Справа № 991/8735/20
Провадження1-кс/991/8961/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року м.Київ

Слідча суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

адвоката ОСОБА_3 , що діє в інтересах ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_5 , що діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000546 від 12.06.2018 року,

ВСТАНОВИЛА

До Вищого антикорупційного суду надійшло клопотання адвоката ОСОБА_5 (заявника), що діє в інтересах ОСОБА_4 на підставі ордера, про скасування арешту майна, накладеного у кримінальному провадженні № 0000546 від 12.06.2018 року на речі, вилучені під час проведення обшуку 28.10.2019 року в житлі ОСОБА_4 .

Заявник зазначає, що ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 12.11.2019 року було накладено арешт на таке майно:

-мобільний телефон Huawei model PRA-LA1 s/n: « НОМЕР_1 », IMEI: « НОМЕР_2 »; IMEI: « НОМЕР_3 »;

-ноутбук HP ProBook 430 G3, s/n «5CD6452822»;

-ноутбук Asus model K52JE, s/n «A9NOAS»;

-мобільний телефон Samsung чорного кольору GT-E1225T, s/n: « НОМЕР_4 » IMEI: « НОМЕР_5 »;

-мобільний телефон Huawei model POT-LX1 IMEI « НОМЕР_6 »;

-мобільний телефон HTC чорного кольору Desire 600 s/n « НОМЕР_7 » IMEI1: « НОМЕР_8 », IMEI2: « НОМЕР_9 »;

-мобільний телефон Huawei mode CAN-L11 IMEI: « НОМЕР_10 ».

Заявник вважає, що арешт було накладено необґрунтовано та просить його скасувати.

Він зазначає про те, що:

1)із клопотанням про накладення арешту звернувся неналежний суб`єкт - детектив, у той час як ОСОБА_4 має статус третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, у цьому кримінальному провадженні, а тому з клопотанням про накладення арешту на його майно мав звертатись прокурор, з урахуванням положень ст. 64-2 Кримінального процесуального кодексу України;

2)сторона обвинувачення не встановила причетність ОСОБА_4 до вчиненого кримінального правопорушення;

3)в одному випадку детектив зазначає, що вилучені речі містять відомості, які мають суттєве значення для кримінального провадження, але разом із тим в іншому випадку він зазначає, що неможливо було провести дослідження інформації та документів;

4)під час обшуку вилучили майно, що не було зазначене в ухвалі суду про надання дозволу на проведення обшуку;

5)протиправно вилучили інформаційні системи, оскільки відповідне майно (електронні інформаційні системи, мобільні термінали зв`язку) не відповідає критеріям речових доказів у статті 98 КПК України, до нього та інформації у ньому був доступ;

6)сторона обвинувачення пропустила строк для звернення із клопотанням про арешт майна, передбачений ч. 5 ст. 171 КПК України.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_5 підтримав клопотання, надав додаткові пояснення, та попросив його задовольнити.

Детектив НАБУ не з`явилася у судове засідання, проте надала письмове заперечення. Детектив зазначила, огляд під час обшуку не дозволив провести повне дослідження та копіювання інформації, що містилась на мобільних телефонах та ноутбуках (зокрема, здійснити пошук прихованої інформації та відновити видалену, що можливо лише надавши об`єкти не проведення експертного дослідження або на дослідження за участю спеціаліста). Доступ до мобільних телефонів Huawei model POT-LX1 IMEI « НОМЕР_6 » та Huawei mode CAN-L11 IMEI: « НОМЕР_10 » було неможливо подолати без проведення комп`ютерно-технічної експертизи чи залучення відповідного спеціаліста. Тому, ці речі були вилучені. В подальшому, огляди за участі спеціалістів виявили, що пристрої, до яких можна було отримати доступ, містили інформацію, що має доказове значення для слідства. Вона посилалася на те, що арешт було накладено обґрунтовано, з метою забезпечення збереження його як речового доказу. У судовому засіданні був присутній представник володільця майна, а тому права третьої особи були дотримані. Також, вона вказала на те, що ОСОБА_4 та його представник не скористалися наданим правом оскаржити ухвалу про арешт майна. Станом на зараз, в подальшому застосуванні цього заходу не відпала потреба, а тому попросила відмовити у задоволенні клопотання заявника і не скасовувати арешт.

Встановлені обставини

Слідча суддя проаналізувала клопотання заявника, доводи сторін у судовому засіданні, та дійшла до такого.

