Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/369/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2020 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника адвоката ОСОБА_7 ,
підозрюваного ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницькому апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21.08.2020, якою задоволено клопотання слідчого та стосовно,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, офіційно не працюючого, не одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, маючого вищу освіту, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів в межах строку досудового слідства, а саме до 23 год. 00 хв. 26.10.2020 року, з визначенням розміру застави в сумі 56 754 гривень,

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31.08.2020 року, задоволено клопотання слідчого та застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 , запобіжний захід у вигляді тримання його під вартою строком на шістдесят днів.

Обґрунтовуючи своє рішення, слідчий суддя прийшов до висновку, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у приміщення, тобто, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, про що 29.08.2020 року йому повідомлено про підозру.
Також, слідчим суддею під час розгляду клопотання встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_8 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а також може продовжити злочинну діяльність.
Таким чином, слідчий суддя врахувавши, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні умисного, тяжкого кримінального правопорушення проти власності, раніше не притягався до кримінальної відповідальності, має на утриманні малолітню дитину, опікується батьком похилого віку, його мати є пенсіонеркою, офіційно не працевлаштований, твердження, що є ФОП з питань нерухомості будь-яким чином не підтверджено, відтак сталість отримуваних доходів та соціальних зв`язків є сумнівною.
Отже наведені обставини дають підстави вважати, що ОСОБА_8 враховуючи, що санкція інкримінованої йому статті передбачає позбавлення волі строком до шести років, то у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а також може продовжити злочинну діяльність.
Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, захисник адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного, в апеляційній скарзі, просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, а запропонований стороною обвинувачення вид запобіжного заходу є занадто суворим та безпідставним.

На думку слідчого судді, обставини, встановлені в ході судового засідання, виправдовують обрання виключного запобіжного заходу та у проваджені наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги для особистої свободи підозрюваного.

Однак, сторона захисту з таким висновком не погоджується, виходячи з наступного.

Так, хоча ОСОБА_8 і підозрюється в скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, який є тяжким, проте тяжких наслідків не настало.

Також, слідчий суддя зробив помилковий висновок щодо наявності реальних ознак суспільного інтересу, оскільки ні прокурором, ні слідчим не надано в судовому засідання підтверджуючих те доказів.

Крім того, в рамках кримінального провадження №0004868 процесуальна поведінка ОСОБА_8 є належною, жодних порушень обов`язків підозрюваного він не допустив.

Обставин, які б свідчили, що ОСОБА_8 намагатиметься втекти від слідства чи суду в рамках вказаного кримінального провадження стороною обвинувачення в клопотанні не наведено та в судовому засіданні не встановлено.

Також, захисник зазначає, що ОСОБА_8 зареєстрований в м.Запоріжжя разом з родиною, яка потребує постійної його уваги та утримання, однак він зобов`язується за першим викликом з`являтись до слідчого, прокурора, суду. Крім того, в разі обрання щодо нього запобіжного заходу виді домашнього арешту, працівники поліції за місцем проживання матимуть змогу контролювати його поведінку.

Враховуючи вказане, відсутній ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки його наявність не підтверджено матеріалами кримінального провадження.

Обставин, які б свідчили, що ОСОБА_8 вчинить інший злочин чи продовжить вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, стороною обвинувачення в клопотанні не наведено та в судовому засіданні не встановлено.

Враховуючи вказане, відсутній ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки його наявність не підтверджено матеріалами кримінального провадження.

На думку захисника, слідчим суддею не враховано те, що людина має найвищу соціальну цінність, і саме це разом з принципом поваги до особистої свободи та презумпцією невинуватості має переважати над суспільним інтересом, хоча у вказаному кримінальному провадженні і реальний суспільний інтерес відсутній.

При цьому, на даний час в державі оголошений карантин, оскільки на території України поширюється гостра респіраторна хвороба, спричинена коронавірусом. Близькі родичі ОСОБА_8 перебувають в групі ризику, та без його допомоги можуть не вижити. Здоров`я та життя громадянина України, а саме його здоров`я та життя та його родини, мають переважати над іншими будь-якими недоведеними та надуманими ризиками.

Перебуваючи вдома під домашнім арештом, дотримуючись вимог КПК України (в частині виконання обов`язків підозрюваного) та інших чинних нормативно-правових актів, будь-які ризики. Зазначені в ст.177 КПК України, мінімізуються.

Прокурором в порушення ст.184 КПК України не наведено обставин, на підставі яких він дійшов висновку про наявність вказаних в ст.177 КПК України ризиків. Ні прокурор, ні слідчий суддя не обґрунтували неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів ні в клопотанні, ні в ході судового засідання, ні в ухвалі.

