Справа № 204/8146/20
Провадження № 1-в/204/19/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

представників установи ОСОБА_5 ,
особи, відносно якої розглядається заява ОСОБА_6 ,
Дніпровської Філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» державної установи «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» про продовження примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,-

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 21 грудня 2018 року, відносно ОСОБА_6 , який вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України, застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.
В заяві представника Дніпровської філії «СЗНПД» ДУ «ЦПЗМНА МОЗ України», до якої додано висновок комісії лікарів-психіатрів №1133 від 20 листопада 2020 року, ставиться питання про те, що ОСОБА_6 страждає тяжким психічним розладом і за своїм психічним станом потребує продовження застосування відносно нього примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
В судовому засіданні представник закладу підтримав вказану заяву, посилаючись на висновок комісії лікарів №1133 від 20.11.2020 року, просила задовольнити пояснивши, що психічний стан пацієнта ОСОБА_6 продовжує залишатися нестійким, зумовлює суспільно небезпеку для оточуючих, тому підстави для зміни або припинення застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом відносно пацієнта на теперішній час відсутні. Також, суду пояснила, що пацієнт ОСОБА_6 раніше у 1998 році притягувався до кримінальної відповідальності за ст.94, ч.2 ст.17, п. «в,г» ст.93 ст.190 КК України (в редакції 1960 року), за вбивство сусіда, був визнаний неосудним і до нього застосовувалися ПЗМХ, він проходив лікування у Дніпровської Філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» державної установи «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» разом із своєю матір`ю, яка також страждає на психічне захворювання, була визнана судом неосудною під час вчинення злочину і до неї також застосовувалися ПЗМХ. ОСОБА_6 на даний час становить небезпеку для оточуючих через свій психічний стан і потребує лікування в умовах закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом.
Захисник ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення заяви представника Дніпровської Філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» державної установи «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» про продовження примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом відносно ОСОБА_6 про що надала письмове клопотання. В клопотанні зазначила, що вважає, відсутніми підстави для продовження застосування заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 в умовах закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом. ОСОБА_6 перебуває в психіатричному закладі з 28 жовтня 2017 року, з них 2 роки ОСОБА_6 перебуває в умовах суворого нагляду. Висновок, який наданий суду, щодо стану психічного здоров`я ОСОБА_6 є таким, що частково не відповідає фактичним обставинам та ґрунтується на упередженому ставленні щодо ОСОБА_6 . З того моменту, як ОСОБА_6 поступив в зазначений заклад, лікарі, які наглядають за ним, не приймають до уваги, вважають надуманими його пояснення щодо тих обставин, внаслідок якого він був звинувачений у вчиненні кримінального правопорушення. І це, на думку лікарів, свідчить про те, що ОСОБА_6 неадекватно сприймає дійсність та це є наслідком його хворобливого стану. Але, ОСОБА_6 , можливо описує події, що передували обставинам, за які він був притягнений до кримінальної відповідальності, не літературною мовою, але він говорить правду. Для того, щоб переконатися в цьому, лікарям необхідно було поспілкуватися з сестрою ОСОБА_6 , яка постійно відвідує свого брата. Якби лікарі не формально відносилися до виконання своїх професійних обов`язків, то вони б могли належним чином оцінити психічний стан здоров`я ОСОБА_6 .При розгляді справи при застосуванні заходів медичного характеру також не було прийнято до уваги та не залучено в якості доказів документи, які свідчили не про "маячню хворої людини", а про те, що відносно ОСОБА_6 вчинялися кримінальні правопорушення проти життя та здоров`я саме тими особами, які є потерпілим та свідками по кримінальному правопорушенню щодо ОСОБА_6 . На підставі викладеного, в задоволенні заяви представника закладу, просила відмовити.
ОСОБА_6 в судовому засідання підтримав клопотання захисника і просив відмовити у задоволенні заяви представника медичного закладу, зазначивши, що він вважає себе нездоровою людиною, оскільки лікарі його примушують приймати пігулки, а тому в нього болять суглоби і йому дуже шкода з цього приводу. З приводу вчиненого злочину пояснив, що на нього хотіли наїхати машиною, він відскочив, потім йому погрожували пістолетом, і він вдарив по цьому пістолету. В нього не має ніякої маячні, до сусідів із сокирою він не ходив.
В судовому засіданні прокурор підтримав заяву представника установи просив задовольнити, продовживши відносно ОСОБА_6 застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
Вислухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи, ознайомившись із клопотанням захисника, суд приходить до наступного.
Згідно частини 5 статті 94 КК України, госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.
Відповідно до ст.95 КК України продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), який надає особі психіатричну допомогу. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів. Особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення або про зміну застосування такого заходу. У разі відсутності підстав для припинення або зміни застосування примусового заходу медичного характеру представник закладу з надання психіатричної допомоги (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, направляє до суду заяву, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження застосування примусового заходу медичного характеру. У разі необхідності продовження застосування примусового заходу медичного характеру понад 6 місяців представник закладу з надання психіатричної допомоги (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, повинен направити до суду за місцем знаходження закладу з надання психіатричної допомоги заяву про продовження застосування примусового заходу. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження надання особі такої психіатричної допомоги. В подальшому продовження застосовування примусового заходу медичного характеру проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців.
Згідно ч.3 ст.514 КПК України, розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування судом примусових заходів медичного характеру здійснюється за письмовою заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), де тримається дана особа.
Відповідно до пункту 14 Наказу Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження Правил застосування примусових заходів медичного характеру в спеціальному закладі з надання психіатричної допомоги» №992, продовження, зміна виду або припинення ПЗМХ здійснюються судом за заявою представника СЗНПД в порядку, передбаченому Кримінальним кодексом України та Кримінальним процесуальним кодексом України.
Як встановлено в судовому засіданні, ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 21 грудня 2018 року, відносно ОСОБА_6 за вчинення у стані неосудності суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, засновані примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом. Ухвала не оскаржувалася і набрала чинності. Пацієнт ОСОБА_6 знаходиться на лікуванні в Дніпровської Філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» державної установи «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» з 26 квітня 2019 року і по теперішній час у зв`язку із застосуванням до нього примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом. Діагноз: шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, параноїдний синдром.

