Справа №361/698/18 Головуючий в суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/1554/2021 Доповідач у суді 2-ї інстанції ОСОБА_2
Категорія ч. 2 ст. 115 КК України

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі
суддів: ОСОБА_2 ,
секретаря: ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 листопада 2020 року відносно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 31 грудня 2020 року.
23 грудня 2020 року під час судового засідання прокурор заявив клопотання про продовження строків тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_6 строком на 60 днів, тобто до 20 лютого 2021 року, кожному, з урахуванням обґрунтованої підозри щодо вчинення ними кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п.1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 194 КК України та існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України, тобто з метою запобігання спробам обвинувачених переховуватися від суду, уникаючи покарання у разі визнання їх винним у вчиненні особливо тяжкого злочину, та можливості незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні. З метою дотримання безпеки обвинувачених, прокурор просив в подальшому утримувати обвинуваченого ОСОБА_6 в ДУ «Новгород-Сіверський УВП № 31».
Не погоджуючись з ухвалою суду захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2020 року скасувати та відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , звільнивши останнього з-під варти.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що в даному випадку взагалі відсутні будь-які з ризиків, передбачені ст. 177 КПК України, оскільки доводів про те, що обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватися від суду не надано, так як вони відсутні.
Ризик щодо впливу на свідка у цьому ж кримінальному провадженні ОСОБА_9 також не існує, виходячи з того, що вказана особа постійно перебуває під охороною поліції і вже неодноразово надавала показання як слідчому так і суду щодо відсутності на місці події ОСОБА_6 , що навпаки свідчить про те, що ОСОБА_9 являється свідком, який підтверджує непричетність обвинуваченого ОСОБА_6 до інкримінованих йому злочинів.
Підстав для перешкоджання з боку обвинуваченого ОСОБА_6 кримінальному провадженню будь-яким чином у сторони обвинувачення також немає, суду будь-які дані з даного приводу не надані.
Фактично, основною підставою для обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є тяжкість кримінальних правопорушень, які йому інкримінуються.
Також, сторона захисту звертає увагу на сталі соціальні зв`язки обвинуваченого ОСОБА_6 , який одружений, має малолітню дитину, батьків та постійне місце проживання. Крім цього, в ході досудового слідства у даному кримінальному провадженні, яке триває з 2015 року, обвинувачений ОСОБА_6 постійно з`являвся на всі виклики слідчого та суду, надав показання, не переховувався від слідства. У нього вдома та у автомобілі, який перебував у його користуванні, проводилися обшуки, які не надали органу досудового розслідування будь-яких доказів щодо його причетності до інкримінованих йому злочинів.
Крім того, в порушення ст. 199 КПК України у клопотанні сторони обвинувачення відсутній виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, є лише абстрактні посилання на наявність ризиків. Належних, допустимих та достатніх доказів існування таких ризиків сторона обвинувачення не надала, а тому клопотання, на думку сторони захисту, є необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам ст.ст. 184 та 199 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 392 КПК України, ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно ч. 3 ст. 422-1 КПК України апеляційні скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, розглядаються не пізніш як через три дні після їх надходження до суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.
До суду апеляційної інстанції надійшли клопотання учасників провадження про розгляд апеляційної інстанції без участі сторін.
Статтею 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Вирішуючи питання доцільності продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 суд першої інстанції врахував наявність обґрунтованої підозри, тяжкість обвинувачення, дані про його особу, в тому числі його вік, стан здоров`я та сімейний стан, а також врахував те, що ризики, зазначені в пунктах 1 та 3 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати.
Так, обвинувачений ОСОБА_6 , будучи обізнаним про тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим за інкримінованими статтями, може ухилятись та переховуватись від суду, а також незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.
Крім того, колегія суддів суду першої інстанції взяла до уваги практику ЄСПЛ, зокрема у рішенні Європейського суду у справі «Летельє проти Франції», щодо забезпечення не лише поваги до особистої свободи обвинуваченого, але і необхідності забезпечення високих стандартів охорони загальносуспільних інтересів.Також врахувала практику Європейського Суду з прав людини, висловлену у своєму рішенні від 10.02.2011р. у справі «Харченко проти України», згідно якої тримання під вартою може бути виправданим за наявності певного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до особистої недоторканості, а також у рішенні від 20.05.2010р. у справі «Москаленко проти України», де Європейський Суд зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду.
Враховуючи наведене, колегія суддів суду першої інстанції прийшла до висновку, що лише застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ефективно запобігатиме наявним ризикам та забезпечить належне виконання обвинуваченим ОСОБА_6 своїх процесуальних обов`язків під час судового розгляду.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що підстави, в зв`язку з наявністю яких був обраний обвинуваченому ОСОБА_6 даний запобіжний захід не відпали, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшилися.
На переконання колегії суддів апеляційного суду, вказані обставини кримінального провадження свідчать про неможливість обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, оскільки він не забезпечить належної поведінки останнього під час розгляду кримінального провадження.
Твердження сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються вищенаведеними доводами місцевого суду та не підтверджуються матеріалами кримінального провадження.
Посилання сторони захисту на те, що сама лише тяжкість можливого покарання не може бути підставою для обрання запобіжного заходу, є недоречними, оскільки окрім тяжкості можливого покарання враховується і можливість ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , в тому числі його вік, стан здоров`я та сімейний стан.
Доводи сторони захисту про наявність у обвинуваченого ОСОБА_6 міцних соціальних зв`язків в даному випадку не впливають на правильність висновків суду першої інстанції про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно останнього.
Твердження сторони захисту на порушення стороною обвинувачення ст. ст. 184, 199 КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду, а тому колегія суддів вважає ухвалу суду обґрунтованою, у зв`язку з чим підстав для її зміни чи скасування не вбачається.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвала оскарженню не підлягає.
С У Д Д І:
_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4