Дата документу 26.08.2020 Справа № 554/7759/20
УХВАЛА
іменем України
26 серпня 2020 року м.Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м.Полтави ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , на бездіяльність слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 22 липня 2020 року,-

В С Т А Н О В И В:

21 серпня 2020 року до Октябрського районного суду м.Полтави надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 , в порядку ст.303 КПК України (поштове відправлення від 19 серпня 2020 року), у якій він просить зобов`язати слідчих Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, вчинити певну дію, - внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за заявою адвоката ОСОБА_3 від 12 серпня 2020 року про вчинення відносно ОСОБА_4 кримінальних правопорушень з боку працівників правоохоронних органів ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві і Управління СБУ в Харківській області, яке мало місце 20 липня 2020 року, за ч.2 ст.365, ч.2 ст.149 КК України; зобов`язати слідчих ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, вчинити певну дію повідомити заявника адвоката ОСОБА_3 про внесення відомостей до ЄРДР за заявою від 12 серпня 2020 року.

Скарга мотивована тим, що 22 липня 2020 року захисником ОСОБА_4 було направлено на ім`я директора ДБР (Центральний апарат в м.Києві) заяву про вчинення кримінального правопорушення відносно арештованого згідно з ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави ОСОБА_4 . Зазначає, що 24 та 31 липня 2020 року на адресу директора ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, за територіальною підслідністю було направлено дві заяви про вчинення кримінальних правопорушень відносно його підзахисного ОСОБА_4 , якого, на його думку, було викрадено з Октябрського районного суду м.Полтави працівниками правоохоронних органів, і якого всупереч рішенню слідчого судді про тримання в слідчому ізоляторі м.Полтави, увезли в невідомому напрямку і незаконно утримували його після того, як батьком ОСОБА_4 були внесені грошові кошти у вигляді застави за рішенням суду.

Не отримавши відповіді і витягу ЄРДР, заявник 12 серпня 2020 року звернувся до директора ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, з посиланням на повідомлення від 24 та 31 липня 2020 року, і просив внести відомості до ЄРДР відносно вказаних кримінальних правопорушень, які були вчинені працівниками ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, а також Управління СБУ в Харківській області. Заява направлена поштовим відправленням від 13 серпня 2020 року та отримана адресатом 14 серпня 2020 року.

Станом на час звернення до суду зі скаргою, заявник не отримав відповіді у встановлений законом строк про результати розгляду заяви, відомості до ЄРДР не внесені, у зв`язку з чим порушено процесуальні права заявника.

Вважає, що відомості, викладені в його заяві повинні були негайно, але не пізніше 24 годин після подання вноситись до ЄРДР. Посадовими особами ТУ ДБР у м.Полтаві, всупереч ст.214 КПК України, допущено бездіяльність, на підставі чого заявник звернувся за судовим захистом та просить задовольнити подану скаргу.

Заявник адвокат ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, за змістом скарги просив проводити розгляд без його участі, вимоги підтримав у повному обсязі, просив скаргу задовольнити (а.с.3).

Слідчий Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду скарги, причини неявки суду не відомі.

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

За таких обставин, ураховуючи процесуальні строки розгляду та наявність волевиявлення заявника про розгляд без участі, слідчий суддя вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності учасників.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не відбувалось на підставі ч.4 ст.107 КПК України.

Вивчивши суть скарги, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню з таких підстав.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч.1 ст.303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п.1 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Згідно з ч.1 ст.214 КПК України бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, означає невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР впродовж 24 годин після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Як вбачається з матеріалів скарги, та встановлено в судовому засіданні, заявник адвокат ОСОБА_3 звернувся до в.о. директора Державного бюро розслідувань, із заявою від 22 липня 2020 року про вчинення кримінального правопорушення за ознаками ч.2 ст.149, ч.2 ст.365 КК України, вчиненого, на його думку, службовими особами правоохоронних органів, зокрема, працівниками ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, та Управління СБУ в Харківській області (а.с.5).

Відповідно до копій листів Державного бюро розслідувань від 24 та 31 липня 2020 року заяви адвоката ОСОБА_3 направлено для організації розгляду в порядку ст.214 КПК України до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві (а.с.6, 7).

Крім того, 13 серпня 2020 року засобами поштового зв`язку адвокат ОСОБА_3 звернувся до директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, із аналогічною заявою про вчинене кримінальне правопорушення, яку до цього направляв до ДБР, однак не отримав відповіді про внесення відомостей до ЄРДР (а.с.8, 9, 10).