Відповідно до матеріалів клопотання, детективи Національного антикорупційного бюро України здійснюють досудове розслідування, а Спеціалізована антикорупційна прокуратура Офісу Генерального прокурора - процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000546 від 12.06.2018 року. У ньому розслідуються ознаки можливого декларування недостовірної інформації та можливої причетності народного депутата України ОСОБА_6 та народного депутата України VIII скликання ОСОБА_7 до легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, тобто у результаті протиправного заволодіння підконтрольними їм службовими особами ТОВ «Енергія - Новий Розділ» та ТОВ «Енергія - Новояворівськ» природним газом НАК «Нафтогаз України» об`ємом понад 500 мільйонів кубічних метрів з наступною генерацією з нього електричної енергії та її продажу ДП «Енергоринок» на суму понад 2 мільярди гривень (еквіваленту 67 мільйонів євро), тобто вчинення дій, що мають ознаки злочинів, передбачених ч. 3 ст. 209, с. 366-1 Кримінального кодексу України. Шляхом внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, ці компанії незаконно отримали природний газ від НАК «Нафтогаз України» за пільговою ціною, який використали не за цільовим призначенням (для виробництва теплової енергії населенню), а у власних комерційних інтересах. В подальшому, частина грошових коштів, одержаних таким способом, була перерахована на рахунки ТОВ «Корпорація КРТ», на підставі фіктивних договорів була спрямована на рахунки ряду підприємств, що мають ознаки «фіктивності», та таким чином була виведена у тіньовий обіг. В органу досудового розслідування, як вбачається з матеріалів, були обґрунтовані підстави вважати, що ці компанії перерахували грошові кошти на рахунки банків у різних юрисдикціях, ймовірно, з метою відмивання цих грошей та повернення їх кінцевим бенефіціарам в Україну. Орган досудового розслідування вважав, що ОСОБА_4 розпоряджався коштами на рахунках компаній, які отримували кошти з Республіки Кіпру, оскільки він до 2017 року отримував доходи від ТОВ «Корпорація КРТ» та від інших компаній, підконтрольних ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Так, ОСОБА_4 певний час обіймав посаду начальника юридичного відділу ТОВ «Корпорація КРТ», літав до Республіки Кіпру, а також мав довіреність на представництво інтересів майже всіх членів сімей ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , а також ТОВ «Корпорація КРТ». Крім того, він також отримав у 2015 році безвідсоткову поворотну позику на 2,5 мільйони гривень від ТОВ «Корпорація КРТ», та як фізична особа-підприємець отримав від ОСОБА_6 кошти у розмірі 72 000 гривень з призначенням платежу «оплата за договорами управління корпоративними правами».

28.10.2019 року, у житлі ОСОБА_4 було проведено обшук на підставі ухвали слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 22.10.2019 року. Обшук було проведено з метою перевірки причетності ОСОБА_4 до вчинення злочину, а також виявлення та вилучення речей і документів, які могли у нього зберігатися внаслідок діяльності із управлінням справами фінансово-господарського характеру компаній, що входять до сфери контролю Дубневичів, інших речей та документів, що самостійно чи в сукупності з іншими доказами дадуть можливість встановити обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. В ході проведення обшуку було вилучено мобільні телефони, ноутбуки.

07.11.2019 року ці речі були визнані речовими доказами постановою детектива. Цього ж дня детектив провів огляд вмісту оптичного диску, що є додатком до протоколу огляду від 06.11.2019 року, на якому містилась інформація про огляд мобільних телефонів, вилучених під час обшуку, та на яких містились відомості, що мають значення для досудового розслідування: контакти, СМС-листування. Інші речі не були оглянуті, оскільки вони потребували додаткового огляду із спеціалістом для подолання систем логічного захисту. Орган досудового розслідування вважає, що це майно є тимчасово вилученим, оскільки прямо не було зазначене в ухвалі про надання дозволу на проведення обшуку.

Детектив спершу звернувся із клопотанням про накладення арешту на майно, проте 01.11.2019 року слідча суддя Вищого антикорупційного суду повернула його для усунення недоліків, постановивши відповідну ухвалу. Ця ухвала була отримана прокуратурою 05.11.2019 року, а 07.11.2019 року засобами поштового зв`язку детектив повторно подав клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно. 12.11.2019 року слідча суддя Вищого антикорупційного суду наклала арешт на зазначене майно. Вона встановила достатність підстав для накладення арешту та, зокрема, визнання цих речей речовими доказами у кримінальному провадженні, збереження яких необхідно забезпечити накладенням арешту.

Мотивація суду

Відповідно до вимог частини 1 статті 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (абзац 2 частини 1 статті 174 КПК України).

