490/4500/20 11.09.2020
н/п 1-кс/490/3274/2020
Справа № 490/4500/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 вересня 2020 року м. Миколаїв
Слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0002450 відомості про яке 25.07.2020 внесено до ЄРДР про зміну запобіжного заходу:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Одеса, українцю, громадянину України, з вищою освітою, не одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 289 КК України,
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5
підозрюваний ОСОБА_4 , захисник ОСОБА_3
в с т а н о в и в :
Адвокат ОСОБА_3 , здійснюючи захист підозрюваного ОСОБА_4 , звернувся в порядку ст. 201 КПК України до слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва з клопотанням про зміну запобіжного заходу, в якому просив змінити підозрюваному ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт з наведених у клопотанні підстав.
В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник подане клопотання підтримали та просили задовольнити.
Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, оскільки ризики, які існували на момент застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою наразі не відпали.
Вислухавши учасників судового провадження, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, дослідивши матеріали провадження, оцінивши їх у сукупності з іншими доказами, слідчий суддя дійшов наступного.
Як вбачається з клопотання та доданих до нього матеріалів, слідчим відділом Центрального відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0002450, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.07.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.3 ст.289 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлений в ході досудового розслідування час, у невстановленому в ході досудового розслідування місці у ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 виник спільний злочинний умисел, направлений на незаконне позбавлення волі ОСОБА_9 , з корисливою метою, із застосуванням у подальшому до останнього фізичного насильства.
Так, у невстановленому місці та у невстановлений у ході досудового розслідування час, діючи умисно, за попередньою змовою ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 прийшли до згоди на незаконне позбавлення волі ОСОБА_9 з метою заволодіння майном останнього, із застосуванням фізичної сили.
Реалізуючи свій умисел, 25.07.2020 року приблизно о 14:00 год., більш точного часу у ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 прибули на парковку за адресою: м.Миколаїв, вул.Московська, буд.46, де побачили припаркований автомобіль марки «Porshe Macan S» з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_9 , та у салоні останнього на пасажирському сидінні перебуває сам ОСОБА_10 ..
Перебуваючи у вказаному місці у вказаний час, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , переконавшись, що за їх протиправними діями ніхто не спостерігає, підбігли до автомобілю марки «Porshe Macan S» з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , звідки з водійського місця висадили, шляхом застосування насильства товариша ОСОБА_10 ..
Після чого, ОСОБА_6 сів на водійське сидіння, а ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , у свою чергу сіли на заднє пасажирське сидіння та без будь-яких пояснень своїх дійсних намірів, незаконно заволоділи автомобілем марки «Porshe Macan S» з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , та почали свій рух у бік Одеської траси НОМЕР_2 , при цьому застосувавши насильство відносно ОСОБА_9 , шляхом нанесення йому по тілу ударів та прикривання обличчя невстановленим у ході досудового розслідування предметом.
ОСОБА_11 , перебуваючи в автомобілі «Porshe Macan S» з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , через короткий проміжок часу, який рахується хвилинами, звертаючи увагу на поведінку ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , не розуміючи куди його везуть, висловив своє небажання їхати разом із ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , і виявив бажання залишити автомобіль. Попросив зупинити його і випустити. ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою, відмовились зупинити автомобіль та відпустити ОСОБА_9 , продовживши рух автомобіля на швидкості, що позбавляло можливості ОСОБА_9 безпечно залишити автомобіль з власної волі. У подальшому, на автомобільній дорозі М17, автомобіль під керуванням ОСОБА_6 був зупинений працівниками поліції, якими були викриті злочинні дії останніх.
Таким чином, за версією органу досудового розслідування, у вказаний спосіб, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 незаконно позбавили волі ОСОБА_9 всупереч волі останнього.
Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлений в ході досудового розслідування час у невстановленому в ході досудового розслідування місці, у ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 виник спільний злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння автомобілем, що належить ОСОБА_9 , що завдасть потерпілому великої матеріальної шкоди, з корисливою метою, із застосуванням до останнього фізичного насильства.
Реалізуючи свій умисел, 25.07.2020 року приблизно о 14:00 год., більш точного часу у ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , та ОСОБА_8 прибули на парковку за адресою: м.Миколаїв, вул.Московська, буд.46, де побачили припаркований автомобіль марки «Porshe Macan S» з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_9 та у салоні останнього на пасажирському сидінні перебуває сам ОСОБА_10 ..
