Справа № 703/280/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 року м.Сміла
Слідчий суддя Смілянського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Сміла Черкаської області матеріали клопотання старшого слідчого СВ ВП №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Городищенського відділу Смілянської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , подане під час проведення досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 24 січня 2021 року за №0000079, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, про накладення арешту на майно , -

ВСТАНОВИВ:

26 січня 2021 року старший слідчий СВ ВП №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором Городищенського відділу Смілянської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з вищевказаним клопотанням, в якому просить накласти арешт на автомобіль «Volkswagen Sharan 1.9», д.н.з. НОМЕР_1 , та мопед марки «ЕХ50DT», д.н.з. НОМЕР_2 , із подальшим їх зберіганням на території СПД №1 ВП №2 ЧРУП ГУНП в Черкаській області за адресою: Черкаська область, м. Городище, вул. Миру, 77.
Клопотання обґрунтував тим, що 24 січня 2021 року надійшло повідомлення від ОСОБА_5 про те, що 24 січня 2021 року близько 17 години 30 хвилин він, керуючи автомобілем марки «Volkswagen Sharan 1.9», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по дорозі біля кафе «Арарат», що в с. Мліїв Мліївської ОТГ Черкаського району, здійснив зіткнення з мопедом «ЕХ50DT», який рухався в попутному з ним напрямку, від чого водій вказаного мопеда ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження, з якими його госпіталізовано до КНП «Городищенське МО».
Відомості про дану подію 24 січня 2021 року внесені до ЄРДР за №0000079 з попередньою визначеною правовою кваліфікацією ч.1 ст.286 КК України.
24 січня 2021 року в період часу з 18 години 10 хвилин по 19 годину 30 хвилин на відрізку вул. Шевченка, с. Мліїв, Мліївської ОТГ Черкаського району, було проведено огляд місця події, в ході якого на проїжджій частині було виявлено автомобіль марки «Volkswagen Sharan 1.9», д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , та мопед марки «ЕХ50DT», д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_2 .
Вказані транспортні засоби було вилучено до СПД №1 ВП №2 ЧРУП ГУНП в Черкаській області за адресою: Черкаська область, м. Городище, вул. Миру, 77.
Вилучені транспортні засоби 24 січня 2021 року визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.
Таким чином, вилучене майно набуло статусу тимчасово вилученого майна, вилучення якого відповідно до ч.2 ст.168 КПК України, може здійснюватися шляхом огляду, обшуку.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 слідчим встановлено, що власником автомобіля «Volkswagen Sharan 1.9», д.н.з. НОМЕР_1 , є ОСОБА_5 .
Фактичним володільцем мопеда марки «ЕХ50DT», д.н.з. НОМЕР_2 , є ОСОБА_6 .
Враховуючи, що вказані автомобіль та мопед є учасниками дорожньо-транспортної пригоди, могли залишити на собі сліди, які можуть мати доказове значення для розслідування кримінального провадження, було прийнято рішення про вилучення останніх для забезпечення їх зберігання з можливістю проведення необхідних судових експертиз.
З метою забезпечення збереження речових доказів та недопущення можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження до прийняття кінцевого рішення по вищевказаному кримінальному провадженню, а також для забезпечення можливої конфіскації, слідчий, за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді з даним клопотанням.
Слідчий та особи, у володінні та користуванні яких перебуває зазначене у клопотанні майно, у судове засідання не з`явилися, при цьому слідчий суддя був позбавлений об`єктивної можливості повідомити вказаних осіб про дату, час та місце розгляду справи у строк, передбачений ч.1 ст.172 КПК України, оскільки будь-яких відомостей щодо фактичного перебування робочого місця слідчого, чи то буд-яких засобів зв`язку з ним, а також з особами, у володінні та користуванні яких перебуває зазначене у клопотанні майно, матеріали клопотання не містять.
Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги строки розгляду даного клопотання, передбачені ч.1 ст.172 КПК України, слідчий суддя вважає за можливе судовий розгляд клопотання провести без участі слідчого та осіб, у володінні й користуванні яких перебуває зазначене у клопотанні майно.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступного висновку.
Так, ухвалою слідчого судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 січня 2021 року, на підставі ч.3 ст.172 КПК України, вищевказане клопотання слідчого повернуто прокурору Городищенського відділу Смілянської місцевої прокуратури ОСОБА_4 та надано строк в 72 годин для усунення недоліків клопотання слідчого, які викладені в описовій частині даної ухвали. Встановлений ухвалою строк рахується з часу отримання прокурором ухвали слідчого судді про повернення клопотання слідчого прокурору.
Як вбачається з матеріалів клопотання, вищевказане клопотання слідчого разом з ухвалою слідчого судді надійшло до Городищенського відділу Смілянської місцевої прокуратури 05 лютого 2021 року.
Таким чином, останнім днем усунення недоліків, які зазначені у вищевказаній ухвалі слідчого судді, та подання вказаного клопотання на розгляд слідчому судді є 08 лютого 2021 року.
10 лютого 2021 року на адресу слідчого судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області надійшов лист виконувача обов`язків начальника Городищенського відділу Смілянської місцевої прокуратури ОСОБА_4 №33/1-56 вих.21 від 08 лютого 2021 року, яким, на виконання вищевказаної ухвали слідчого судді, повторно направлено для розгляду вищевказане клопотання слідчого.
Враховуючи вищевикладене, клопотання слідчого подано на розгляд слідчого судді з порушенням строків, передбачених ч.3 ст.172 КПК України.
При цьому, як вбачається з матеріалів клопотання прокурором та слідчим у повному обсязі не усунуто недоліків клопотання, а саме: не надано доказів місцезнаходження Відділу поліції №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області та відповідно підсудності даного клопотання саме слідчому судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області.
Таким чином, прокурор, без усунення недоліків клопотання, які зазначені в ухвалі слідчого судді, безпідставно повторно направив клопотання слідчого для його розгляду по суті слідчому судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області.
