УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря: ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003342 від 09.09.2020 року за апеляційною скаргою заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02.06.2020р. відносно обвинуваченого

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , обвинувачений у вчиненні злочинів передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України.

Учасники судового провадження
прокурор: ОСОБА_7

обвинувачений: ОСОБА_6

захисник: ОСОБА_8 .

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
Прокурор просить вирок суду в частині призначення покарання скасувати з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч.2 ст.185 КК України покарання у виді 3 років позбавлення волі. За ч.3 ст.185 КК України призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначити ОСОБА_9 покарання у виді 5 років позбавлення волі.

_______________________________________________________________________
провадження № 11-кп/812/753/20 головуючий у 1 інстанції : ОСОБА_10
категорія: ч.3 ст.185 КК України доповідач у апел. інст.: ОСОБА_1 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02.06.2020р. ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання:
- за ч.2 ст. 185 КК України - у вигляді 2 років позбавлення волі;
- за ч.3 ст. 185 КК України - у вигляді 3 років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.

Узагальнені доводи апелянта.

Не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, прокурор вважає, що суд першої інстанції формально врахував ступінь тяжкості скоєних ОСОБА_6 злочинів, які відносяться до категорії середньої тяжкості та тяжкого злочину.

Апелянт наголошує на тому, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, має непогашені судимості за вчинення злочинів у сфері обігу наркотичних засобів та проти власності.

Вважає, що судом не надано оцінку тому факту, що обвинувачений з 2012р. перебуває на обліку в обласному наркологічному диспансері з діагнозом: РПП в наслідок вживання опіоїдів, каннабіноїдів, психостимуляторів, алкоголю зі шкідливими наслідками. Зазначає при цьому, що обвинувачений характеризується негативно, не працює, не має офіційних джерел існування та обрав для себе незаконний шлях отримання доходів, вчиняючи корисливі злочини.

Окрім того, апелянт не погоджується з висновками суду щодо визнання обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого щире каяття

Вважає за необхідне дослідити відомості, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 .

Встановлені судом першої інстанції обставини.

В період часу з 07.09.2019 по 09.09.2019 (точний час та дата в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_6 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , діючи повторно, маючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів шляхом розбиття вікна, незаконно проник до складського приміщення, звідки таємно викрав господарські інструменти, що належать ОСОБА_11 на загальну суму 52 650 грн.
Окрім того, в період часу з 20:00 16.10.2019 по 07:10 17.10.2019 (точний час в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_6 , знаходячись за адресою: м. Миколаїв, вул. Тепла, 1-а, діючи повторно, з корисливого мотиву, маючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, таємно викрав мотоблок вартістю 16 000 грн., який належить ОСОБА_12 .

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримку апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та захисника, які вважали вирок законним та обгрунтованним, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.

Вирок суду в частині доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч.2,3 ст.185 КК України відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується наведеними у вироку доказами, апелянтом не оскаржується, а тому у відповідності до вимог ст. 404 КПК України вирок в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
В Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» зверталась увага судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.
Згідно зі ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не входить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм вироком чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст.414 КПК України, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння.

Беручи до уваги те, що у ст.12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст.414 КПК України, розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Суд першої інстанції дотримуючись наведених вимог закону, урахував ступень тяжкості вчинених злочинів, один з яких відноситься до злочинів середнього ступеню тяжкості, а інший до тяжкого, особи обвинуваченого ОСОБА_6 , який не працює, раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних злочинів, не має міцних соціальних зв`язків, за місцем проживання характеризується негативно, як особа яка зловживає алкогольними напоями та наркотичними засобами, підтримує стосунки з особами, які схильні до вчинення адміністративних та кримінальних правопорушень, мав неодноразові приводи до органів поліції, обставин що пом`якшують покарання щире каяття та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Окрім того, суд першої інстанції взяв до уваги те, що з 2012р ОСОБА_6 перебуває на обліку в обласному наркологічному диспансері з діагнозом: РПП в наслідок вживання опіоїдів, каннабіноїдів, психостимуляторів, алкоголю зі шкідливими наслідками, а також висновок органу пробації.

Врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, суд призначив ОСОБА_6 покарання в межах санкцій ч.2 ст. 185 та ч.3 ст.185 КК України КК України.

Окрім того, суд першої інстанції обґрунтовано на підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначив ОСОБА_6 покарання у виді 3 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи прокурора щодо безпідставного визнання судом першої інстанції обставини, що пом`якшує покарання щире каяття.

Так, відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України « Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23 грудня 2005 року, щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, яка склалася.

З п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003р.зазначено, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставить у залежність від наведених в обвинувальному акті обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання.

З обвинувального акта вбачається, що обставиною, яка пом`якшує покарання є щире каяття.
Як вбачається з технічного носія інформації в суді першої інстанції ОСОБА_6 визнав вину, щиро покаявся, висловив жаль з приводу вчиненого злочину. В суді апеляційної інстанції ОСОБА_6 також щиро покаявся та пояснив, що він активно сприяв у розкритті злочинів. Обвинувачений зазначив, що він сам з`явився до відділу поліції та подав заяву про вчинення ним злочинів, розповів працівникам поліції про викрадене ним майно та про його місце знаходження. Окрім того, зазначив, що він часткове відшкодував шкоду завдану злочином.
Така форма посткримінальної поведінки обвинуваченого свідчить про те, що в особі винного відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності. Визнання такої обставин такою, що пом`якшує покарання, стимулює особу, яка вчинила злочин, до критичної переоцінки своєї діяльності, а також сприяє своєчасному розкриттю злочинів.

Аналогічна позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2018 року ( провадження № 51-665км18).
Отже, суд першої інстанції обґрунтовано визнав щире каяття обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого.

Окрім того, є необґрунтованими доводи апелянта щодо м`якості покарання призначеного ОСОБА_6 , оскільки , суд першої інстанції врахувавши вищенаведене, з огляду на вимоги ст.50 КК України призначив покарання обвинуваченому, яке узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність, відповідає основній його меті як заходу примусу.
Як вбачається з технічного носія інформації, прокурор в ході судових дебатів в суді першої інстанції просив призначити обвинуваченому покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 років позбавлення волі; за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, а на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим просив остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 3 років позбавлення волі, а саме таке покарання і призначив суд першої інстанції.
З огляду на вищевикладене, відсутні підстави для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 більш суворого покарання ніж призначив суд першої інстанції, про що просить прокурор в апеляційній скарзі.
Таким чином, апеляційні доводи прокурора не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного розгляду.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02.06.2020р. відносно обвинуваченого ОСОБА_6 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:
Судді: