ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/641/21 Справа № 207/317/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Дніпровського районного суду Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 грудня 2020 року в частині продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001672 щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз:
- 18 липня 2016 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України, до 1 року 1 місяця позбавлення волі,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України,
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_5
в режимі відеоконференції

захисника ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А :
За ухвалою Дніпровського районного суду Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 грудня 2020 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 17 лютого 2021 року, включно.
Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений перебуваючи на волі може зникнути від суду з метою уникнення покарання, незаконно впливати на свідків, а також вчинити інші кримінальні правопорушення.
В апеляції:
- обвинувачений ОСОБА_5 просить змінити запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту.
В обґрунтування вказує, що прокурором не доведено та не обґрунтовано існування заявлених ризиків. Також зазначає, що судом першої інстанції було порушено його право на захист, оскільки судове засідання було проведено за участі іншого захисника, якому він не довіряє.
Від прокурора ОСОБА_8 до апеляційного суду надійшла заява, в якому останній просить розглянути апеляційну скаргу за його відсутності, а тому, враховуючи положення Закону України Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо забезпечення виконання рішення Конституційного Суду України стосовно оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою № 1027-IX від 02 грудня 2020 року, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності прокурора, що узгоджується з положеннями ч. 4 ст. 422-1 КПК України.
Заслухавши обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
Суд першої інстанції врахував наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, а також існування ризиків переховування від органів досудового розслідування та суду, впливу на свідків, а також вчинення інших кримінальних правопорушень.
З таким висновком погоджується апеляційний суд, оскільки враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, дає підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики.
Колегія суддів також зважає, що ОСОБА_5 не вперше притягуються до кримінальної відповідальності, обвинувачуються у вчиненні ряду особливо тяжких кримінальних правопорушень, у тому числі у вбивстві, вчиненому за попередньою змовою групою осіб з метою приховати інше кримінальне правопорушення або полегшити його вчинення; а також у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, за які передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, а тому, останній може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, вчинити інше кримінальне правопорушення, або незаконно впливати на свідків.
Таким чином, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діянь, які інкримінуються останньому, та більш м`які запобіжні заходи, як на це вказує обвинувачений ОСОБА_5 в апеляційній скарзі, не забезпечать належної його процесуальної поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Даний висновок не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Зауваження обвинуваченого ОСОБА_5 як на підставу для зміни запобіжного заходу, на те, що суд першої інстанції, під час розгляду клопотання прокурора, залучив іншого захисника для здійснення його захисту, колегія суддів вважає безпідставними.
Так, згідно журналу судового засідання від 22 грудня 2020 року, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 перебувала в інших судових засіданнях, а тому, суд, з метою забезпечення виконання вимог кримінального процесуального законодавства щодо розгляду кримінальних проваджень у розумні строки, з метою реалізації права обвинуваченого на захист, а також з урахуванням того, що строк попереднього запобіжного заходу спливав 31 грудня 2020 року, забезпечив обвинуваченого захисником для участі в окремій процесуальній дії при розгляді клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою, що узгоджується з положенням ст. 49 КПК України.
Даних, які б свідчили про неналежне виконання захисником своїх обов`язків при здійсненні захисту ОСОБА_5 під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у суді першої інстанції, самим обвинуваченим не наведено та апеляційним судом не встановлено.
З огляду на викладене, апеляційний суд прийшов до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, вмотивованою та не підлягає скасуванню, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпровського районного суду Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 грудня 2020 року в частині продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4