В обґрунтування необхідності продовження ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом у висновку комісії лікарів-психіатрів №1133 від 20 листопада 2020 року зазначено про збереження у клінічній картині захворювання маячних переслідування, збитку, буденних відносин, які спрямовані проти конкретних осіб), поширення маячної фабули переслідування на адресу лікаря закладу на фоні виражених емоційно-вольових розладів з підвищеною дратівливістю, нестриманістю, збудженістю, негативним ставленням до лікування та відсутності критики до свого стану, свідчить про збереження особливої небезпеки хворого для оточуючих.
Також, судом встановлено, що ухвалами Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 19.06.2019 року, 19.12.2019 року, 15.07.2020 року продовжено застосування примусових заходів медичного характеру, призначених ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 21 грудня 2018 року, відносно ОСОБА_6 в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом. Ухвали від 19.06.2019 року, 19.12.2019 року не оскаржувалися. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 25 вересня 2020 року залишено без змін ухвалу Красногвардівйського районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2020 року.
Як вбачається з матеріалів особової справи пацієнта та встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності в 1998 році за ст. ст. 94, 17 ч.2, 93 п. «в», «г», 190 КК України (в ред. 1960 року), був визнаний неосудним, застосовувались ПЗМХ 3 09.10.1998 року до 27.11.2006 року перебував на лікуванні в УПЛСН м.Дніпропетровськ (нині ДФ СЗНПД ДУ ЦПЗМНА МОЗ України) у зв`язку із застосуванням примусових заходів медичного характеру у закладі з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом. Після чого з 27.11.2006 року до 02.12.2009 року знаходився на лікуванні у відділенні з посиленим наглядом, а з 02.12.2009 року до 13.12.2010 року у відділенні із звичайним наглядом КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» ДОР».
В пункті 24 висновку комісії лікарів № 1133 від 20.11.2020 року відносно ОСОБА_6 зазначено, що за міжкомісійний період маячні ідеї переслідування, збитку, буденних відносин на адресу сусідів, працівників правоохоронних органів не втрачали своєї актуальності для хворого, маячна фабула переслідування поширилась на одного з лікарів закладу, яка, як черговий лікар оглядала його після скоєння останнього правопорушення та написала, що він бився із санітарами та поводився агресивно. Розповідав, що сусіди по дачі, шкодили його дорогим рослинам, вирубали саджанці, заливали отрутою, закидували будинок запальними гранатами, хотіли привласнити його дачну ділянку, а «рекетири які жили по сусідству, а також міліція, вбивали та собаками травили нас з мамою». Повідомляв, що в той час коли вони з мамою були у лікарні їх квартиру продали працівники міліції. Причину цих «переслідувань та гонінь» вбачав у відправленому ним листі до президента в 1998 році. Про скоєне розповідав, що в той день один із сусідів хотів його збити машиною, а потерпілий направив на нього пістолет та погрожував, тому хворий намагався обухом сокири вибити пістолет з рук потерпілого. Зберігались афективні розлади, пацієнт був дратівливим, підвищено збудливим. До лікування ставився вкрай негативно. Висловлював думку, що на ньому випробовують ліки. Критика до свого стану була відсутня дані патопсихологічного дослідження: контакту доступний. Скарг не висловлює. Претенціозний. Багатослівний. Часто не по суті відповідає на питання. Емоційно неадекватний. Мислення непослідовне, з латентними ознаками, своєрідністю та химерністю суджень, втратою цілеспрямованості.