За змістом заяви про кримінальне правопорушення адвокат ОСОБА_3 зазначав що 20 липня 2020 року слідчим суддею Октябрського районного суду м.Полтави було частково задоволено клопотання слідчого ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 в Державній установі «Полтавська установа виконання покарань №23» строком на 60 діб з можливістю внесення застави в розмірі 80 мінімальних розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Однак після оголошення ухвали два невідомих правоохоронця у цивільному одязі, озброєні, одягли кайданки на ОСОБА_4 , посадили його у цивільне авто білого кольору у увезли в невідомому напрямку. Стороні захисту відомо, що ОСОБА_4 в ДУ «Полтавська установа виконання покарань №23» не поступав, разом із тим, заставодавцем ОСОБА_6 було внесено грошові кошти в якості застави, а тому працівники вказаної установи виконати ухвалу суду щодо негайного звільнення ОСОБА_4 не можуть за його відсутністю. На запит до слідчого ОСОБА_7 останній повідомив, що оскільки ОСОБА_4 дві доби знаходився в ІТУ м.Харкова, то 22.07.2020 року ОСОБА_4 під конвоєм відвезли до ДУ «Харківське СІЗО №27», де буде формуватися конвой для етапування ОСОБА_4 до м.Полтави. З урахуванням цього, вважає, що ОСОБА_4 незаконно утримується під вартою з вини працівників ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, які незаконно викрали арештовану особу, не маючи повноважень на конвоювання до установи виконання покарань, незаконно утримували його в невідомому місті без повідомлення про це, вважаючи такі дії помстою його підзахисному. Зважаючи на викладені обставини, заявник просить внести відомості до ЄРДР та розпочати досудове розслідування (а.с.5).

Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, відомості, викладені у заяві адвоката ОСОБА_3 від 20 липня 2020 року, не були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, з чим останній не погодився і звернувся до суду.

Підставами вважати повідомлення таким, що містить відомості про злочин, є наявність в ньому об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то обставини викладені в них не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язковими для внесення до ЄРДР.

Положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора України №298 від 30 червня 2020 року, встановлено, що відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення (п.п.1 п.1 розділу ІІ Положення).

Положення ст.214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч.1 ст.2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Зазначені положення кримінального процесуального закону та закону про кримінальну відповідальність свідчать про те, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення (злочин).

Отже, критерієм, що дає змогу вважати заяву про злочин такою, що підлягає внесенню до ЄРДР, є наявність в ній об`єктивних даних, які дійсно свідчать про вчинення кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до ст.7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Заявник вказував на те, що зазначені в повідомленні дії посадових осіб правоохоронних органів, на його думку, неправомірних дій, та підлягають кваліфікації за ч.2 ст.149, ч.2 ст.365 КК України.

При цьому, заявником в поданій заяві наводяться виключно власні міркування та припущення щодо вчинення порушень працівниками Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, та Управління СБУ в Харківській області, оскільки злочинність таких дій не підтверджується достатніми об`єктивними даними, обґрунтованими та допустимими доказами. А доводи заяви зводяться, серед іншого, до непогодження із процесуальними діями посадових осіб щодо порядку та організації конвоювання та тримання осіб під вартою, які регламентовані відповідними нормативно-правовими актами. У цій же скарзі ставиться питання щодо ініціювання нового кримінального провадження, у тому числі, щодо посадових осіб органу досудового розслідування, що, вочевидь, свідчить про намагання прямого чи непрямого впливу у згаданому кримінальному провадженні за їх участю.

Як вбачається з ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 20 липня 2020 року, клопотання слідчого Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000075 від 08 квітня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, задоволено частково; застосовано відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Полтавська установа виконання покарань №23» на строк 60 діб з 18 год. 05 хв. 20 липня 2020 року, строк тримання під вартою ОСОБА_4 рахувати з 18 год. 05 хв. 20 липня 2020 року; дія ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тривання під вартою закінчується о 18 год. 05 хв. 17 вересня 2020 року. Одночасно підозрюваному ОСОБА_4 визначено запобіжний захід у вигляді застави для забезпечення виконання обов`язків, визначених КПК України, у розмірі 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб у сумі 168160 грн. та роз`яснено порядок внесення застави.

Водночас, як видно з долученої заявником до скарги копії листа-відповіді ізолятору тимчасового тримання №1 ГУНП в Харківській області від 31 липня 2020 року на запит адвоката, останньому повідомлено, що 20 липня 2020 року о 21 год. 35 хв. до ІТТ №1 був доставлений гр. ОСОБА_4 на підставі ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави та утримувався в умовах ІТТ №1 до 22 липня 2020 року, перед поміщенням до ІТТ №1 гр. ОСОБА_4 пройшов медичний огляд, за висновком терапевта «може утримуватися в умовах ІТТ», при прийомі до ІТТ №1 ОСОБА_4 був опитаний на наявність скарг на стан здоров`я, таких скарг від нього не надійшло, швидка медична допомога не викликалась. 22 липня 2020 року о 10 год. 00 хв. конвоєм БКС ГУНП в Харківській області гр. ОСОБА_4 було етаповано з матеріалами особової справи до Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» (а.с.11).

