Справа № 490/9203/20
н/п 1-кп/490/856/2020
Центральний районний суд м. Миколаєва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2021 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000060, відомості про яке внесено 07.12.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань з угодою про визнання винуватості від 17.12.2020 року, укладену між прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та державної прикордонної служби управління нагляду у кримінальному провадженні Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва Миколаївської області, громадянина України, який має середньо-спеціальну освіту, не одружений, працює будівельником, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 109 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

22 грудня 2020 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000060, відомості про яке внесено 07.12.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань з угодою про визнання винуватості від 17.12.2020 року, укладену між прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та державної прикордонної служби управління нагляду у кримінальному провадженні Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Згідно обвинувального акту, поданого до суду, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 109 КК України, а саме у пособництві розповсюдження матеріалів із публічними закликами до повалення конституційного ладу України.
В підготовчому судовому засіданні встановлено, що 17.12.2020 року між прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та державної прикордонної служби управління нагляду у кримінальному провадженні Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 було укладено угоду про визнання винуватості.
За умовами вказаної угоди обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 109 КК України. Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди обвинуваченому ОСОБА_4 буде призначене покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік та на підставі ст. 75 КК України, звільнено від відбування покарання із визначенням іспитового строку, без зазначення на який саме строк, і покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися до уповноваженого органу з питань пробації, а також повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні підтримав укладену угоду про визнання винуватості від 17.12.2020 року та просив її затвердити, призначивши обвинуваченому узгоджене покарання.
В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вказав, що провину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 109 КК України він визнає повністю, із узгодженою мірою покарання згодний, розуміє свої права та наслідки укладення угоди. На питання суду щодо узгодженої ним міри покарання із прокурорм на підставі укладеної між ними угоди про визнання винуватості, ОСОБА_4 повідомив суду, що йому буде призначене покараня у вигляді одного чи двох років умовно. Крім того, обвинувачений показав суду, що він добровільно укладав угоду, оскільки із запропонованих йому двох варіантів, він обрав укладення угоди.
Крім того, ОСОБА_4 пояснив суду, що у серпні 2014 року він, будучи активним Інтернет-користувачем та підтримуючи зміну влади, особисто створив у соціальній мережі «Однокласники» групу під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». ОСОБА_4 зазначив, що він був адміністратором вказаної групи та мав можливість розміщувати в ній пости, а також така можливість була у інших користувачів групи. Протягом часу з 2014 року по 2019 рік, в цій групі її учасниками висвітлювались теми, що у своїй більшості стосувались питань Другої світової війни та військових подій на сході України. Обвинувачений звернув увагу на те, що він був не єдиним модератором вказаної групи, проте мав можливість ознайомлюватися та видаляти будь які пости, як і інші модератори.
Захисника підтримав думку прокурора та просив суд затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором та його підзахисним, призначити узгоджене сторонами угоди покарання. Захисник зазначив, що в цій ситуації для його підзахисного, який у повній мірі розуміє наслідки укладення угоди, затвердження укладеної угоди є найкращим виходом, тому просив її задовольнити.
Суд, вислухавши думку прокурора, захисника, обвинуваченого, розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання ОСОБА_4 винуватості від 17 грудня 2020 року, виходить з наступного.
У відповідності до п.1 ч.3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди або відмову в затвердженні угоди з поверненням кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст. 468 - 475 цього Кодексу.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладено угоду між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угоду про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим, крім іншого, може бути укладено у провадженні щодо злочинів невеликої чи середньої тяжкості.
До загальних засад кримінального провадження згідно ст. 7 КПК України віднесено законність, яка встановлює обов`язок слідчого, прокурора та суду неухильно додержуватись вимог Конституції України, КПК України, інших актів законодавства.
Згідно ст. 472 КПК України в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, умови застосування спеціальної конфіскації, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.
Згідно до положень ч. 1 ст. 470 КПК України прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов`язаний врахувати такі обставини: ступінь та характер сприяння підозрюваного чи обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього або інших осіб, характер і тяжкість обвинувачення (підозри), наявність суспільного інтересу в забезпечення швидкого досудового розслідування і судового провадження, викриття більшої кількості кримінальних правопорушень, наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявлені чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.
Відповідно до вимог ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; умови угоди не відповідають інтересам суспільства, а також очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань.
При цьому, зазначені вище обставини, які прокурор зобов`язаний врахувати при вирішенні питання щодо можливості укладення угоди, якщо вони дійсно мають місце, відповідно до вимог ст. ст. 470, 472 КПК України, повинні знайти своє конкретизоване відображення безпосередньо у змісті угоди про визнання винуватості, як істотні для відповідного кримінального провадження, обставини.
Між тим, як вбачається із змісту наданої суду угоди про визнання винуватості, всупереч зазначеним вище вимогам Кримінального процесуального кодексу України, прокурор підійшов до встановлення вказаних обставин формально, про що свідчить відсутність конкретизації, яким саме чином ОСОБА_4 сприяв у розслідуванні кримінального провадження та у чому полягає визнання суспільного інтересу забезпечення швидкого судового провадження за цим обвинуваченням, обмежившись лише загальними фразами.
Крім того, прокурор поряд з вищенаведеним, вважає визнання вини обвинуваченим, обставиною, що повинна враховуватись ним при укладенні угоди про визнання винуватості, у той час, коли це є беззастережною умовою укладення такої угоди та, само по собі визнання винуватості ОСОБА_4 не розкриває ступінь та характер сприяння з його боку у проведенні кримінального провадження.