В порушення ч.1ст.196 КПК України слідчим суддею в ухвалі не зазначено обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, а навпаки - зазначено можливість застосування застави; не зазначено докази, які обґрунтовують ці обставини.

Таким чином, висновки як прокурора, так і слідчого судді є безпідставними та нічим не підтверджені припущення.

Встановлені в ході судового засідання обставини взагалі не враховані при її постановленні.

Згідно з п.п.1,3 ч.1 ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, стан здоров я.

В порушення вказаної норми слідчим суддею в судовому засіданні та при постановленні ухвали взагалі не встановлювалися достатність та вагомість наявних доказів у кримінальному провадженні.

Також, не враховано стан здоров`я ОСОБА_8 , його позицію та пояснення з приводу підозри, не спростовано його версію. Не враховано те, що сторона захисту в судовому засіданні просила обрати стосовно нього інший запобіжний захід.

Таким чином, слідчим суддею при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу не оцінено в сукупності всі обставини, що призвело до постановлення незаконної та необґрунтованої ухвали.

Зважаючи на викладене, слідчим суддею не наведено жодної правової підстави, передбаченої кримінальним процесуальним законодавством України, застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, що відповідно до п.2 ч.3 ст.407 КПК України тягне за собою скасування ухвали.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та підозрюваного, які підтримали подану апеляційну скаргу і просили її задовольнити, думку прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як вбачається з ухвали слідчого судді та матеріалів судової справи, в провадженні СВ Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області знаходиться кримінальне провадження №0004868, внесене до ЄРДР 29.08.2020 року за ч. 3 ст. 185 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 28.08.2020 року близько 22.40 год., більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 спільно з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та неповнолітнім ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на автомобілі марки ВАЗ 2105 д.н.з. НОМЕР_1 проїжджали за адресою: м. Кропивницький, просп. Університетський, буд. 29, де помітили храм «Преподобного Афанасія Афонського», що розташований за вищезазначеною адресою.

Припускаючи, що у вказаному будинку можуть знаходитись матеріальні цінності, у ОСОБА_8 , спільно з ОСОБА_9 та неповнолітнім ОСОБА_10 виник спільний злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднаний з проникненням у приміщення.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_9 та неповнолітнім ОСОБА_10 , діючи умисно, маючи спільний злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих спонукань, переслідуючи мету власної наживи та самозбагачення, вважаючи, що їх злочинні, протиправні дії не будуть помічені, шляхом віджиму металопластикового вікна, невстановленим предметом, проникли до приміщення храму.

Після цього, ОСОБА_8 , спільно з ОСОБА_9 та неповнолітнім ОСОБА_10 , продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи у приміщенні храму, таємно викрали майно належне Управлінню Кіровоградської єпархії Української Православної Церкви, а саме: грошові кошти у сумі 6000 гривень, прикраси із золота та срібла на суму 50000 грн., загальна вартість яких зі слів представника потерпілого ОСОБА_11 , складає 56000 гривень.

В подальшому, ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_9 та неповнолітнім ОСОБА_12 , з викраденим майном з місця вчинення злочину зникли, викраденим розпорядилися на власний розсуд, чим спричинили Управлінню Кіровоградської єпархії Української Православної Церкви матеріальних збитків на загальну суму 56000 гривень.

Під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у приміщення, тобто, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, про що 29.08.2020 року йому повідомлено про підозру.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 підтверджується: заявою про вчинене кримінальне правопорушення, протоколом огляду місця події, протоколами допиту свідків, протоколом огляду предметів, протоколом допиту представника потерпілого, протоколами допиту підозрюваних.

Відповідно до ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 є тяжким, санкція даної частини статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років.

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваного у вчиненні злочину від 29.08.2020 року підозрюваний ОСОБА_8 фактично затриманий 28.08.2020 року о 23.00 год.

Старший слідчий СВ Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області майор поліції ОСОБА_13 звернувся до слідчого судді із клопотанням у даному кримінальному провадженні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_8 , яке погоджено з прокурором Кіровоградської місцевої прокуратури ОСОБА_6 .

Необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтована наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховуватись від органу досудового розслідування; впливати на свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом.

Посилаючись на те, що саме такий запобіжний захід, як тримання під вартою зможе забезпечити виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків і запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

21.08.2019 року ухвалою слідчого судді вказане клопотання прокурора було задоволено та застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначено заставу у межах двадцяти семи розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 56754 грн., із покладенням на підозрюваного у разі внесення застави, обов`язків на підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, які визначені даною ухвалою.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

За результатами апеляційного перегляду ухвали слідчого судді районного суду встановлено, що зазначені вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею належно дотримані.

Застосовуючи відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою судом перевірено, що в матеріалах провадження є достатні дані, що підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним інкримінованого кримінального правопорушення. Вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним кримінального правопорушення доведена прокурором та сумнівів не викликає.

