24.09.2020
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області

у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 , її представника ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Червоноград Львівської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и в :

11.07.2016 року близько 19 години 10 хвилин у світлий період доби водій ОСОБА_4 , керуючи технічно-справним автомобілем «Mitsubishi Outlander 2.4» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю близько 60 км/год. по 9 км. + 64 м. автодороги Київ-Ревне-Рогозів у напрямку с. Рогозів. Під час руху по зазначеній автодорозі водій ОСОБА_4 , проявляючи злочинну недбалість, не врахував дорожню обстановку та не обрав безпечну швидкість, чим грубо порушив п.п. 2.3 «б», 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету міністрів України №1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002 (далі ПДР), унаслідок чого, здійснюючи об`їзд вибоїни дорожнього покриття, не впорався з керуванням, здійснив виїзд за межі проїзної частини дороги на праве по ходу руху узбіччя, де у подальшому, керований ним автомобіль став некерований та у стані бокового заносу, з`їхав у зустрічний кювет та зіткнувся з деревом. Внаслідок ДТП пасажир автомобіля «Mitsubishi Outlander 2.4» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_8 згідно з висновком експерта №216 від 12.08.2016 отримав наступні тілесні ушкодження: відкриту черепно-мозкову травму у вигляді багатоуламкових переломів кісток склепіння та основи черепа із крововиливами під оболонками головного мозку, що супроводжувалися набряком головного мозку, від яких загинув на місці події. Дана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_4 , який грубо порушив Правила дорожнього руху України: п. 2.3 ПДР, згідно з яким для забезпечення безпеки дорожнього руху воді зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріпленням вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від, керування цим засобом у дорозі; п. 12.1 ПДР, згідно з яким, під час вибору в установлених межах безпечно швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. Порушення ОСОБА_4 п.п. 2.3 «б», 12.1 ПДР України знаходиться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та настанням смерті ОСОБА_8 . Отже, ОСОБА_4 керуючи транспортним засобом порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого, тобто він вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України.

Вина ОСОБА_4 у вчиненні злочину підтверджується показаннями обвинуваченого, показаннями потерпілої, висновками експертів та документами.

Так, у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, щиро розкаявся, не оспорює жодні обставини кримінального правопорушення, погоджується із правовою кваліфікацією своїх дій та показав, що дійсно 11.07.2016 року його знайомий ОСОБА_8 навчав його водінню автомобіля. На той момент у нього ще не було водійських прав. Автомобіль належав ОСОБА_8 . Спочатку за кермом автомобіля «Mitsubishi Outlander 2.4» р.н. НОМЕР_1 перебував ОСОБА_8 , а потім близько 19 год., виїхавши з Києва у напрямку Бортничі, ОСОБА_4 пересів за кермо автомобіля та із швидкістю приблизно 60 км/год поїхав у напрямку с. Рогозів. На 9 км. + 64 м. автодороги Київ-Ревне-Рогозів у напрямку с. Рогозів, здійснюючи об`їзд вибоїни дорожнього покриття, він запанікував, не впорався із керуванням та виїхав за межі проїзної частини дороги на праве узбіччя, де автомобіль з`їхав у кювет і зіткнувся з деревом. Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_8 , який сидів на пасажирському сидінні, помер. ОСОБА_4 визнає, що ця пригода сталася з його вини, тому що ним було порушено п.п. 2.3 «б» та 12.1 ПДР України. Як стверджує ОСОБА_4 , під час досудового розслідування та судового розгляду він особисто та через друзів частково відшкодував ОСОБА_6 шкоду, завдану злочином, а саме спочатку вона отримала 15000 грн, згодом 2000 дол.США, а у подальшому шляхом перерахування щомісячних платежів потерпіла отримала близько 60000 грн.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні показала, що про дорожньо-транспортну пригоду 11.07.2016 року за участі ОСОБА_8 з яким вона близько 9 років проживала разом без реєстрації шлюбу, вона дізналась телефоном від знайомої ОСОБА_9 . Прибувши на місце події, вона побачила ОСОБА_8 , який лежав у канаві. У цей час ОСОБА_4 на місці вже не було. Через декілька днів обвинувачений до неї з`явився, все розказав, вибачився, обіцяв допомогти. Згодом вона дізналась, що ОСОБА_4 у кримінальному провадженні тривалий час перебував у статусі потерпілого, а не підозрюваного. Крім того, двічі слідчий намагався закрити провадження у справі. Вказані обставини обурили її, а тому вона вважає, що ОСОБА_4 намагався уникнути відповідальності і категорично не погоджується із тим, що він щиро розкаюється у вчиненому. Потерпіла ОСОБА_6 підтвердила, що під час досудового розслідування та судового розгляду обвинувачений неодноразово передавав їй незначні суми грошових коштів в рахунок відшкодування шкоди. Так, вона отримала 2000 дол.США та декілька разів він передав їй по 5000 грн.

