Дата документу 24.12.2020 Справа№ 317/1178/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №317/1178/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1537/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2020 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, який має середню освіту, неодружений, не працює, є пенсіонером, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст.89 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.249 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 .

Перший заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_8 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 13 липня 2020 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопрушення, передбаченого ч.1 ст.249 КК України, і призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік. Відповідно до ст.75 КК України, звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням строком на 1 рік. Згідно зі ст.76 КК України, зобов`язано ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов постановлено залишено без розгляду.
Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації судом його дій, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.
В обґрунтування своїх доводів зазначає, що обвинувачений ОСОБА_6 на день вчинення кримінального правопорушення та розгляду кримінального провадження в суді досяг 60 років і є пенсіонером, однак суд першої інстанції призначив останньому покарання з порушенням вимог ч.3 ст.61 КК України.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 21 квітня 2020 року приблизно о 04-30 годині, маючи умисел на незаконне зайняття рибним добувним промислом, діючи умисно, знаходячись на території протоки «Сердюки», Каховського водосховища поблизу с.Канівське, Запорізького району, Запорізької області, в порушення ст.63 Закону України «Про тваринний світ» та п.п. 3.15 «Правил любительського та спортивного рибальства», яке затверджене наказом Державного комітету рибного господарства України від 15 лютого 1999 року, займався незаконним рибним добувним промислом, та за допомогою забороненого знаряддя лову - «сітки ліскової», незаконно виловив: 23 екземпляри особин «плітки», вартістю згідно з розрахунком матеріальної шкоди згідно такс, затверджених Кабінетом Міністрів України від 21 листопада 2011 року №1209 «Про затвердження такс для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення цінних видів водних біоресурсів» - 85 гривень за одну особину, на загальну суму 1 955 гривень; 2 екземпляри особини «сазан», вартістю 306 гривень за одну особину, на загальну суму 612 гривень; 133 екземпляри особин «карась сріблястий», вартістю - 17 гривень за одну особину, на загальну суму 2261 гривень; 1 екземпляр особин «сом», вартістю 425 грн за одну особину; 6 екземплярів особин «лящ», вартістю 170 грн за одну особину, на загальну суму 1020 грн.
Всього ОСОБА_6 виловив риби на загальну суму 6273 гривні, чим згідно з висновком завідуючого відділом вивчення біоресурсів водосховищ Інституту рибного господарства НААН України, завдав істотної шкоди рибному господарству України.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; обвинуваченого, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню, з таких підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, засновані на доказах, досліджених у судовому засіданні, є обґрунтованими, та ніким з учасників провадження не оспорюються.
Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.1 ст.249 КК України, як незаконне зайняття рибним добувним промислом, яке заподіяло істотну шкоду.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.
Разом з тим, доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції Закону України про кримінальну відповідальність при призначенні обвинуваченому покарання є слушними, виходячи з такого.
Санкція ч.1 ст.249 КК України передбачала покарання у виді штрафу від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до трьох років (в редакції, яка діяла станом на день вчинення правопорушення).

Відповідно до вимог ч.3 ст.61 КК України, обмеження волі не застосовується до осіб, що досягли пенсійного віку.

Згідно з матеріалами справи, обвинувачений ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто на час вчинення правопорушення досяг пенсійного віку.

Отже, суд першої інстанції помилково призначив обвинуваченому покарання у виді обмеження волі.
Враховуючи викладене, оскаржуваний вирок суду в частині призначеного покарання підлягає скасуванню на підставі ст.ст.413, 420 КПК України, з постановленням в цій частині нового вироку.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, фактичні обставини провадження, особу обвинуваченого, який щиро розкаявся, раніше в силу ст.89 КК України не судимий, має постійне місце проживання, є особою, яка досягла пенсійного віку, на спеціальних обліках не перебуває, добровільно відшкодував завдану шкоду.
Обставинами, що пом`якшують покарання, колегія суддів враховує щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, які обтяжують покарання, не вбачається.
Враховуючи всі обставини та відомості про особу обвинуваченого у сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_6 можливо призначити найбільш м`яке покарання за ч.1 ст.249 КК України (в редакції на день вчинення правопорушення) - у виді штрафу в межах санкції статті, але в мінімальному розмірі.
Таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів, та буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 413, 420 КПК України, колегія суддів
ЗАСУДИЛА:
апеляційну скаргу першого заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_8 задовольнити.
Вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 13 липня 2020 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.249 КК України, та засуджено, в частині призначеного покарання скасувати.
Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.249 КК України у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 1700 грн.
У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4