30 грудня 2020 року м. Запоріжжя
Свої вимоги слідчий мотивує викладеними у клопотанні обставинами, посилаючись на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06.05.2019 у справі №331/4782/18 залишеним в силі постановою Запорізького апеляційного суду від 13.08.2019, задоволено позов прокуратури Запорізької області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до Міністерства аграрної політики та продовольства України, ОСОБА_5 , третя особа ДП «Бердянське агроторгове підприємство» про визнання недійсним договору купівлі-продажу, повернення державного майна. Зобов`язано ОСОБА_5 повернути державі в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України нерухоме майно, розташоване за адресою: вул. Святого Миколая (Артема), 53 у м. Запоріжжя. Рішення суду набрало законної сили та наразі перебуває на стадії примусового виконання. У ході примусового виконання зазначеного судового рішення встановлено, що нерухоме майно, яке підлягало поверненню у державну власність, знесено.
Товариством «Сайлент Девелоп» 25.05.2019 отримано містобудівні умови та обмеження на будівництво багатофункціонального комплексу з вбудованими житловими приміщеннями по АДРЕСА_1 .
Земельна ділянка, що передана в оренду та на якій планується будівництво, розташована у виробничо-комерційній зоні (ВКВ-І) відповідно до Плану зонування території м. Запоріжжя, затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 28.02.2018 №75. Розташування у цій зоні багатоквартирних житлових будинків допускається лише за умови обов`язкового розроблення детального плану території. Разом з цим, опрацюванням даних відкритих джерел установлено, що детальний план зазначеної території не розроблявся.
Окрім цього, відповідно вказана земельна ділянка знаходиться в історичному ареалі міста Запоріжжя, що визначає певні обмеження в її використанні.
Зруйнована будівля за адресою: вул. Святого Миколая (Артема), 53 є об`єктом культурної спадщини та містобудування «Олександрівський спиртоочисний завод» і входить до Приблизного переліку будівель другої половини ХІХ століття початку ХХ століття, що мають архітектурну, містобудівну та історичну цінність на підставі рішення виконавчого комітету Запорізької обласної ради народних депутатів від 26.12.1989 №363 «Про створення історико-культурної Заповідної території «Старий Олександрівськ». Межі ареалу «Старий Олександрівськ» також відображені на Плані зонування території м. Запоріжжя, визначені в Історико-культурному опорному плані м. Запоріжжя. Місто Запоріжжя віднесено до історичних населених місць на підставі наказу Мінкультури від 31.07.2012 №814. Разом з цим, Міністерством культури України дозвіл на проведення будь-яких робіт по вул. Святого Миколая, 53 у м. Запоріжжя не надавався. Так, Департамент культури і туризму Запорізької міської ради веде облік, координує заходи щодо охорони та збереження пам`яток історії та культури, здійснює контроль за збереженням пам`яток історії та культури на відповідній території. Департамент архітектури та містобудування міської ради забезпечує дотримання законодавства у сфері охорони культурної спадщини, державних стандартів, норм і правил забудови в межах історичних ареалів міста, погоджує відповідну містобудівну документацію.
У судове засідання слідчий та прокурор не з`явилися, на задоволенні клопотання слідчий наполягає, про що надав відповідну заяву.
Дослідивши клопотання про арешт майна та додані до нього матеріали, слідчий суддя вважає за доцільне повернути його прокурору для усунення недоліків відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України, оскільки в порушення вимог ст. 171 КПК України у клопотанні не зазначена відповідне обґрунтування, підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна виходячи з наступного.
Згідно з пунктом 7 частини другої статті 131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. Пунктом 1 частини третьої статті 132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до статей 94, 132, 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Такі дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням про арешт майна, оскільки згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже, суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Згідно з частиною першою статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до статті 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач. У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Зі змісту норм Глав 10 та 17 КПК правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та відповідно накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.
Однак, щодо обставин, які підлягають встановленню за ст.364 КК матеріали клопотання про накладення арешту відомостей не містять, що унеможливлює встановленню правової підстави для арешту майна.
