Виноградівський районний суд Закарпатської області
_____________________________________________________________________
Справа № 299/2909/20
У Х В А Л А
06.11.2020 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 секретар судових засідань ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , законного представника потерпілого ОСОБА_7 , представника потерпілого ОСОБА_8 , при розгляді у відкритому судовому засіданні кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_4 за ч.4 ст. 296 КК України,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Виноградівського районного суду Закарпатської області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 за ч.4 ст.296 КК України.

Захисник обвинуваченого заявив клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт. Заявлене клопотання мотивував тим, що наразі допитаний свідки та потерпілий, а тому, відповідно і відпали ризики тримання обвинуваченого під вартою. Вважає цілодобовий домашній арешт буде достатнім для гарантування належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Прокурор, представник потерпілого щодо клопотання заперечили.

Заслухавши доводи учасників процесу, дослідивши клопотання та матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Судом встановлено, що з часу обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою обставини у кримінальному провадженні не змінилися, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися. Зокрема, з врахуванням характеру та тяжкості інкримінованого обвинуваченому злочину, особи обвинуваченого, існують ризики, що обвинувачений може переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Наведене унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, так-як такий не може запобігти зазначеним ризикам, є необхідність у продовженні його застосування.

У судове засідання на 01.10.2020 року з`явився свідок ОСОБА_9 із законним представником ОСОБА_10 , однак через неявку захисника (згідно поданого клопотання причина сімейні обставини) справу відкладено на 14.00 годину 02.10.2020 року. У зв`язку з неявкою захисника справу розглядом відкладено на 05.10.2020 року. У зв`язку з неявкою захисника справу розглядом відкладено на 07.10.2020 року. У зв`язку з неявкою захисника справу розглядом відкладено на 09.10.2020 року (а.с.57-58, 59-60, 61-62, 63-64).

Ухвалою слідчого судді від 14.08.2020 року відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 105100 грн.

Відповідно до ухвали Закарпатського апеляційного суду від 28.09.2020 року ухвалу слідчого судді від 14.08.2020 року про обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу залишено без змін (http://reyestr.court.gov.ua/Review/91968298).

Ухвалою суду від 09.10.2020 року термін тримання під вартою обвинуваченому продовжено по 07.12.2020 року. Підставою для продовження даного запобіжного заходу слугувало те, що з часу обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою обставини у кримінальному провадженні не змінилися, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання даного запобіжного заходу не зменшилися. З врахуванням тяжкості інкримінованого обвинуваченому злочину та особи обвинуваченого, зокрема, міцності соціальних зв`язків, відсутність постійного місця роботи, неодружений, не має дітей, а відтак і не має тісних соціальних зв`язків, наявні ризики того, що обвинувачений може переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню та недопитані потерпілий ОСОБА_6 та свідок ОСОБА_9 .

З урахуванням зазначених обставин завершення допиту свідків та потерпілого у кримінальному провадженні не може свідчити про відсутність ризиків, оскільки дані обставини не були єдиними, що слугували підставою обрання та продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Зокрема, судом враховується те, що згідно рішення Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, зокрема, п. 51 у справі «Летелье проти Франції» (рішення від 26. 06. 1991) зазначено, що «суд визнає, що особлива тяжкість деяких правопорушень може визвати таку реакцію суспільства та соціальні наслідки, які роблять виправдане попереднє утримання в крайньому разі на протязі певного часу. При виключних обставинах цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, в крайньому разі в такій мірі, в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку в наслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна рахувати виправданим, тільки, якщо маються підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно знаходиться під загрозою».

До уваги приймається практика Європейського суду з прав людини, зокрема, п. 51 у справі «Летелье проти Франції» (рішення від 26. 06. 1991) про те, що «суд визнає, що особлива тяжкість деяких правопорушень може визвати таку реакцію суспільства та соціальні наслідки, які роблять виправдане попереднє утримання в крайньому разі на протязі певного часу. При виключних обставинах цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, в крайньому разі в такій мірі, в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку в наслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна рахувати виправданим, тільки, якщо маються підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно знаходиться під загрозою».

У відповідності до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

При цьому, суд звертає увагу на те, що такі об`єктивні дані не повинні бути достатніми для засудження особи, апріорі, останні повинні лише об`єктивно зв`язувати певну особу з певним злочином для можливості застосування заходу забезпечення кримінального провадження при наявності реальних ризиків, а у разі ж не доведеності вини особи за наслідками судового розгляду, останній може бути виправданий судом, у тому числі, з урахуванням положень Конституції України.

Суд вважає, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діянь, яке йому інкримінуються, тяжкістю покарання, яке йому загрожує згідно санкції статті, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Окрім наявної обґрунтованої підозри, застосований запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості вчиненого, а встановлені ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають, на даний час, можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

Таким чином, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним існуючим ризикам, відповідає особі ОСОБА_4 та тяжкості пред`явленого йому обвинувачення, зможе забезпечити виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків, а відтак є необхідним за даних обставин та відповідає характеру кримінального провадження та суспільному інтересу.

Обвинувачений не одружений, не має дітей, ніде не працює, а відтак у нього відсутні міцні соціальні зв`язки, що унеможливлює застосування до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Разом з тим в обвинуваченого зберігається можливість внести визначену судом заставу у розмірі 105100 гривень.

За вказаних обставин клопотання захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 369-376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Виноградівський районний суд Закарпатської області.

Повний текст ухвали буде проголошено о 14.30 год. 06.11.2020 року

Головуючий ОСОБА_1