлаштований, не одружений та дітей на утриманні не має, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, офіційного місця роботи не має.

Не дивлячись на визнання своєї провини, суд вважає, що підстав для врахування щирого каяття як обставини, що пом"якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , немає, оскільки останній під час судового розгляду не висловлював відвертого жалю з приводу вчиненого та осуду своєї поведінки та відмови від продовження злочинної діяльності, не намагався вжитти заходів для відшкодування завданої шкоди потерпілим, пробачення перед ними не виказав, не дивялись на те, що останні брали участь під час судового розгляду даного провадження.

На підставі викладеного, враховуючи той факт, що ОСОБА_3 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, в минулому відбував покарання у вигляді позбавлення волі, був звільнений від відбування покарання з випробуванням, а також умовно-достроково, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості й не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві, що свідчить про те, що належних висновків обвинувачений для себе не зробив та на шлях виправлення ставати не бажає. На теперішній час ОСОБА_3 знову вчинив чотири епізоди злочинів, спрямованих на посягання на приватну власність з метою отримання доходу злочинним шляхом, через нетривалий час після звільнення, злочинні дії обвинуваченого були спрямовані на завдання шкоди як майну, так і здоров"ю потерпілих, троє з яких є особами пенсійного віку, а один неповнолітнім, що переконує суд у тому, що призначення покарання без ізоляції від суспільства, а також у мінімальному розмірі, не може бути достатнім для попередження вчинення ним нових злочинів, тому суд доходить висновку про неможливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 без його ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді позбавлення волі, із застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України, що буде справедливим та відповідатиме цілям призначення покарання.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили суд вважає за доцільне залишити без змін, з огляду на те, що ризики, яки були підставою для його застосування, на цей час не відпали та не зменшились.
У кримінальному провадженні потерпілою ОСОБА_9 заявлений цивільний позов у розмірі 460 грн. 00 коп., а також суми завданої моральної шкоди у розмірі 3000 грн.
Вирішуючи цивільний позов про стягнення з ОСОБА_3 спричиненої шкоди, суд виходить з наступного.
Згідно з вимогами ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Так, у судовому засіданні знайшла своє підтвердження вина ОСОБА_3 у вчиненні відкритого викрадення майна потерпілої ОСОБА_9 , тому суд вважає обґрунтованими вимоги щодо стягенння суми матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням у розмірі 460 грн.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 3 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Враховуючи, що внаслідок неправомірний дій обвинуваченого потерпіла перебувала у стані стресу та пригнічення, зазнала погіршення свого стану здоров"я та хронічних хвороб, була позбавлена на тривалий час можливості користуватися своєю власністю, що також додатково спричиняло їй душевні страждання та хвилювання, суд приходить до висновку, що в цій частині цивільний позов також є обґрунтованим.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 370, 372-374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання:
- за ч. 2 ст. 190 КК України - у вигляді одного року позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 186 КК України - у вигляді п`яти років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 обраховувати з 19 червня 2020 року - з моменту затримання обвинуваченого у порядку ст. 208 КПК України.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_3 залишити без змін до дня набрання вироком суду законної сили.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_9 суму завданої матеріальної шкоди у розмірі 460 грн. 00 коп. та моральної шкоди у розмірі 3000 грн., а всього 3460 грн.
Речові докази:

-сумку, гаманець, 2 пари окулярів, банківську картку, ключі та грошові кошти в розмірі 20 гривень повернути потерпілій ОСОБА_9 ;

-два ДВД -диски із записом - зберігати у матеріалах провадження суду;

-полімерні пакети, косметику, медичну маску, сумку жіночу черного кольору, гаманець чорного кольору, зв"язку ключів, пенсійне посвідчення, банківську картку, грошові кошти у розмірі 600 грн - повернути за належністю потерпілій ОСОБА_12 ;

-медичну маску та спортивний костюм "найк" - повернути за належністю обвинуваченому ОСОБА_3

- ксерокопії аркушів паперу, специфікацію до договору з надання фінансового кредиту - зберігати у матеріалах провадження прокурора.

Скасувати арешт з речових доказів, накладений на підставі ухвал слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25.06.2020.

Вирок набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Запорізького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1