Беручи до уваги пов`язаність зазначених вище обставин, наведені заявником доводи не можуть слугувати підставами для внесення відомостей до ЄРДР, оскільки переслідують мету ініціювання нового кримінального провадження та проведення досудового розслідування поза межами належної правової процедури, адже таке підлягає оскарженню у передбаченому КПК України порядку в кримінальному провадженні, в якому мають здійснюватись відповідні слідчі та процесуальні дії, оскільки законність процесуальних актів і дій, вчинених під час досудового розслідування конкретного кримінального провадження не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Крім того, заявником не надано будь-яких даних про те, що ним в достатній мірі використані правові можливості процесуального контролю у названому кримінальному провадженні, передбачені КПК України, щодо оскарження можливих неправомірних рішень, дій чи бездіяльності слідчого, прокурора, розгляду (нерозгляду) відповідних клопотань, нездійснення ними певних заходів реагування, недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування або використання права відводу слідчого, прокурора тощо.

Отже, кримінальним процесуальним законодавством фактично передбачено випадки прийняття службовими особами рішень, з якими не згодні інші учасники провадження, що не позбавляє їх права реалізації своїх прав шляхом оскарження.

У контексті поданих заяв від 22 липня 2020 року та від 12 серпня 2020 року варто враховувати, що основним складовим елементом об`єктивної сторони будь-якого злочину є його суспільна небезпечність. Злочин серед інших правопорушень характеризується найвищим ступенем суспільної небезпечності і саме це дозволяє відмежовувати його від близьких за об`єктивними і суб`єктивними ознаками інших правопорушень (адміністративних, дисциплінарних та інших).

Таким чином, доводи заявника у заяві від 22 липня 2020 року є його суб`єктивною оцінкою дій посадових осіб, пов`язаною із іншим кримінальним провадженням, і ґрунтуються лише на припущеннях щодо можливої протиправності дій, а тому не відповідають вимогам ст.214 КПК України.

Разом із цим, заявник не позбавлений можливості у зазначеному в скарзі кримінальному провадженні використовувати передбачені процесуальним законом засоби та інструменти захисту прав клієнта, що є формою реалізації процесуальних прав з метою забезпечення належної правової процедури.

Не зважаючи на те, що ст.214 КПК України прямо не передбачено проведення перевірки щодо змісту заяви, повідомлення, але виходячи з положень ч.5 ст.214 КПК України, змісту таких відомостей має бути надана належна оцінка.

Повноваженнями щодо оцінки відомостей, наведених у заяві або повідомленні, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наділені слідчий, прокурор.

Оскільки чинним КПК України передбачена можливість оскаржити дії, бездіяльність слідчого, то у слідчого судді виникають повноваження щодо перевірки правильності висновку слідчого за результатами такої оцінки.

Вказане відповідає основним положенням цього Кодексу, зокрема п.18 ст.3 КПК України, відповідно до якого до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю з дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Таким чином, виходячи з аналізу викладеного, незважаючи на те, що заявник вважає заяву від 22 липня 2020 року повідомленням про вчинення посадовими особами правоохоронних органів кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.149, ч.2 ст.365 КК України, проте остання за своїм змістом в даному випадку не є підставою для внесення відповідних відомостей до ЄРДР, оскільки у заяві викладена суб`єктивна оцінка особи щодо процесуальних дій та рішень, пов`язаних з іншим кримінальним провадженням, а також здійсненням відповідальними особами повноважень щодо конвоювання та етапування осіб, які за рішенням суду утримуються під вартою. Заявником не наведено достатніх об`єктивних даних, обґрунтованих та допустимих доказів неправомірності дій конкретних посадових осіб, а це в свою чергу, унеможливлює автоматичне внесення відомостей до ЄРДР за вказаною кваліфікацією дій, про що просить заявник.

Також слід зауважити, що посилання заявника на вимоги ч.4 ст.214 КПК України, відповідно до якої відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається, не є підставою для обов`язкового внесення відомостей до ЄРДР, якщо така заява не відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства, оскільки ця норма стосується лише процедури прийняття такої заяви/повідомлення.

Згідно з вимогами ст.307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора постановляється ухвала, зокрема, про відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, слідчий суддя дійшов до висновку про відсутність законодавчо визначених підстав для внесення заяв адвоката ОСОБА_3 від 22 липня 2020 року (та аналогічної від 12 серпня 2020 року) до ЄРДР, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню також і похідні вимоги поданої скарги, а тому в задоволенні скарги на бездіяльність посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань потрібно відмовити.

З урахуванням Рішення Конституційного суду України від 17 червня 2020 року у справі № 3-180/2018 (1644/18), яким положення ч.3 ст.307 КПК України щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), дана ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Керуючись ст.ст. 2, 303-307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , на бездіяльність слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 22 липня 2020 року, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1