ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 568/1045/20

Провадження № 1-кп/568/13/21

"27" січня 2021 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області
в складі головуючої судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Радивилів кримінальне провадження №0000087 по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Башарівка Радивилівського району Рівненської області, жительки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, з середньо-спеціальною освітою, вдови, на утриманні одна неповнолітня дитина, не депутата, раніше не судимої, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України
за участю сторін кримінального провадження
прокурора ОСОБА_4
обвинуваченої, цивільного відповідача ОСОБА_3
захисника адвоката ОСОБА_5
потерпілої, цивільного позивача ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В :
03 березня 2020 року приблизно о 08 годині між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на зупинці громадського транспорту в с.Приски Радивилівського району Рівненської області виник словесний конфлікт, вході якого у ОСОБА_3 виник умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 . Реалізуючи свій протиправний намір, ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, почала шарпати за верхній одяг ОСОБА_6 , після чого нанесла їй один удар долонею лівої руки в область правої щоки та один удар долонею лівої руки в область носа. Внаслідок вищезазначених незаконних умисних дій ОСОБА_3 спричинила потерпілій ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струс головного мозку. Отримані ОСОБА_6 тілесні ушкодження за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
Таким чином, ОСОБА_3 вчинила кримінальний проступок, передбачений ч. 2 ст. 125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розгляд здоров`я.
Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 , свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення визнала у повному обсязі та пояснила суду, що в березні 2020 року на зупинці громадського транспорту в с.Приски Радивилівского району Рівненської області, під час словесного конфлікту з ОСОБА_6 вона несла останній два удари долонею по голові. Вона декілька разів намагалася помиритись з ОСОБА_6 та просила у неї вибачення, однак остання примирення не бажає. Вона розкаюється у вчиненому, вказує, що діяла під впливом емоцій, шкодує про вчинене. Заявлений цивільний позов ОСОБА_7 визнає частково, згідна відшкодувати завдану моральну шкоду в розмірі 3000 гривень.
Показання обвинуваченої відповідають фактичним обставинам обвинувачення і учасниками процесу не оспорюються.
Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, в березні 2020 року вона перебувала на зупинці громадського транспорту в с.Приски Радивилівського району, очікувала автобус, щоб під`їхати на роботу. Близько 08 години на зупинку прийшла ОСОБА_3 . Між ними виник словесний конфлікт, скільки вони перебувають в неприязних відносинах.. Під час конфлікту, ОСОБА_3 ображала її нецензурними словами, схопила за волосся, намагаючись перешкодити зайти в автобус, а в подальшому декілька разів нанесла удари в область голови, носа. З метою припинити конфлікт, вона намагалась уникнути ударів. Вказаними діями їй було завдано тілесних ушкоджень, на стаціонарному лікуванні вона не перебувала. Примирення з обвинуваченою вона не бажає, вважає, що обвинувачена повинна понести сурове покарання з тим, щоб надалі не допускати вчинення кримінально караних дій. Заявлений цивільний позов підтримує в повному обсязі, просить стягнути з обвинуваченої у відкодуваня моарльної шкоди 10000 грвиень.
Обвинувачена ОСОБА_3 не заперечувала проти визнання недоцільним дослідження доказів у повному обсязі, так як повністю погодилася з висунутим обвинуваченням, висновки якого утворюють склад злочину передбаченого ч.2 ст.125 КК України.
Покази обвинуваченої ОСОБА_3 , допитаної в судовому засіданні, послідовні і логічні, повністю співпадають з фабулою обвинувачення, чіткі (точні), узгоджені між собою (без суперечностей), а тому достовірність картини злочину за допитом обвинуваченого не викликає сумнівів суду у правильності розуміння нею змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
В зв`язку з викладеним, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, крім допиту обвинуваченої, потерпілої та дослідження доказів, що характеризують особу обвинуваченої.
При цьому суд враховує, що обвинувачена вірно розуміє зміст цих обставин, не має сумнівів стосовно добровільності її позиції, а також їй та іншим учасникам процесу роз`яснено, що у такому випадку, вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
При встановлених обставинах, суд вважає, що винуватість обвинуваченої у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю та її дії слід кваліфікувати за ч.2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
Відповідно до положень ст.65 КК України, у кожному конкретному випадку суд має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Досліджуючи дані про особу, суд повинен з`ясувати вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), матеріальний стан тощо.
Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Виходячи з засади співмірності, призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.
У відповідності зі ст.12 КК України, кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим відноситься до кримінальних проступків, обвинувачена є вдовою, на утриманні має неповнолітню дитину, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, за місцем проживання характеризується позитивно.
Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання згідно ст.66, 67 КК України не встановлено.
Суд враховує, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими так і іншими особами.
З урахуванням викладених обставин, суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченій ОСОБА_3 слід призначити в межах санкції ч.2 ст.125 КК України у виді штрафу, яке буде відповідати не тільки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам справи, але й особі обвинуваченого, буде обґрунтованим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального Кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства, що визначено ч. 5 ст. 128 КПК України.
Згідно п.п. 8, 9 ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, кожен має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної в результаті порушення його прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, і не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Пунктом 1 ч.1 ст.1167 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
За приписами п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" за № 4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Згідно з п.п 5, 9 вищезазначеної Постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Суд вважає, що є безумовним, що внаслідок будь-яких злочинних дій, кожна людина переносить емоційні, душевні переживання.
Однак, наявність моральної шкоди, спричиненої потерпілому даним кримінальним правопорушенням, має бути ним доведена.
Заявлений потерпілою ОСОБА_6 цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди на суму 10000 гривень підлягає частковому задоволенню, оскільки, на думку суду, потерпілою не наведено достатніх підстав та не підтверджено в ході судового розгляду, що саме послугувало для визначення моральної шкоди у вказаному розмірі. Тому, при визначенні розміру завданої потерпілій моральної шкоди, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд враховує, що її розмір на суму 3000 грн., який визнається обвинуваченою ОСОБА_3 є адекватним тим моральним стражданням і переживанням, яких зазнала потерпіла у результаті заподіяння їй тілесних ушкодження обвинуваченим.
Крім того, суд рахує, що притягнення винної особи до кримінальної відповідальності є уже частковим компенсуванням моральної шкоди.
Речові докази у кримінального провадженні відсутні.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого не застосовувався і підстав для його застосування суд не вбачає.
Керуючись ст.ст. 349, 366-368, 371, 374, 376 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.
Позов потерпілої ОСОБА_6 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди кошти в розмірі 3000 (три тисячі) гривень.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Рівненського апеляційного суду через Радивилівський районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення;
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1