Перебуваючи у вказаному місці у вказаний час, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , переконавшись, що за їх протиправними діями ніхто не спостерігає, підбігли до автомобілю марки «Porshe Macan S» з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , звідки з водійського місця висадили, шляхом застосування насильства, товариша ОСОБА_10 ..
Після чого, ОСОБА_6 сів на водійське сидіння, а ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , у свою чергу сіли на заднє пасажирське сидіння, та без будь-яких пояснень своїх дійсних намірів, незаконно заволоділи автомобілем марки «Porshe Macan S» з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , та почали свій рух у бік Одеської траси НОМЕР_2 , при цьому застосувавши насильство відносно ОСОБА_9 , шляхом нанесення йому по тілу ударів та прикривання обличчя невстановленим у ході досудового розслідування предметом.
У подальшому на автомобільній дорозі М17, автомобіль під керуванням ОСОБА_6 був зупинений працівниками поліції, якими були викриті злочинні дії останніх.
25.07.2020 року ОСОБА_4 затримано в порядку ст.208 КПК України.
26.07.2020 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.3 ст.289 КК України.
Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 27.07.2020 року до підозрюваного ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 22.09.2020 року.
Вирішуючи питання про застосування до ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя встановив наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливого ухилення підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду; вчинення іншого кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні.
Разом із тим, сторона захисту вважає, що на теперішній час відсутні ризики, передбачені статтею 177 КПК України, оскільки органом досудового розслідування за місяць після повідомлення про підозру ОСОБА_4 вже проведені всі необхідні першочергові слідчі (розшукові) дії, у зв`язку з чим, підозрюваний ОСОБА_4 жодним чином не зможе вплинути на хід досудового розслідування, незаконно впливати на потерпілого та/або свідків.
ОСОБА_4 має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання характеризується позитивно, має міцні соціальні зв`язки, є членом громадської організації ГО «ФАЙТ ТІМ ІНСАЙТ», де виконує обов`язки тренера, за місцем роботи також характеризується позитивно, є кандидатом у майстри спорту з бойового самбо та займається у секції тайського боксу у клубі « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».
Окрім іншого, захисник вказує, що ОСОБА_4 є годувальником своєї родини та зобов`язаний утримувати непрацездатних мати та батька похилого віку, які є інвалідами другої групи, у зв`язку з чим вони потребують постійного нагляду.
Сторона захисту вважає, що за вказаних обставин, ураховуючи відсутність на теперішній час ризиків, що змусили слідчого суддю застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою, наявність у ОСОБА_4 міцних соціальних зв`язків, який має постійне місце проживання у м. Одеса, що є підставами для зміни ОСОБА_4 запобіжного заходу на інший у виді домашнього арешту, який забезпечить належну його процесуальну поведінку та надасть змогу йому пройти лікування та підтримувати стан здоров`я.
Наведені вище обставини захисник та підозрюваний ОСОБА_4 доводять письмовими доказами, які долучені до клопотання, дослідженні слідчим суддею та заслуговують на увагу.
Вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу керуюсь ч. 1 ст. 201 КПК України, якою передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.
Згідно зі змістом ст.ст. 131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам передбаченим ст.177 КПК України.
Відповідно п. 3 абз. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства" від 25.04.2003 року №4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки. В п. 13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.
Це можливо, коли особа немає постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень.
Відповідно до мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року №14-рп/2003 в справі №1-23/2003, тяжкість злочину законом не визначається, як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.
Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжких кримінальних правопорушеннях, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 289 КК України, що стало однією з підстав тримати його під вартою.
Проте, Європейський Суд звернув увагу на те, що сама по собі тяжкість злочину, у скоєнні якого підозрюється особа, не може бути безумовною підставою для обрання щодо цієї особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту (рішення ЄСПЛ у справі «Ніколова проти Болгарії»). В рішенні ЄСПЛ по справі «Ноймайстер проти Австрії», зазначено, що позбавлення волі особи (тримання під вартою) не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого в майбутньому вироку про позбавлення волі.
