Справа № 182/4969/20
Провадження № 1-кс/0182/1061/2020
У Х В А Л А
Іменем України

02.09.2020 року м. Нікополь

Слідчий суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши клопотання слідчого СВ Нікопольського ВП ГУНП у Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 , про застосування у кримінальному провадженні, внесеному 31.08.2020 року до ЄРДР за N0002043, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Орджонікідзе Дніпропетровської області, не працюючого, одруженого, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який не є особою з інвалідністю, не є пенсіонером, не є депутатом, зареєстрований та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України ,-
за участі:
прокурора - ОСОБА_4
слідчого - ОСОБА_3
захисника ОСОБА_7
підозрюваного ОСОБА_5
ВСТАНОВИВ:
Слідчий СВ Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенант поліції ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням, погодженим з прокурором Нікопольської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, що має правову кваліфікацію ч.2 ст. 186 КК України, про що останньому повідомлено 01.09.2020 року.
Зазначає про те, що ОСОБА_5 , будучи раніше судимим за вчинення корисливого злочину, судимість за який у встановленому законом порядку не знята та не погашена, звільнившись 05.09.2019 року по відбуттю строку покарання, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і продовжив вчиняти аналогічні корисливі злочини.
Так, досудовий розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 31.08.2020 року приблизно о 09.40 год. у відділі з продажу мобільних телефонів торгівельного центру «Конкорт» за адресою: м. Нікополь, вул. Електрометалургів, 31, з незачиненої скляної вітрини відкрито викрав мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A51» вартістю 7124,00 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальний збиток на вказану суму.
Проведеним досудовим розслідуванням по даному кримінальному провадженню було встановлено достатній обсяг доказів, що дають підстави підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні вищевказаного злочину, а саме документально, шляхом проведення слідчих дій, зафіксовано його злочинні дії.
Слідчий в клопотанні зазначає, що для розгляду в розумні строки даного кримінального провадження в суді необхідне забезпечення виконання обвинуваченою покладених на нього процесуальних обов`язків, оскільки наявні достатні підстави вважати, що ОСОБА_5 може: переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків; вчинити інші кримінальні правопорушення.
Так, наявні докази про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення з корисливих мотивів, які свідчать про перетворення вчинення вказаного злочину у основний спосіб заробітку, що може сприяти вчиненню ОСОБА_5 нових злочинів, пов`язаних з відкритим та таємним викраденням чужого майна, оскільки сам підозрюваний пояснює, що офіційно ніде не працює. Крім того, підозрюваний притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічні злочини, останній раз був засуджений 10.04.2019 року Нікопольським міськрайонним судом 10.04.2019 року за ч. 2 ст. 186, ст. 71, ч. 5 ст. 72 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі та 05.09.2019 року був звільнений по відбуттю покарання. Таким чином, ОСОБА_5 належних висновків для себе не зробив та на шлях виправлення не став.
У разі визнання ОСОБА_5 винним у вказаному злочині йому може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 6 років, що може спонукати його переховуватися від слідчого, прокурора, суду.
Вважає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, як-то особисте зобов`язання, порука, застава або домашній арешт не забезпечить належне виконання ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків, не зможуть запобігти вчинення інших злочинів та не будуть превентивними для ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Також, в оточенні ОСОБА_5 не має особи, яка заслуговує на довіру та може поручитися за виконання ним процесуальних обов`язків.
На підставі викладеного, слідчий просить обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою для ОСОБА_5 строком на 60 днів та вказує, що застосування до нього такого заходу можливе, враховуючи те, що за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, йому може бути призначено покарання у вигляді позбавленням волі строком до 6 років, тому дотримується обов`язкова умова обрання даного запобіжного заходу, передбачена п. 5 ч.2 ст. 183 КПК України.
Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу здійснювалося повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів.
Прокурор та слідчий у судовому засіданні підтримали клопотання, вважаючи мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтованими та такими, що дають право слідчому судді на застосування найбільш суворого заходу.
Підозрюваний проти обставин, викладених у клопотанні слідчого, не заперечив, свою вину визнав. Однак, просив відмовити у застосуванні щодо нього тримання під вартою, посилаючись на свій стан здоров`я та наявність сім`ї.
Захисник проти клопотання слідчого заперечив. Зазначив, що його підзахисний має серйозні проблеми зі здоров`ям, на підтвердження чого надав виписку з історії хвороби, у зв`язку з чим просив застосувати до нього домашній арешт. Крім того, ОСОБА_5 мешкає разом із дружиною та своєю малолітньою дитиною, жодних перешкод слідчим органам не чинив, вину визнає.
Заслухавши прокурора, слідчого, підозрюваного, захисника, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Згідно з ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою.

За змістом статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Частиною 2 статті 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: 5) до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Згідно зі ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Це узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні у справі «Кобець проти України» зазначив, що «Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (також рішення у справі «Авшар проти Туреччини». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні довести суду обставини, на які вони посилаються.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Суд у рішенні по справі "Белчев проти Болгарії" наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Кримінальний процесуальний закон покладає аналогічний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім обґрунтованості обвинувачення та наявності ризиків не процесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

За змістом ч.ч.1,2 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх вищевказаних обставин.