Також, в описі встановлених органом досудового розслідування обставин, зазначених у клопотанні вказано про встановлення певних обставин на підставі судових рішень. Однак, в порушення вимог п. 1,3 ч. 2 ст. 171 КПК України, до клопотання про арешт майна не додано оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання щодо підстав і мети арешту відповідно до положень ст. 170 КПК України, а ті документи, які додані до клопотання не завірені належним чином.
При цьому, з опису обставин вказаних у клопотання зазначається, що предметом судових рішень була не земельна ділянка, а нерухоме майно, розташоване на земельній ділянці за адресою: м.Запоріжжя, вул. Святого Миколая, 53 у м.Запоріжжя, яке згідно опису обставин клопотання підлягає поверненню державі, яке є об`єктом культурної спадщини і знесено без передбаченого дозволу.
При цьому слідчий суддя наголошує, що сам по собі факт внесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 364 КК України в розумінні положень ст. 170 КПК України не є підставою для накладення арешту.
В порушення п. 1,3 ч. 2 ст. 171 КПК України, в клопотанні чітко не визначено підстави, мету та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна, конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження таким майном, у тому числі і щодо того, що на земельній ділянці ведеться будівництво та наявність ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст. 170 КПК України.
До того ж, згідно ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
На переконання слідчого судді, слідчий, звертаючись з клопотанням про арешт майна в рамках кримінального провадження з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 364 КК України, без зазначення конкретної мети, повинен надати слідчому судді не тільки відомості, які вказували на те, що майно є речовим доказом у кримінальному провадженні або ж відповідає критеріям ст. 98 КПК України, а й підтвердити та обґрунтувати необхідність накладення арешту в обраний слідчим спосіб, з урахуванням завдань арешту майна, визначеним ст. 170 КПК України та наслідкам арешту майна для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
В клопотанні поставлено питання про арешт майна, з метою забезпечення збереження його як речового доказу.
Разом з тим, в клопотанні не обґрунтовано, які саме ознаки речових доказів містить вказане майно у кримінальному провадженні, яке розслідується за ч.1 ст.364 КК України, яке саме доказове значення має вищевказане майно, з огляду на правову кваліфікацію правопорушення, відомості про яке внесені до ЄРДР, в якості доказу чого саме (події кримінального правопорушення, засобу чи способу, або ж предмету посягання, тощо) і яким чином вказане майно може бути використано в цьому кримінальному провадженні, що позбавляє можливості слідчого суддю перевірити відповідність зазначеного в клопотанні майна критеріям ст. 98 КПК України, а відтак, і що накладення арешту на майно має на меті запобігання можливості його пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, тобто забезпечення збереження речових доказів.
З тексту клопотання слідчого вбачається, що воно складається з викладення скороченого змісту фактичних обставин кримінального правопорушення, встановлених органом досудового розслідування та посилань на положення КПК України без належного обґрунтування співвідношення вказаних положень процесуального закону з фактичними обставинами даного кримінального провадження за ч.1 ст.364 КК України.
Слідчий суддя зауважує, що арешт майна накладається не з метою охорони чи збереження майна від чиїхось посягань, а у випадку, якщо це майно є речовим доказом і без його накладення у слідчого можуть виникнути складнощі, в отриманні цих доказів, внаслідок його знищення, відчуження.
Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Окрім того, згідно до ч.4 ст.173 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
При цьому, варто уваги, що заборона певний особам, як про те вказано у клопотанні, вчиняти будь які дії, виходить за межі вимог ч. 11 ст. 170 КПК України та не входить до компетенції слідчого судді.
Вищевказані суперечності унеможливлюють вирішення питання слідчим суддею про арешт майна, слідчий суддя позбавлений можливості перевірити та врахувати правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для третіх осіб, що є обов`язком слідчого судді в розумінні ч. 2 ст.173 КПК України.
Крім того, слідчий суддя звертає увагу на вимоги ст. 173 КПК України, відповідно до яких слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст. 170 КПК України.
У відповідності до ч.3 ст.172 КПК України, слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.
За таких обставин, слідчий суддя вважає за необхідне повернути клопотання про арешт майна для усунення недоліків.
На підставі наведеного, керуючись ст. 170-172 КПК України
Встановити строк для усунення недоліків - 72 години.
Копію ухвали про повернення клопотання невідкладно надіслати слідчому та прокурору.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Орджонікідзевського
районного суду м.Запоріжжя ОСОБА_1