Крім того, як вбачається з витягу із ЄРДР від 24 січня 2021 року, відомості про вчинення кримінального правопорушення у кримінальному провадженні №0000079 внесені до вказаного реєстру 24 січня 2021 року за фабулою, зазначеною слідчим у клопотанні, з правовою кваліфікацією - ч.1 ст.286 КК України.
Згідно диспозиції ч.1 ст.286 КК України, кримінальна відповідальність за даною статтею настає у разі порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Відповідно до ч.1 ст.237 КПК України, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів.
Згідно ч.5 ст.237 КПК України, при проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу. Усі вилучені речі і документи підлягають негайному огляду і опечатуванню із завіренням підписами осіб, які брали участь у проведенні огляду. У разі якщо огляд речей і документів на місці здійснити неможливо або їх огляд пов`язаний з ускладненнями, вони тимчасово опечатуються і зберігаються у такому вигляді доти, доки не буде здійснено їх остаточні огляд і опечатування.
24 січня 2021 року слідчим СВ відділу поліції №2 ОСОБА_3 у період часу з 18 години 10 хвилин до 19 години 30 хвилин, в присутності понятих, проведено огляд місця події проїзної частини вул. Шевченка в с. Мліїв, про що складений відповідний протокол.
Згідно вказаного протоколу огляду місця події, під час огляду встановлені автомобіль «Volkswagen Sharan 1.9», д.н.з. НОМЕР_1 , та мопед марки «ЕХ50DT», д.н.з. НОМЕР_2 . При цьому, у протоколі не зафіксовано наявність на автомобілях будь-яких пошкоджень. З місця пригоди нічого не вилучено, при цьому зазначено, що по закінченню огляду транспортні засоби направлено на майданчик тимчасового утримання.
Відповідно до ч.7 ст.237 КПК України, вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Разом з тим, чинним КПК України передбачено виключно право саме «вилучення» речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, що не є тотожним поняттям з «направленням».
Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, що під час огляду місця події зазначені у клопотанні транспортні засоби не вилучалися, а їх направлення, без вилучення, на майданчик тимчасового утримання, є незаконним, в зв`язку з чим вони мали бути невідкладно повернуті їх власникам .
Відповідно до ч.1 ст.167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або про його повернення.
Згідно п.1 ч.2 ст.167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.
Відповідно до п.7 ч.2 ст.131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Згідно ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно п.1 та п.3 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.
Відповідно до п.1 ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінальних протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як вбачається з клопотання слідчого, останній стверджує, що вищевказані транспортні засоби 24 січня 2021 року визнано речовими доказами у кримінальному проваджені.
Відповідно до ч.3 ст.110 КПК України, рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, дізнавач, прокурор визнає це за необхідне.
Однак, будь-яких доказів винесення слідчим чи прокурором постанови про визначення вищевказаних транспортних засобів речовими доказами, матеріали клопотання не містять.
Згідно ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Відповідно до абз.2 ч.1 ст.170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Як вбачається з матеріалів клопотання, слідчим, як на підставу накладення арешту на майно, процитовано абз.2 ч.1 ст.170 КПК України, однак будь-яких обґрунтувань щодо наявності таких ризиків не наводить.
Таким чином, прокурором та слідчим не доведено наявність ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст.170 КПК України, для застосування арешту на вищевказані транспортні засоби.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 , за участі якого відбулася дорожньо-транспортна пригода, особисто викликав працівників поліції на місце події, що свідчить про відсутність наведених у клопотанні слідчого ризиків, передбачених вищевказаною нормою КПК України.
Також не заслуговують на увагу доводи слідчого, що необхідність накладення арешту на майно викликана, зокрема, забезпеченням можливої конфіскації майна, оскільки санкцією ч.1 ст.286 КК України, вказана конфіскація не передбачена.
Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Згідно ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Згідно ч.ч.1-6 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності.
До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод, учасником яких є Україна. Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності, як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення.
Статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Згідно ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, заборонено будь-яке невиправдане втручання державних органів. Втручання має бути законним, тобто здійсненим на підставі закону.
ЄСПЛ в своїх рішеннях визначає, що стаття 1 Протоколу, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідних заходів, спрямованих на захист права власності (рішення по справі «Броньовський проти Польщі» від 22 червня 2004 року).
Таким чином, безпідставне накладення арешту на майно особи, у законному користуванні якої воно перебуває, яке, хоча і має ознаки речового доказу, без наявності підстав та мети, передбачених ст.170 КПК України, є безумовним порушенням його прав, як користувача цим майном, та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
При цьому, передача особам, у користуванні та володінні яких перебуває майно, під зберігальну розписку, на думку слідчого судді, зможе забезпечити його схоронність до вирішення його долі у відповідності до ст.100 КПК України.
На підставі вищевикладеного, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.98, 110, 131, 167, 170, 171, 172, 237, 370, 372 КПК України,
УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ ВП №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Городищенського відділу Смілянської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , подане під час проведення досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 24 січня 2021 року за №0000079, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, про накладення арешту на майно, - відмовити.
Ухвала, може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів шляхом подачі апеляційної скарги.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строків на її оскарження, в разі оскарження, після розгляду справи апеляційним судом, якщо її не буде скасовано.

Слідчий суддя ОСОБА_1