Також, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України на які вказує прокурор у клопотанні, існують та підтверджуються матеріалами провадження.

Ґрунтуючись на зазначеному, слідчий суддя прийшов до висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, наявність яких встановлена в ході розгляду клопотання слідчого.

Отже, під час розгляду клопотання органу досудового розслідування, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що обставини визначені п. п. 1-3, ч. 1 ст. 194 КПК України, які свідчать про наявність встановлених стороною обвинувачення ризиків у даному кримінальному провадженні, достовірність підозри, недостатність застосування менш суворого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам є обґрунтованими, оскільки вони належним чином вмотивовані та доведені прокурором, при цьому підтверджуються матеріалами справи.

Обґрунтовуючи свої висновки, слідчий суддя районного суду в сукупності із зазначеним, врахував тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , та відомості про його особу, в їх сукупності.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_8 , оскільки встановлені судом обставини достатньо переконливо підтверджують, що менш суворі запобіжні заходи не можуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків в даному кримінальному провадженні.

На підставі зазначеного, слідчим суддею були враховані обставини справи в сукупності з особою підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, в зв`язку з чим відносно ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який на думку колегії суддів апеляційного суду в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю злочину та його наслідками, є обґрунтованим, а тому підстав вважати його занадто суворим немає.

Таке обмеження права підозрюваного ОСОБА_8 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що застосувавши до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя на законних підставах визначив йому заставу в розмірі 27 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Такий розмір є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, оскільки виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні. Згідно ухвали, слідчий суддя врахував дані про особу підозрюваного, конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість злочину у вчиненні якого ОСОБА_8 підозрюється, наявність ризиків у даному кримінальному провадженні, а тому правильно визначив саме такий розмір застави, що відповідає вимогам ч. 5 ст. 182 КПК України.

Доводи сторони захисту про те, що органом досудового розслідування не доведено, а слідчим суддею не встановлено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого злочину, наявність ризиків неправомірної поведінки підозрюваного, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення. Отже, твердження в апеляційній скарзі про невмотивованість висновків суду щодо необхідності застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного є безпідставними, оскільки суперечать наявним у матеріалах кримінального провадження доказам, які містять фактичні дані на підтвердження наведених слідчим суддею в ухвалі обставин.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (Erdagoz v. Turkey п. 51).

Проте, у практиці ЄСПЛ відсутній універсальний підхід, за якого підозра вважається обґрунтованою. Це визначається конкретними обставинами (рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom», п.32; «Merabishvili v. Georgia», п.184), а також пов`язується зі ступенем суспільної небезпечності діяння.

Суди мають вивчати всі факти, що свідчать про наявність чи відсутність справжнього публічного інтересу, що виправдовує (з урахуванням принципу презумпції невинуватості) обмеження права на свободу, та викладати їх у своїх рішеннях про відмову у звільненні особи з-під варти (рішення у справі «Labita v. Italy», пп.152153).

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» вважається досягнутим, якщо фактів та інформації достатньо, аби переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення.

Обґрунтованість підозри може встановлюватися тільки щодо діяння, яке підпадає під ознаки правопорушення за законом про кримінальну відповідальність.

Обґрунтованість підозри не може встановлюватися in abstracto або ґрунтуватися на суб`єктивних припущеннях, а має підкріплюватися конкретними доказами в кримінальному провадженні.

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» має динамічний характер, тобто з плином часу така підозра в учиненні кримінального правопорушення не може бути самостійною підставою для продовжування обмеження прав особи, мають бути наведені відповідні й достатні підстави (ризики), підкріплені доказами.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, слідчим суддею не встановлено, а також не встановлено колегію суддів під час перегляду оскаржуваної ухвали.

Всі інші підстави підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, та застосування підозрюваному іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів не знаходить.

Крім того, захисником жодних переконливих доводів про те, що висновок слідчого судді про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_8 найбільш суворого запобіжного заходу в апеляційній скарзі не наведено. Також, не надано достатніх та належних доказів того, що останній у зв`язку із станом здоров`я не може утримуватися під вартою.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на наявність у підозрюваного родини та необхідність у їх піклуванні підозрюваним не є визначеною законом підставою для скасування рішення слідчого судді та відмови у задоволенні клопотання слідчого.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не виявлено.

Враховуючи викладене, рішення слідчого судді суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтвердженні достатніми даними, дослідженими судом, в порядку та межах, передбачених на даній стадії провадження, а тому апеляційна скарга захисника з викладеними в ній доводами, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 376 ч.2, 177, 183, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31.08.2020 року, якою підозрюваному ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: Підписи:
Згідно з оригіналом.
Суддя Кропивницького
апеляційного суду ОСОБА_2