Обґрунтовану підозру у вчиненні кримінального правопорушення Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) визнає обов`язковою умовою правомірності і законності попереднього ув`язнення. Проте, поняття "обґрунтована підозра" відповідно до мети підпункту "с" п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) у практиці ЄСПЛ має певні особливості. Це поняття не є тотожним поняттю "обґрунтоване обвинувачення" й на стадії арешту чи затримання особи не вимагається, щоб було достатньо доказів саме для висновку про винуватість особи у вчиненні того чи іншого правопорушення. Обґрунтована підозра для попереднього ув`язнення у практиці ЄСПЛ - це існування фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача, що конкретна особа могла вчинити злочин. Однак тлумачення поняття "обґрунтована підозра" і висновок про те, що саме може розглядатися як така підозра, залежить від усіх обставин кримінального правопорушення (рішення ЄСПЛ від 30.08.90 р. у справі "Фокс, Кемпбел і Хартлі проти Сполученого Королівства").
Тобто, розумна підозра, згадана в ст. 5 § 1 (с) Конвенції, не означає, що винуватість підозрюваного має бути встановлена на цій стадії. Саме у чіткому доведенні як події, так і характеру того злочину, у якому підозрюється особа, і полягає мета розслідування (див. рішення N.C. v. Italy of 11 January 2001, § 45).
Метою тримання особи під вартою якраз і є забезпечення доправлення її до компетентного органу для виконання процесуальних обов`язків підозрюваного, зокрема допиту. Мета ж допиту - сприяти подальшому кримінальному розслідуванню шляхом підтвердження або зняття конкретних підозр, що обґрунтовують арешт (рішення ЄСПЛ від 29.11.88 р. у справі "Броуган та інші проти Сполученого Королівства", від 16.10.2001 р. "О`Хара проти Сполученого Королівства").
Відповідно до матеріалів клопотання ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя вважає, що прокурором доведено наявність обставин, які переконали б неупередженого спостерігача, що ОСОБА_5 може бути причетним до вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, що підтверджується наданими до клопотання копіями матеріалів кримінального провадження в їх сукупності. Свою вину ОСОБА_5 також визнав у ході розгляду клопотання.
У клопотанні слідчий вказує на наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду, незаконний вплив на потерпілих та свідків, а також вчинення іншого кримінального правопорушення.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися, однак в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються.
У справі "Смирнов проти Росії" (п. 60) ЄСПЛ зазначив, що "ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового вироку; це слід робити з урахуванням низки інших відповідних фактів, які можуть або підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан, зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування".
Суд вважає, що прокурором доведено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що не виключена можливість того, що підозрюваний, без обрання запобіжного заходу, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, впливати на потерпілих та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інші кримінальні правопорушення.

Однак, суд вважає, що слідчим, прокурором не доведено неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів з метою застереження ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Так, суд приймає до уваги, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання, де мешкає разом із дружиною та малолітнім сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно з випискою з історії його хвороби № 205 (а.с.36), ОСОБА_5 з 2013 року перебуває на обліку з приводу ВІЧ інфекції та має низку супутніх хвороб, як-то хронічний вірусний гепатит С, псоріаз бляшечний, пансинусит, хронічний геморой та варикозне розширення вен нижніх кінцівок. За таких обставин суд погоджується з доводами захисника підозрюваного про те, що перебування в ізольованому приміщенні може негативно позначитися на здоров`ї та самопочутті ОСОБА_5 . Крім того, прокурором не доведено чинення підозрюваним перешкод у розслідуванні кримінального правопорушення, у якому його обґрунтовано підозрюють. На виклики слідчих органів та суду ОСОБА_5 з`являється. Попередні злочини, вчинені підозрюваним, не пов`язані із завданням шкоди здоров`ю та життю потерпілих, що проголошено найвищою цінністю в державі. З урахуванням викладеного, суд вважає достатнім та таким, що буде відповідати встановленим обставинам справи, застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Такий запобіжний захід, на думку суду, забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, та, в той же час, не завдасть шкоди його здоров`ю, дасть можливість стати на шлях виправлення і забезпечить виконання ним своїх обов`язків щодо малолітнього сина.
Також, відповідно до п. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання, а саме (ч. 5 ст. 194 КПК):

1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом;

5) не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом;

6) пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності;

7) докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання;

8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

9) носити електронний засіб контролю.

З урахуванням викладеного, встановлених обставин справи та висновків суду, суд вважає необхідним покласти на підозрюваного ОСОБА_5 наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою до органу досудового розслідування, прокурора, суду; не відлучатися із м. Нікополя, в якому він проживає, без дозволу прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; докласти зусиль до пошуку офіційної роботи.
Керуючись статтями 132, 176-179, 181, 194, 206 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання слідчого СВ Нікопольського ВП ГУНП у Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 , про застосування у кримінальному провадженні, внесеному 31.08.2020 року до ЄРДР за N0002043, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.
Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на два місяці.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою до органу досудового розслідування, прокурора, суду;
- не відлучатися із м. Нікополя, в якому він проживає за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу прокурора або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.
Копію ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання до Нікопольського ВП ГУНП України в Дніпропетровській обл.
Негайно доставити підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 та звільнити з-під варти.
Строк дії ухвали - не більше ніж два місяці, а також не більше строку досудового розслідування, тобто до 01.11.2020 і у разі необхідності може бути продовжений за клопотанням прокурора. Після закінчення строку ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.
Контроль за виконанням запобіжного заходу здійснює слідчий, а коли справа перебуває в провадженні суду - прокурор.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.
Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Суддя: ОСОБА_1