Даними протоколу огляду місця ДТП від 11.07.2016р. та долученими до нього схемою та фотокартками підтверджується, що слідчим у присутності понятих було оглянуто автомобільну дорогу Бортничі - с.Петрівське, поряд с.Гнідин, електроопора №92, де сталося ДТП. Під час огляду було встановлено вид та стан покриття, дорожнє покриття, число смуг для руху, зону дії дорожніх знаків. В кюветі в напрямку с.Бортничі виявлено автомобіль «Mitsubishi Outlander 2.4» р.н. НОМЕР_1 , уламки скла та кузова, а також пошкодження на дереві. В кюветі біля авто знаходиться труп ОСОБА_8 в положенні на спині.

Згідно Висновку експерта № 179 від 01.08.2016 року на подушці безпеки, що була вилучена з керма автомобіля «Mitsubishi Outlander 2.4» р.н. НОМЕР_1 , виявлено кров, яка може належати ОСОБА_4 .

Відповідно до Висновку експерта №19/8-02/1003 від 16.09.2016 року рульове керування автомобілем «Mitsubishi Outlander 2.4» р.н. НОМЕР_1 на момент проведення досліджень знаходиться в працездатному стані; система робочого гальма та елементи підвіски на момент огляду перебувають у технічно непрацездатному стані через пошкодження внаслідок ДТП.

Як вбачається із Висновку експерта №216 від 12.08.2016 року внаслідок ДТП ОСОБА_8 отримав тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя в момент їх спричинення. Його смерть настала від відкритої черепно-мозкової травми у вигляді багатоуламкових переломів кісток склепіння та основи черепа із крововиливами під оболонками головного мозку, що супроводжувалися набряком головного мозку.

Згідно Висновку експерта № 12-1/987 від 24.05.2017р. з технічної точки зори за відповідних дорожніх обставин водій автомобіля «Mitsubishi Outlander 2.4» р.н. НОМЕР_1 повинен був діяти відповідно до п. 12.1 ПДР; він мав технічну можливість уникнути ДТП, не було перешкод технічного характеру; в діях водія вбачається невідповідність п. 12.1 ПДР, що знаходиться в причинному зв`язку із виникненням ДТП.

Отже, судом визнається доведеним, що ОСОБА_4 керуючи транспортним засобом порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого, тобто він вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України. Таку правову кваліфікацію дій обвинуваченого суд вважає правильною.
Показання допитаних судом свідків слідчих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 обставин кримінального правопорушення не підтверджують, проте стосуються руху провадження та прийнятих процесуальних рішень. Так, допитаний в суді слідчий ОСОБА_10 пояснив, що ОСОБА_4 у кримінальному провадженні дійсно тривалий час перебував у статусі потерпілого, тому що внаслідок ДТП він також отримав тілесні ушкодження. Інший слідчий ОСОБА_11 в суді підтвердив, що двічі закривав кримінальне провадження, тому що у справі були встановлені певні розбіжності щодо втручання загиблого пасажира в керування автомобілем, однак постанови були скасовані прокурором.

Свідок ОСОБА_12 про обставини злочину нічого не повідомив, а лише зазначив, що разом із обвинуваченим працювали в клініці «Ренесанс», останній зокрема працював на посаді менеджера. Також, він підтвердив, що на прохання ОСОБА_4 він перерахував ОСОБА_6 грошові кошти в рахунок відшкодування шкоди.

Суд звертає увагу на те, що щире каяття це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування завданих збитків чи усунення заподіяної шкоди. Каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, відверту негативну оцінку своєї злочинної поведінки, визнання тих обставин, які ставляться в провину, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження (аналогічна думка викладена в Постанові ВП ВС №629/847/15к).

У всіх судових засіданнях обвинувачений відверто визнавав свою провину у злочині, висловлював щирий жаль з приводу вчиненого та осуд своєї поведінки, частково відшкодував завдану злочином шкоду, обіцяв продовжити виплачувати потерпілій грошові кошти в рахунок відшкодування завданої злочином шкоди. Потерпіла підтвердила часткове відшкодування шкоди, однак вважає що ним сплачено незначну суму коштів. Отже, обставиною, яка пом`якшує покарання суд визнає щире каяття у вчиненому злочині. При цьому, суд відхиляє доводи потерпілої та її представника, що факт перебування ОСОБА_4 під час досудового слідства в статусі потерпілого, а також спроби слідчого закрити провадження беззаперечно свідчать про бажання обвинуваченого уникнути відповідальності за вчинене, тому що матеріали справи не містять доказів на підтвердження зазначених обставин, а допитані в суді слідчі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не повідомили про жодні обставини впливу обвинуваченого на їх рішення, його обізнаність, ініціативність та ставлення до цього.

