ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року
м. Київ

справа № 455/793/16-к

провадження № 51-1182 км 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Львівського апеляційного суду від 13 березня 2020 року стосовно

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця с. Березів Старосамбірського району
Львівської області, який проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 01 червня 2017 року ОСОБА_6 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 13 березня 2020 року вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_6 змінено. Призначено ОСОБА_6 із застосуванням ст. 69-1 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. У решті вирок залишено без зміни.
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 02 травня 2016 року приблизно о 15:00, знаходячись на території залізничного вокзалу в м. Старий Самбір Львівської області, повторно, таємно викрав із кишені ОСОБА_7 мобільний телефон «Prestigio PFP 1170 DUO», заподіявши потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 334 грн 30 коп.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі з доповненнями до неї прокурор, не погоджуючись із ухвалою апеляційного суду через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить її скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно погодився з рішенням суду першої інстанції щодо застосування до ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України, та у порушення вимог ст. 439 КПК України не виконав постанову Верховного Суду від 03 вересня 2019 року.
Позиція учасника судового провадження
Прокурор підтримав касаційну скаргу, просив її задовольнити, скасувати оскаржуване судове рішення і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Мотиви Суду
Положеннями ст. 433 КПК України передбачено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу; переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який його засуджено, правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 185 КК України та застосування положень ст. 69-1 КК України в касаційній скарзі прокурором не оспорюються.
Щодо доводів касаційної скарги прокурора про істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, то вони не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до вимог ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Так, призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог статей 50, 65 КК України врахував суспільну небезпеку вчиненого ним кримінального правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та наявність обставин, які пом`якшують покарання визнання винуватості, щирого каяття, сприяння розкриттю злочину, повне відшкодування потерпілому завданої шкоди, а також думку потерпілого, який просив суворо не карати обвинуваченого.
Урахувавши вищезазначені обставини в сукупності, місцевий суд дійшов висновку про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного йому покарання на підставі ст. 75 КК України, встановивши іспитовий строк тривалістю 3 роки.
Прокурор, не погоджуючись із вироком суду першої інстанції стосовно ОСОБА_6 , оскаржив його до суду апеляційної інстанції.
Під час апеляційного розгляду апеляційний суд відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України розглянув кримінальне провадження в межах поданої прокурором апеляційної скарги, погодився з висновками місцевого суду щодо наявності обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , навівши докладні мотиви свого рішення.
Суд апеляційної інстанції також додатково врахував повідомлення Самбірського МРВ про те, що за час перебування на обліку ОСОБА_6 обов`язків, покладених судом першої інстанції, не порушував, до адміністративної відповідальності не притягувався, та Комунального підприємства Самбірської міської ради «Житлово-комунального комбінату» про те, що за час проживання у м. Самборі скарг від сусідів та мешканців міста на нього не надходило.
Крім того, суд апеляційної інстанції зважив і на те, що обвинувачений неофіційно працевлаштований, проживає із дружиною, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що дані про особу ОСОБА_6 , його поведінка після ухвалення вироку свідчать про можливість його виправлення без відбування покарання.
Такі висновки суду апеляційної інстанції не суперечать вказівкам суду касаційної інстанції, які висловлені у постанові Верховного Суду від 03 вересня 2019 року, оскільки судом ураховано і нові дані про особу обвинуваченого, які в сукупності свідчать про те, що ОСОБА_6 став на шлях виправлення.
Ухвала апеляційного суду є належним чином вмотивованою та відповідає вимогам статей 370, 419, 439 КПК України.
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, Судом не встановлено.
Керуючись статтями 441, 442 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Львівського апеляційного суду від 13 березня 2020 року стосовно ОСОБА_6 без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3