Таким чином, як убачається з наданих матеріалів та встановлено в судовому засіданні, психічний стан за період перебування ОСОБА_6 у лікувальному закладі обумовлюють актуальні маячні ідеї переслідування, збитку, буденних відносин на адресу сусідів, працівників правоохоронних органів, а також афективні розлади з підвищеною дратівливістю, збудливістю. Продовжує заявляти, що після того, як в 1998 році написав листа президенту, який зареєстрували в мерії, його почала «рекетирувати міліція». Внаслідок чого його разом з матір`ю помістили в цю лікарню і забрали квартиру( квартира була продана сестрою). Стверджує, що його по сфабрикованій справі звинуватили в убивстві сусіда, щоб заволодіти його майном. Називає прізвище осіб, які начебто його переслідували. З його слів, ці люди були службовцями «служби безпеки рекету губернатора, скупали крадені речі, ховали зброю, закатували заручників в асфальт». Вони також були сусідами по його дачі, в тому числі потерпілий. Заявляє, що вони знищували та крали рослини, запальними гранатами кидали в його хату з метою забрати його ділянку. По-маячному трактував події, які стосувалися взаємовідносин з сусідами. Критичного відношення до свого стану не мав. Не розумів неправомірності своїх вчинків. На щоденних побаченнях з матір`ю налаштовувався нею проти лікування. Заявляв, що його кормлять хімічними сполуками, що це не лікування, а шкода для здоров`я.
В пункті 27 вказаного висновку комісії лікарів №1133 від 20.11.2020 року, в обґрунтування необхідності продовження застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_6 зазначено: збереження у клінічній картині захворювання маячних переслідування, збитку, буденних відносин, які спрямовані проти конкретних осіб, поширення маячної фабули переслідування на адресу лікаря закладу на фоні виражених емоційно-вольових розладів з підвищеною дратівливістю, нестриманістю, збудженістю, негативним ставленням до лікування та відсутності критики до свого стану, свідчить про збереження особливої небезпеки хворого для оточуючих.
Підстав не довіряти висновку комісії лікарів-психіатрів та поясненням представника закладу в судовому засіданні, які є послідовними, незмінними та узгоджуються між собою, у суду немає.
Таким чином, висновок комісії лікарів №1133 від 20.11.2020 року є законним, обґрунтованим і таким, що відповідає обставинам даної справи і узгоджується з вищевказаними вимогами закону.
Враховуючи викладене судом встановлено, що ОСОБА_6 страждає тяжким психічним розладом, за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду, а тому заява представника установи підлягає задоволенню.

Клопотання захисника ОСОБА_4 щодо відмови у продовженні відносно ОСОБА_6 застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом задоволенню не підлягає, оскільки обставини, викладені у клопотанні, а саме, що висновок, який наданий суду, щодо стану психічного здоров`я ОСОБА_6 є таким, що частково не відповідає фактичним обставинам та ґрунтується на упередженому ставленні щодо ОСОБА_6 , не знайшли свого підтвердження під час судового засідання.

На підставі викладеного і керуючись ст. 95 КК України, ст. 514 КПК України, ст.19,22 Закону України «Про психіатричну допомогу» в редакції від 10.06.2018 року, суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Продовжити застосування примусових заходів медичного характеру, призначених ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 21 грудня 2018 року, відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 відмовити.
На ухвалу може бути подана апеляція протягом семи діб з дня її оголошення до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська.

Суддя ОСОБА_1