Обставини, які обтяжують покарання не встановлено.

Призначаючи покарання, суд виходить з того, що вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення є необережним злочином проти безпеки руху та експлуатації транспорту. У відповідності до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення відноситься до тяжких злочинів. Дані про особу обвинуваченого свідчать про те, що обвинувачений раніше не судимий, за місцем роботи характеризуються позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, згідно довідки від 18.09.2020р. хворіє на вірусний гепатит С, одружений, утримує та виховує хворого сина ОСОБА_13 2018р.н., який потребує оперативного втручання з метою лікування серця. Також, судом приймаються до уваги долучені стороною захисту документи про родину обвинуваченого, зокрема батьків, їх незадовільний стан здоров`я, наявність профзахворювання, соціальний статус та професійні досягнення (грамоти), а також хворої сестри обвинуваченого. Крім того, у справі наявні листи від громадян ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які позитивно характеризують обвинуваченого та вдячні йому за якісне лікування, а також листи від громадських організацій «Країна гідних людей», «За комфортне життя», «Рада матерів та дружин учасників АТО».

З огляду на те, що ОСОБА_4 грубо порушив правила безпеки дорожнього руху, створивши серйозну загрозу життю і здоров`ю для його учасників, приймаючи до уваги, що його протиправні дії призвели до заподіяння людині смерті, тоді як відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя, здоров`я та безпека належать до найвищих соціальних цінностей, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставину, що пом`якшує покарання, позицію потерпілої, яка просила суд призначити покарання пов`язане з реальним позбавленням волі, суд вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів покарання у виді позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.

В судовому засіданні захисник просив суд застосувати ст. 75 КК України та звільнити обвинуваченого від реального відбування покарання з випробуванням. У свою чергу, потерпілий та його представник заперечили щодо звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

За змістом ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Встановлено, що ОСОБА_4 вчинив необережний тяжкий злочин, внаслідок якого спричинено смерть людині. Обставини справи свідчать про те, що на момент вчинення злочину він ще не отримав у встановленому порядку посвідчення водія на право керування транспортним засобом (посвідчення водія отримано 22.09.2016р.), проте замість закритих майданчиків або інших місць, де відсутні інші учасники дорожнього руху, ОСОБА_4 свідомо вирішив навчатися водінню на дорозі загального призначення та без достатніх початкових навичок водіння, в результаті чого створив небезпеку усім учасникам дорожнього руху. Призначаючи ОСОБА_4 покарання в мінімальних межах, установлених в санкції ч.2 ст. 286 КК України, судом уже враховано і обставину, яка пом`якшує покарання , а також усі характеризуючи дані, які містяться в матеріалах справи. Разом із тим, зазначені відомості істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого, а часткове відшкодування шкоди та наявність на утриманні дружини, хворих батьків та хворого сина, не можуть бути підставою для звільнення обвинуваченого від реального відбування покарання.

Крім того, скасовуючи попередній вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05.06.2019 р. у цій справі, Київський апеляційний суд в ухвалі від 04.11.2019р. вказав про м`якість призначеного ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Згідно з частиною другої статті 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілого.

Отже, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та обставини цієї справи суд вважає, що правові підстави для застосування ст. 75 КК України відсутні.

До початку судового розгляду потерпіла ОСОБА_6 та законний представник ОСОБА_18 пред`явили цивільний позов до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої злочином, у якому з урахуванням змін та доповнень від 04.12.2019р. просили суд: стягнути із обвинуваченого на користь ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 1135911грн., з яких: 235911 грн. вартість автомобіля, 60000грн. витрати на поховання, 840000грн. не отримані від чоловіка доходи, а також 500 000 грн. відшкодування моральної шкоди; стягнути з обвинуваченого на користь ОСОБА_18 780000 грн. не отриманих доходів від батька, а також 500000 грн. моральної шкоди.

Обвинувачуваний ОСОБА_4 цивільний позов визнав частково, а саме в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 100 000 грн. Решту позовних вимог вважає необґрунтованими та безпідставними. При вирішенні цивільного позову, він просив врахувати його незадовільний майновий стан, часткове відшкодування ним майнової шкоди під час досудового розслідування та судового розгляду. У відзиві на позов обвинувачений також зазначив про готовність щомісяця виплачувати на користь ОСОБА_18 (до досягнення вісімнадцяти років) грошових коштів в сумі 3000 грн.