Клопотання було подане адвокатом ОСОБА_5 , що діє в інтересах ОСОБА_4 , який просить скасувати арешт майна ОСОБА_4 . Необхідно зазначити, що є достатні підстави вважати, що арештоване майно належить саме ОСОБА_4 , оскільки воно було вилучене під час проведення обшуку у його житлі 28.10.2019 року. Разом з тим, слідча суддя звертає увагу на те, що під час розгляду клопотання про арешт тимчасово вилученого майна 12.11.2019 року був присутній представник ОСОБА_4 як власника майна - адвокат ОСОБА_8 (як зазначено в ухвалі від 12.11.2019 року у справі № 4910/23/19-к, провадження № 1-кс/991/2100/19). Втім, попри те, що представник власника/володільця майна був присутній при розгляді питання про арешт майна, власник/володілець майна все одно може звернутися з клопотанням про скасування арешту майна. У такому випадку, слідча суддя перевіряє, чи довів власник/володілець майна, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або що арешт накладено необґрунтовано. Щодо того, що у такому разі особа може лише звернутися з апеляційною скаргою, слідча суддя зазначає, що захист прав власності осіб, щодо майна яких вирішується питання про арешт, шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді про арешт майна на підставі п. 9 ч. 1 ст. 309, ст. 310 КПК є самостійним інститутом, а не похідним від заявлення клопотання про скасування арешту майна відповідно до ст. 174 КПК (ця правова позиція узгоджується із практикою Верховного Суду - постанова від 17.07.2018 року № 640/19670/15-к Верховного Суду у складі Касаційного кримінального суду).

Таким чином, при дослідженні доказів та доводів сторін, слідча суддя встановлює відсутність підстав для можливого подальшого застосування арешту, а також підстави для необґрунтованості накладеного арешту. Разом з тим, перевірка ухвали слідчої судді Вищого антикорупційного суду не проводиться. Слідча суддя не уповноважена на такий розгляд - це може здійснювати лише суд апеляційної інстанції в порядку, передбаченому Главою 31 КПК України. Оскарження рішення до суду вищої інстанції та скасування арешту в порядку статті 174 КПК України мають різні процесуальні ролі. Окрім цього, слідча суддя на досудовому розслідуванні не може розглядати справу по суті, а тому доводи, що стосуються причетності чи непричетності ОСОБА_4 до кримінального провадження, можуть оцінюватися лише в аспекті накладеного арешту.

Таким чином, перевіряються обставини, на які у клопотанні посилається заявник.

Арешт майна є втручанням у право власності, відповідно до статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Таке втручання є пропорційним втручанням у права людини та необхідним у демократичному суспільстві у випадку, якщо забезпечується виконання завдання арешту майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Заявник наводить аргументи щодо необґрунтованості накладення арешту, і не наводить доводи щодо того, що у накладенні арешту на майно відпала потреба. Тому, слідча суддя оцінює лише ці доводи й вирішує питання щодо необґрунтованості накладеного арешту.

Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України). Арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України (ч. 3 ст. 170 КПК України). Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 98 КПК України). Арешт може бути накладений у встановленому КПК України порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. (ч. 10 ст. 170 КПК України)

З матеріалів клопотання вбачається, що арешт на майно було накладено слідчим суддею Вищого антикорупційного суду з метою забезпечення збереження речових доказів, а підставою для такого рішення була, зокрема, постанова про визнання речовими доказами від 07.11.2019 року, якою вилучене майно було визнано речовими доказами у провадженні, а також орган досудового розслідування вказував на зв`язок між вилученими речами, інформацією, що містилась у них (в пам`яті пристроїв) та обставинами кримінального провадження. Отже, такий арешт можна було законно накласти на вказане майно.

Слідча суддя звертає увагу на те, що заявник, серед іншого, стверджує про можливі недоліки постановленої ухвали. Доводи заявника стосуються суті рішення слідчого судді та, зокрема, недоліків у його мотивації. Такі доводи оцінюються критично, оскільки слідча суддя не уповноважена переглядати рішення як суддя суду вищої інстанції. Що потрібно встановити так це підстави для скасування арешту, які виникли станом на момент розгляду клопотання, що є відмінністю від перегляду судом вищої інстанції, оскільки слідча суддя не оцінює ухвалу про накладення арешту на майно на предмет його законності та обґрунтованості в момент накладення арешту.

Третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи (ч. 1 ст. 64-2 КПК України). Третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна (ч. 2 ст. 64-2 КПК України).

Щодо твердження про те, що звернення з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна детективом, а не прокурором, є протиправним стосовно арешту майна третьої особи, слідча суддя критично оцінює такі доводи, оскільки під час розгляду клопотання в порядку ст. 174 КПК України слідчий суддя не перевіряє законність ухвали про накладення арешту на майно від 12.11.2019 року, оскільки це є виключною компетенцією апеляційного суду, про що зазначалось вище. Крім того, стаття 64-2 КПК України визначає процесуальний статус особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, та не регламентує процедуру арешту майна цієї особи у кримінальному провадженні. Тому, слідча суддя не бачить підстав вважати, що через це арешт майна є необґрунтованим.

