Справа №:755/1562/17
Провадження №: 1-кп/755/134/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" серпня 2020 р. колегія суддів Дніпровського районного суду м.Києва у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі: ОСОБА_4 ,
за участю прокурора: ОСОБА_5 ,
за участю захисників: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
за участю обвинувачених: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
провівши судове засідання у кримінальному провадженні №0008207 від 12 червня 2016 року по обвинуваченню обвинуваченню ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.146 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.3 ч.2 ст.115, ч.3 ст.146 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.9 ч.2 ст.115, ч.3 ст.146 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:
В провадження Дніпровського районного суду з Київської місцевої прокуратури №4 надійшов обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0008207, по обвинуваченню ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.146 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.3 ч.2 ст.115, ч.3 ст.146 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.9 ч.2 ст.115, ч.3 ст.146 КК України.

Адвокат ОСОБА_6 заявив клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з носінням електронного засобу контролю, посилаючись на те, що на даний час вина ОСОБА_9 не доведена, на даний час затягується розгляду справи, хоча це не вина суду, прокуратури, а вина всієї судової та правоохоронної системи, до якої входять в тому числі експертні установи. Обвинувачені тривалий час перебувають під вартою, не їх вина, що експертиза тривалий час не проводиться. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ненадання належної медичної допомоги прирівнюється до тортур. ОСОБА_9 має вкрай незадовільний стан здоров`я, він не отримує належну медичну допомогу, судові засідання відбуваються лише для продовження строків тримання під вартою, яке перейшло в автоматичне без реальної переоцінки ризиків, які суд має переглядати при розгляді питання доцільності, а тому відсутні підстави для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Прокурор заперечив проти задоволення клопотання адвоката щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу, виходячи з тяжкості злочину у вчиненні якого він обвинувачується та наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, що були враховані при обранні йому запобіжного заходу, наявність яких продовжує існувати та на даний час не зменшилась, оскільки обвинувачений може ухилитись від кримінальної відповідальності, може перешкодити встановленню істини по справі, незаконно впливати на іншого обвинуваченого ОСОБА_10 , перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та може продовжити злочинну діяльність.

Обвинувачений ОСОБА_9 підтримав клопотання свого адвоката та просив також його задовольнити, з урахуванням погіршення стану його здоров`я.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав клопотання адвоката ОСОБА_6 та просив його задовольнити.

Вислухавши клопотання адвоката, вислухавши думку прокурора та обвинувачених, колегія суддів приходить до наступного.

Так, статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 строку тримання під вартою, суд виходив не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, зокрема: запобігання спробам обвинувачених переховуватися від суду, впливати на свідків, іншого обвинуваченого ОСОБА_10 .

Відповідно до вимог п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Як вбачається з даних обвинувального акту ОСОБА_9 , до якого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.146, п.9 ч.2 ст.115 КК України, одне з яких відноситься до особливо тяжких, за вчинення якого передбачене покарання лише у виді позбавлення волі на строк від 10-ти до 15 років або довічне позбавлення волі.
Враховуючи ступінь тяжкості вищезазначених злочинів, ч.3 ст.146, п.9 ч.2 ст.115 КК України, один з яких відноситься до особливо тяжких злочинів, суворість, передбаченого законом покарання, суспільно-небезпечний характер діянь у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_9 та наслідки, що настали від кримінального правопорушення у вигляді смерті потерпілої, особу обвинуваченого, який не працює, неодружений, не має стійкий соціальних зв`язків, не має місця проживання, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, колегія суддів приходить до висновку, що наявність ризиків, передбачених положеннями ст.177 КПК України, продовжує існувати, а тому з метою запобігти спробам обвинуваченого ухилитись від суду, перешкодити встановленню істини по справі шляхом впливу на іншого обвинуваченого ОСОБА_10 , продовжити злочинну діяльність, а також з метою забезпечення виконання процесуальних рішень, вважає за доцільне збереження на даний час обраного обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_9 .
Щодо доводів захисника та обвинуваченого про погіршення стану здоров`я обвинуваченого, то відповідно до положень ст.ст. 11, 21 Закону України «Про попереднє ув`язнення», Наказу Державного департаменту України з питань виконання покарань №192 від 20.09.2000 року обов`язок по забезпеченню медичним обслуговуванням осіб, які утримуються під вартою, покладається на адміністрацію місця попереднього ув`язнення.
Об`єктивних даних, які б свідчили про неможливість утримання обвинуваченого в умовах слідчого ізолятора, суду не надано.
А тому клопотання адвоката ОСОБА_6 який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю не підлягає задоволенню.
Керуючись вимогами ст.ст.201, 331, 369 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Відмовити в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали буде проголошено 07.08.2020 року о 20 годині 00 хвилин.

Головуючий суддя:
Судді: 1. 2.