справа № 462/11/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2020 року
Залізничний районний суд м.Львова в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, без визначеного місця реєстрації, тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 у виді 4 років позбавлення волі та звільнений від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України терміном на 3 роки, а також вироком Галицького районного суду м. Львова за ч. 2 ст. 186, 71 КК України на 4 роки 3 місяці позбавлення волі,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 , будучи раніше неодноразово судимим, останній раз вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 01.12.2017 року за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі та звільнений від відбуття покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України терміном на 3 роки, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та повторно вчинив умисне, корисливе кримінальне правопорушення проти власності, а саме 14.07.2019 року близько 03 год. 00 хв., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, діючи повторно, перебуваючи на алеї "Приміського" вокзалу м. Львова, що за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 112, діючи таємно, впевнившись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, шляхом вільного доступу, скориставшись безпорадним станом потерпілого ОСОБА_5 , котрий перебував у стані, що виключив можливість чинити опір, вважаючи, що робить свої дії непомітно для останнього, оглянувши кишені джинсів, заволодів мобільним телефоном марки "Samsung А7", ІМЕІ НОМЕР_1 , вартістю 9500 грн. із SIM-картою мобільного оператора "Водафон" з абонентським номером НОМЕР_2 , яка не становить для потерпілого матеріальної цінності, який знаходився у чохлі, рюкзаком туристичним сіро-синього кольору, в якому знаходився особистий одяг потерпілого, гаманцем синього кольору, в якому знаходились грошові кошти у сумі 140 доларів США ( що згідно курсу НБУ станом на 14.07.2019 року становить 4032 грн.), грошовими коштами у сумі 3500 грн., банківською карткою "Монобанк", якою у подальшому, цього ж дня, розрахувався у магазині "АТБ" за адресою: м. Львів, вул. Героїв УПА, 73 на суму 336 грн. 70 коп. та аптеці "DS" за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 123 на суму 94 грн. 83 коп., тим самим заподіявши потерпілому матеріальну шкоду на суму 17463 грн. 53 коп.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю та пояснив, що 14.07.2019 року, перебуваючи на алеї "Приміського" вокзалу м. Львова, що за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 112, таємно викрав у потерпілого мобільний телефон марки "Samsung А7", рюкзак, в якому знаходився особистий одяг потерпілого, гаманець, в якому знаходились грошові кошти у сумі 140 доларів США, 3500 грн., банківську картку, якою у подальшому розрахувався у магазині "АТБ" та аптеці "DS". У вчиненому щиро розкаюється, просить суворо не карати. Цивільний позов визнав повністю.

Враховуючи те, що обвинувачений не заперечував фактичні обставини та судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, переконавшись у добровільності та істинності його позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав не доцільним дослідження інших доказів по справі, обмежився допитом обвинуваченого.

Крім повного визнання вини обвинуваченим, його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення повністю і об`єктивно стверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, показаннями обвинуваченого, доказами, що характеризують особу обвинуваченого.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкриміноване, доведена повністю.

Виходячи з вимог ст.337 КПК України, зокрема те, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд, розглянувши дане кримінальне провадження, дійшов висновку, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.2 ст. 185 КК України є правильною, оскільки він вчинив таємне викрадення чужого майна, вчиненого повторно.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. № 7 «Про практику призначення судами покарання» (із змінами станом на 6 листопада 2009 р.) при призначенні покарання в кожному випадку суди мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно п. 3 вказаної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки він вчинив таємне викрадення чужого майна, вчиненого повторно.

Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вищевказаного відсутні, жодних клопотань з цього приводу не заявлялося.

Таким чином, вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, доведена у повному обсязі і підтверджується доказами, які є у матеріалах кримінального провадження і обвинуваченим не оспорюються.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 є щире каяття.

Обставинами, які обтяжують покарання ОСОБА_6 відсутні.

Розглядаючи заявлений цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 суд враховує наступне.

Згідно з ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу Україниза умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 1ст. 1177 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно з ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

За змістом ч.ч.1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав цивільний позов в частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а тому суд приходить до висновку про задоволення цивільного позову повністю, а саме 17463 грн. 53 коп. матеріальної шкоди та 20000 грн. моральної шкоди.

При призначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, а також те, що він визнав свою вину, висловив щире каяття у скоєному, повністю визнав цивільний позов, та приходить до висновку про можливість призначення покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України.

Оскільки після постановлення вироку Галицьким районним судом м. Львова за ч. 2 ст. 186 КК України, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, остаточно, за сукупністю злочинів, слід обрати покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначених за даним вироком та вироком Галицького районного суду м. Львова від 11.12.2019 року.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_4 слід рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 06.11.2019 року.

Запобіжний захід в межах даного провадження не обирався.

Цивільний позов задоволити повністю.

Керуючись ст.ст. 368-370, 371, 374 КПК України, суд-

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання за даним вироком більш суворим за вироком Галицького районного суду м. Львова від 11.12.2019 року, яким його засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України, ч. 1 ст. 71 КК України на 4 роки 3 місяці позбавлення волі, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 3 (три) місяці, зарахувавши в строк покарання відбуте покарання за вироком Галицького районного суду м. Львова за ч. 2 ст. 186 КК України.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 06.11.2019 року.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 задоволити повністю. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 17463 грн. матеріальної шкоди та 20000 грн. моральної шкоди.

Речові докази диск DVD-R із записами подій із камер відеоспостереження залишити при матеріалах справи.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору та потерпілому.

Суддя/підпис/

З оригіналом згідно:

Суддя: ОСОБА_1