Відповідно до п. "с" ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 25.06.2020 року у справі "Лаврик та інші проти України" констатував порушення пункту 3 статті 5 Конвенції у зв`язку з незаконним та необґрунтованим триманням заявників під вартою під час досудового розслідування.
Європейський суд з прав людини вказав на системний характер порушень статті 5 Конвенції у зв`язку з тривалим та необґрунтованим триманням під вартою під час досудового розслідування, що було констатовано також у рішеннях у справах "Харченко проти України" та "Ігнатов проти України".
У цих рішеннях Європейський суд зауважив, що "тяжкість висунутих проти заявників обвинувачень і ризик їхнього переховування чи перешкоджання слідству згадувалися у первинних рішеннях про обрання їм запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Рішення викладені у загальних формулюваннях і містили повторювані фрази. З них не вбачалося, що суди належним чином оцінили факти щодо необхідності застосування такого запобіжного заходу за обставин різних стадій проваджень. До того ж з плином часу тривале тримання під вартою вимагає додаткового обґрунтування, проте суди його не навели. Вбачається, що національні суди не намагалися продемонструвати наявність конкретних фактів, які б доводили, що стверджуванні ризики переважали над принципом поваги до особистої свободи. Фактично тягар доведення було помилково перекладено на заявників. Зокрема, Суд зазначає, що національні суди неоднарозово обґрунтовували подальше тримання заявників під вартою посиланням на відсутність підстав для їхнього звільнення, тоді як пункт 3 статті 5 Конвенції передбачає застосування протилежного підходу і вимагає від національних органів влади наводити підстави для продовження строку тримання особи під вартою".
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що підозра ОСОБА_4 у вчиненні даних кримінальних правопорушень за відсутності фактичних даних, які б свідчили про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити його належної поведінки та виконання процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, не є підставою для найбільш суворої міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Оцінюючи виступ прокурора про відсутність підстав для зміни підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт через існування ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які на його думку продовжують існувати, суд констатує, що їх можливе настання прокурором жодним доказом не доведено.
Ризики такі як, переховуватися від органу досудового розслідування, суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, на даній стадії досудового розслідування є припущенням, оскільки, як зазначає захисник, а прокурор не спростовує, слідчі (розшукові) дії слідчим завершені, обшуки проведені, потерпілий, свідки допитані, а можливе настання ризиків, після спливу тридцяти денного строку з дня затримання підозрюваного прокурором жодним доказом не доведено.
Крім того, прокурором не доведено те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризику, такому як вчинити інше кримінальне правопорушення, який слідчий суддя вважає реальним.
Виходячи з доведеності обґрунтованості підозри в частині, наявності існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, враховуючи, що підозрюваний раніше не судимий, працює, має постійне місце проживання, позитивно характеризувався за місцем проживання, слідчий суддя визнає за можливе змінити йому запобіжний захід на більш м`який, ніж тримання під вартою.
Вирішуючи наведене питання, слідчий суддя у відповідності до ч. 1 ст. 178 КПК України враховує обставини та наслідки кримінального правопорушення, тяжкість можливого покарання, доведеність існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, особу підозрюваного, який за складених обставин довів про те, що ризики передбачені п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України на які посилається прокурор відпали, та вважає за належне змінити підозрюваному ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, який в повній мірі зможе запобігти доведеному під час розгляду клопотання ризику та гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.
Разом із цим, відповідно до ч. 5 ст. 202 КПК України у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про зміну запобіжного заходу на інший запобіжний захід, підозрюваний, ОСОБА_4 повинен бути негайно доставлений до місця свого проживання та звільнений.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176, 177, 183, 200, 201, 202, 369-372 КПК України, слідчий суддя
п о с т а н о в и в :
Клопотання адвоката ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу задовольнити.
Змінити ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт з забороною залишати житло цілодобово, за адресою: АДРЕСА_1 , строком до 26 вересня 2020 року.
Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою на визначений час до слідчого, прокурора, чи суду;
- цілодобово не відлучатися з місця свого проживання, без дозволу слідчого, прокурора чи суду;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свої паспорти для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну;
- носити електронний засіб контролю.
Підозрюваного ОСОБА_4 негайно доставити до місця проживання: АДРЕСА_1 , та звільнити.
Ухвалу суду направити для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1