Щодо твердження про вилучення майна, що не було зазначене в ухвалі про надання дозволу на проведення обшуку, слідча суддя зазначає, що порядок такого вилучення не є предметом оцінки при вирішенні питання про скасування арешту, оскільки стосується порядку проведення обшуку. Разом з тим, в контексті накладеного арешту, таке вилучення цілком узгоджується із можливістю вилучення такого майна у статусі тимчасово вилученого майна. Тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду (ч. 2 ст. 168 КПК України). Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном (ч. 7 ст. 236 КПК України).

Щодо протиправного вилучення електронних інформаційних систем, слідча суддя повторює, що порядок такого вилучення не є предметом оцінки при вирішенні питання про скасування арешту, оскільки стосується порядку проведення обшуку. Разом з тим, в контексті накладеного арешту, таке вилучення може бути пов`язане із необхідністю проведення експертного дослідження, використання цих пристроїв як засобів або знарядь вчинення злочину, а також обмеження доступу до них (зокрема, в описі речей та документів, вилучених під час проведення обшуку, що є додатком до протоколу обшуку від 28.10.2019 року зазначається, що ОСОБА_4 та його дружина ОСОБА_9 відмовились назвати пароль до одного з електронних пристроїв).Тимчасове вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку можливе, якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту (ч. 2 ст. 168 КПК України).

Щодо пропущення строку звернення із клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, слідча суддя повторює, що ця обставина не є предметом оцінки при вирішенні питання про скасування арешту, оскільки стосується законності процедури накладення арешту слідчою суддею. Разом з тим, в контексті накладеного арешту, слідча суддя зазначає, що детектив спершу звернувся із клопотанням про накладення арешту на майно, проте 01.11.2019 року слідча суддя Вищого антикорупційного суду повернула його для усунення недоліків, постановивши відповідну ухвалу. Ця ухвала була отримана прокуратурою 05.11.2019 року, а 07.11.2019 року засобами поштового зв`язку детектив повторно подав клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно. 12.11.2019 року слідча суддя Вищого антикорупційного суду наклала арешт на зазначене майно. Вона встановила достатність підстав для накладення арешту та, зокрема, визнання цих речей речовими доказами у кримінальному провадженні, збереження яких необхідно забезпечити накладенням арешту. Такий рух узгоджується із положеннями ч. 5 ст. 171, ч. 3 ст. 172 КПК України. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 КПК України, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено. Слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.

Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107). При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50).

Слідча суддя не бачить підстав для скасування арешту тимчасово вилученого майна у ОСОБА_4 під час проведення обшуку 28.10.2019 року у його житлі, оскільки заявник не довів, що такий арешт є необґрунтованим та що в такому заході відпала потреба. Метою накладення арешту було забезпечення ефективності кримінального провадження та забезпечення збереження майна як речових доказів. Ця мета відповідає загальним інтересам суспільства, вимогам захисту основоположних прав конкретної особи та меті і завданням кримінального провадження. Станом на зараз, такий арешт, з урахуванням строку, що минув, та підстави для накладення арешту, не є непропорційним та надмірним. Слідча суддя також зважає на доводи детектива НАБУ, що повернення речей володільцю призведе до їх втрати, знищення чи спотворення, унеможливить їх подальше використання під час доказування у сукупності з іншими доказами, а також унеможливить дослідження тих телефонів, які потребують подолання систем логічного захисту.

Таким чином, слідча суддя приходить до висновку, що необхідно відмовити у задоволенні клопотання.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. 131, 170-174 КПК України, слідча суддя

ПОСТАНОВИЛА

Відмовити у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 , що діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, накладеного у кримінальному провадженні № 0000546 від 12.06.2018 року на речі, вилучені під час проведення обшуку 28.10.2019 року в житлі ОСОБА_4 , а саме:

-мобільний телефон Huawei model PRA-LA1 s/n: « НОМЕР_1 », IMEI: « НОМЕР_2 »; IMEI: « НОМЕР_3 »;

-ноутбук HP ProBook 430 G3, s/n «5CD6452822»;

-ноутбук Asus model K52JE, s/n «A9NOAS»;

-мобільний телефон Samsung чорного кольору GT-E1225T, s/n: « НОМЕР_4 » IMEI: « НОМЕР_5 »;

-мобільний телефон Huawei model POT-LX1 IMEI « НОМЕР_6 »;

-мобільний телефон HTC чорного кольору Desire 600 s/n « НОМЕР_7 » IMEI1: « НОМЕР_8 », IMEI2: « НОМЕР_9 »;

-мобільний телефон Huawei mode CAN-L11 IMEI: « НОМЕР_10 ».

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідча суддя ОСОБА_1