Також, як зазначається в угоді про визнання винуватості від 17.12.2020 року у кримінальному провадженні №0000060, відомості про яке внесені 07.12.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, обвинувачений ОСОБА_4 сприяв у розслідуванні кримінального провадження щодо нього. Однак, на підтвердження вищевказаного, стороною обвинувачення не надано жодних доказів.
Разом із тим, відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити наступні відомості, зокрема, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Згідно п.1 ч.1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).
Так, прокурором у судовому засіданні надано витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000060 від 07.12.2020 року про реєтрацію кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 109 ККУкраїни, відомості про яке було вже внесено до ЄРДР 04.12.2020 року.
Підставою для внесення відомостей до ЄРДР вказано самостійне виявлення слідчим, дізнавачем кримінального правопорушення, вчинення якого інкримінується ОСОБА_4 щодо сприяння невстановленим особам протягом 2018-2019 років у розміщенні матеріалів із публічними закликами до повалення конституційного ладу України в соціальній мережі "Одноклассники".
Разом із тим, слід зазначити, що відповідно до Указу Президента України № 133/2017 від 15.05.2017 року, дію якого було продовжено Указом Президента України №184/2020 від 14.05.2020 року, на териториії України до 15.05.2023 року заборонено роботу та доступ до російських веб-ресурсів, в тому числі соціальної мережі "Одноклассники".
Крім того, відповідно до формулювання обвинувачення, викладеного у обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_4 сприяв учасникам групи "Георгиевская Лента" розмістити публікації із публічними закликами, спрямованими на повалення конституційного ладу України, у зв`язку із чим, свідомо нехтуючи можливостями адміністратора групи, з метою здійснення публікацій та поширення в ній інформації, сприяв своїми умисними діями невстановленим на час досудового розслідування учасникам вхід до їх персональних сторінок. У формулюванні обвинувачення взагалі відсутнє посилання на час, коли ОСОБА_4 вчиняв інкриміноване йому органом досудового розслідування кримінальне правопорушення.
Таким чином, судом встановлено порушення вимог п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України, а саме не вказано час вчинення інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.109 КК України
Відповідно ж до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання необхідно суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості та індивідуалізації покарання. Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину необхідно виходити не тільки з класифікації злочинів відповідно до ст.12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину і обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, характер і ступінь наслідків, що настали тощо).
Так, об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 109 КК України, є суспільні відносини, що забезпечують внутрішню безпеку України, захист її конституційного ладу та державної влади.
Відповідно до вимог ст. 5 Конституції України, право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.
Таким чином, враховуючи, що кримінальне правопорушення в якому обвинувачується ОСОБА_4 відноситься до злочинів проти основ національної безпеки України, а тому має підвищену суспільну небезпеку, із урахуванням соціально-політичної обстановки в Україні, суд приходить до висновку, що при узгодженні та призначенні міри покарання прокурором в достатній мірі не враховано тяжкість злочину, у вчинені якого обвинувачується ОСОБА_4 .
Відповідно до норм ст. 2 КПК України визначено, що одними із завдань кримінального провадження є захист суспільства та держави від кримінальних правопорушень, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.
Таким чином, умови угоди про визнання винуватості ОСОБА_4 суперечать нормам як матеріального так і процесуального права, а тому не відповідають вимогам п. 2 ч. 7 ст. 474 КПК України.
Крім того, згідно поданої угоди про визнання винуватості від 17.12.2020 року, сторони узгодили, що обвинуваченому буде призначене покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік та звільнено від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України із визначенням іспитового строку і покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а саме періодично з`являтися до уповноваженого органу з питань пробації, а також повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Слід зазначити, що санкція ч. 2 ст. 109 КК України передбачає покарання у вигляді обмеження волі на строк до трьох років або позбавленням волі на той самий строк з конфіскацією майна або без такої.
Таким чином, в узгодженому між сторонами покаранні обвинуваченому не зазначено конкретно визначене покарання, яке повинно бути застосовано до обвинуваченого, відповідно до вимог ст. 472 КПК України, через відсутність визначення терміну іспитового строку, а також посилання про відсутність необхідності застосування додаткового покарання у вигляді конфіскації майна. Крім того, суд не може не звернути увагу на необізнаність обвинуваченого щодо узгодженого сторонами угоди покарання, виходячи із показів ОСОБА_4 , наданих ним безпосередньо у судовому засіданні.
Крім того, відповідно до норм чинного законодавства суд зобов`язаний переконатися у судовому засіданні, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Разом із тим, у судовому засіданні обвинувачений повідомив суду, що із двох запропонованих варіантів йому роз`яснили, що укладання угоди є для нього найліпшим, а покарання яке буде призначене це один чи два роки умовно. За таких обставин, необізнаність ОСОБА_4 щодо узгодженого покарання, а також привід та підстава укладання ним вищевказаної угоди про визнання винуватості, не дають суду переконливих підстав вважати, що права обвинуваченого під час укладаня угоди від 17.12.2020 року було забезпечено в повному обсязі.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що угода про визнання винуватості від 17.12.2020 року укладена між прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та державної прикордонної служби управління нагляду у кримінальному провадженні Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 затвердженню не підлягає, а обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000060, відомості про яке внесені 07.12.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань необхідно повернути прокурору.
Керуючись ст. ст. 8, 9, 91,291, 314, 371, 372,470,474 КПК України, суд-

У Х В А Л И В:

У затвердженні угоди про визнання винуватості від 17.12.2020 року, укладеної між прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та державної прикордонної служби управління нагляду у кримінальному провадженні Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні №0000060, відомості про яке внесено 07.12.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.2 ст.109 КК України відмовити.
Обвинувальний акт, складений у зв`язку із укладенням угоди про визнання винуватості під час досудового розслідування обставин кримінального провадження №0000060 повернути прокурору.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1