У відповідності до ст. 127, 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля «Mitsubishi Outlander 2.4» р.н. НОМЕР_1 є ОСОБА_6 . Внаслідок злочину, що вчинив ОСОБА_4 її автомобіль було пошкоджено, що не оспорюється сторонами провадження. Разом із тим, в матеріалах кримінального провадження відсутні докази на підтвердження того, що автомобіль потерпілої повністю знищений та не підлягає відновлювальному ремонту. В свою чергу, досліджений у судовому засіданні звіт автотоварознавчого дослідження №2-07/18 від 17.07.2018 наданого оцінювачем - автотоварознавцем ОСОБА_19 визначає лише середню ринкову вартість автомобіля (235911,20 грн.), а тому сам по собі такий звіт не підтверджує завдані збитки, пов`язані із повним знищенням авто, на суму 235911 грн. Отже, в частині стягнення із обвинуваченого 235 911 грн. майнової шкоди слід відмовити.

Вимога про стягнення із обвинуваченого 60000 грн. витрат на поховання також не підлягає задоволенню, тому що на підтвердження понесених потерпілою витрат на поховання і на спорудження надгробного пам`ятника до матеріалів справи не долучено жодного належного та допустимого доказу.

Щодо вимоги про стягнення із обвинуваченого 840 000грн. не отриманих від чоловіка доходів, суд звертає увагу на те, що із змісту цивільного позову вбачається, що правовою підставою для такої вимоги вказано ст. 1200 ЦК України. За змістом ч. 1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Частиною 2 ст. 1200 ЦК України встановлено, що особам, визначеним у пунктах 1 5 ч. 1 цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Отже, ЦК України чітко визначає коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, строк таких виплат для кожної категорії осіб, а також розмір відшкодування. Разом із тим в обґрунтування вимог про відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого до суду не подано доказів непрацездатності ОСОБА_6 , перебування її на утриманні померлого ОСОБА_8 або отримання на день смерті права на одержання утримання. Факт перебування на утриманні померлого має значення для відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для потерпілої постійним і основним джерелом засобів до існування. Крім того, до матеріалів кримінального провадження не долучено доказів на підтвердження працевлаштування померлого та отримання ним відповідної заробітної плати (доходу), а також визначення середньомісячного заробітку (доходу). Також, суд звертає увагу на те, що відповідно до ст.. 1202 ЦК України відшкодування шкоди завданої смертю потерпілого здійснюється щомісячними платежами, однак цивільний позивач просив стягнути шкоду єдиним платежем, що суперечить вимогам законодавству. У зв`язку із викладеним, вимога про стягнення із обвинуваченого 840 000грн. є необґрунтованою та не підлягає задоволенню. З цих же підстав суд вважає необґрунтованим позовну вимогу про стягнення з обвинуваченого на користь ОСОБА_18 780000 грн. не отриманих доходів від батька.

Щодо відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Стаття 1168 ЦК України встановлює, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Враховуючи ступінь тяжкості кримінального правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань потерпілих, пов`язаних із смертю померлого ОСОБА_8 , з урахуванням обставин даної справи, зважаючи на те, що обвинувачуваний цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди визнав частково та добровільно відшкодував потерпілим 48000 грн. та 2000 дол.США, керуючись вимогами розумності і справедливості суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь ОСОБА_6 350 000грн. відшкодування моральної шкоди, а також стягнути з обвинуваченого на користь ОСОБА_18 350 000грн. відшкодування моральної шкоди.

Документи, надані учасниками судового провадження на підставі ст. 100 КПК України слід залишити в матеріалах кримінального провадження. Речові докази, а саме: автомобіль повернути потерпілій. Крім того, слід стягнути з обвинуваченого на користь держави витрати, пов`язані із залученням експерта.

Клопотання про застосування запобіжного заходу прокурором не заявлялося.

Керуючись ст.ст. 368, 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту затримання ОСОБА_4 після звернення вироку до виконання.

Строк відбування додаткового покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки обчислювати з моменту відбуття основного покарання у виді позбавлення волі.

Цивільний позов ОСОБА_6 та ОСОБА_18 до ОСОБА_4 відшкодування шкоди задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 350000грн. відшкодування моральної шкоди.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_18 350000грн. відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти вимог цивільного позову відмовити.

Речові докази, а саме: автомобіль «Mitsubishi Outlander 2.4» р.н. НОМЕР_1 повернути ОСОБА_6 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати, пов`язані із залученням експерта у кримінальному провадженні у сумі 1688,56 грн.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

На підставі ч. 3 ст. 376 КПК України роз`яснити обвинуваченому, захиснику, його законному представнику, потерпілому, його представнику, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1