Справа № 127/9767/14-к
Провадження №11-кп/801/1189/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 жовтня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 26 серпня 2020 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000524 від 17.12.2013 якою щодо обвинуваченого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, одруженого, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України,
відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який та продовжено строк тримання під вартою на 60 діб, з 26.08.2020 року по 24.10.2020 року,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

В провадженні колегії суддів Вінницького міського суду Вінницької області перебувають матеріали кримінального провадження №0000524 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою на 60 діб. Повідомив, що вироком Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_8 , було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, в подальшому ухвалою Вінницького апеляційного суду запобіжний захід у вигляді тримання під вартою було продовжено. У даному кримінальному провадженні існують ризики передбачені ч.1 ст.177 КПК України, зокрема: переховування обвинуваченого від суду, оскільки ОСОБА_8 , усвідомлює тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винним в інкримінованому кримінальному правопорушенні; незаконного впливу обвинуваченого на потерпілого оскільки згідно ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Перебуваючи на волі ОСОБА_8 матиме можливість незаконно впливати на потерпілого з метою створення сприятливих для себе умов; вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_8 , на протязі тривалого часу не працює, постійного джерела доходів не має, що вказує на те, що злочини пов`язані з шахрайством є одним з його джерелом доходів.

Також зазначив, що застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу не може запобігти вищевказаним ризикам, оскільки особисте зобов`язання, є недостатньо дієвим запобіжним заходом, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та міру можливого покарання, особу підозрюваного, його репутацію та соціальні зв`язки, особиста порука, не може бути застосована, оскільки у ОСОБА_8 , відсутні поручителі, які заслуговують на довіру та зможуть доставити останнього до суду на першу вимогу, застава, не може бути застосована оскільки у ОСОБА_8 відсутнє постійне місце роботи та необхідні кошти, домашній арешт, є недостатньо суворим запобіжним заходом, оскільки ОСОБА_8 , враховуючи тяжкість злочину може переховуватися від суду, а також враховуючи складність контролю за виконанням обвинуваченим покладених на нього обов`язків під час такого запобіжного заходу.

Тому всі вищевказані обставини, у своїй сукупності, на думку прокурора, свідчать про те, що застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_8 , в рамках даного кримінального провадження є недоцільним та малоефективним, оскільки вони не можуть запобігти наявним ризикам. Беручи до уваги те, що ОСОБА_8 , обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину шахрайство, заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, вчинене в особливо великих розмірах, що свідчить про антисоціальну поведінку підозрюваного та те, що він перебуваючи на волі може продовжити свою злочину діяльність з метою незаконного збагачення, вчинити інше кримінальне правопорушення, що підтверджується характером кримінального правопорушення. Крім того, ОСОБА_8 , офіційно не працює, не має постійного джерела доходів, що вказує на те, що злочини пов`язані із шахрайством є одним із джерел його доходу, не має стійких соціальних зв`язків, тобто може переховуватись від суду, перешкоджати в розгляді кримінального провадження іншим чином, що передбачено ризиками визначеними у п.п.1,3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України та беручи до уваги, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти зазначеним ризикам, просив суд продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком 60 діб.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26 серпня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який. Клопотання прокурора ОСОБА_6 задоволено. Продовжено ОСОБА_8 строк тримання під вартою на 60 діб, тобто з 26.08.2020 по 24.10.2020 року.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 26.08.2020 року скасуватита постановити нову, якою скасувати йому запобіжний захід і звільнити своєю ухвалою його з-під варти.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та незаконною з тих підстав, що у зв`язку з неодноразовим скасуванням судових рішень відносно нього як судом апеляційної, так і касаційної інстанції, вважає, що в супереч законодавству України його безпідставно утримують під вартою майже сім років. Своєї вини в інкримінованому йому злочині він не визнає.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 подану ним апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Захисник ОСОБА_7 апеляційну скаргу свого підзахисного підтримала в повному обсязі і також просила її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, так як вважає її законною та обґрунтованою. Зауважив, що обвинувачений такими своїми неодноразовими клопотаннями лише затягує судовий розгляд кримінального провадження. Крім того, судовий розгляд перебуває на стадії перед судовими дебатами.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, виступи обвинуваченого та його захисника, прокурора, дослідивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положенням ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Так, відповідно до вимог ст.2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не булла піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження булла застосована належна правова процедура.
За частиною першою та п.9 ч.2 ст.131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.
Положенням ч.3 ст.331 КПК України визначено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання про доцільність продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.
Вирішуючи питання щодо продовження строків тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Дані вимоги закону при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_8 судом були дотримані.
Вирішуючи питання щодо відмови в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який та продовження останньому строку тримання під вартою на 60 діб з 26.08.2020 року по 24.10.2020 року, колегія суду першої інстанції, що також знайшло своє підтвердження в апеляційному суді, виходила з того, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти власності, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, що може спонукати обвинуваченого до втечі, намагання уникнути покарання або незаконно впливати на потерпілого, свідків, у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу, тому враховуючи, що судовий розгляд кримінального провадження не завершено та остаточне рішення не винесено, дійшла до висновку, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, у зв`язку з чим вважала за доцільне залишити обвинуваченому раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Суд вважав, що встановлені під час розгляду клопотання обставини є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам, тому переконався в доцільності задоволення клопотання прокурора та продовженні обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою на 60 діб.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність продовження раніше обраного строку тримання під вартою, що є винятковим запобіжним заходом обраного відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, яке відповідно ст.12 КК України, віднесено до особливо тяжких.

Це також узгоджується з нормою п.4 ч.2 ст.183 КПК України, за змістом якої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги обвинуваченого щодо можливості застосування відносно нього менш суворого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою,так як при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує також і тяжкість звинувачення.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Наряду з вказаним, у п.42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Фактичні обставини інкримінованого підозрюваному ОСОБА_8 кримінального правопорушення, умисного особливо тяжкого злочину свідчить про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, даними про особу обвинуваченого, а також те, що судовий розгляд у даному кримінальному провадженні перебуває на стадії судових дебатіввказують на обґрунтованість продовження останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість продовження тримання ОСОБА_8 під вартою, або ж про інші обставини, які б переважили встановлені ризики.
Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
При цьому, наявність у обвинуваченого постійного місця проживання на території Вінницької області Вінницького району та тривале перебування його під вартою не є безумовними підставами для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вказані обставини не мають такого ступеню довіри, які можуть бути враховані судом, як такі, що мають запобіжний вплив на поведінку обвинуваченого, та не є такими, що спростовують встановлені судом ризики. Також ОСОБА_8 не може не усвідомлювати імовірність визнання його вини за висунутим йому обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.
Таким чином, колегія суддів вважає, що встановлені судом першої інстанції обставини у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушенняу вчинені якого обвинувачується ОСОБА_8 дають підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.
Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
З огляду на викладене, колегія суддів переконана, що суд першої інстанції, розглядаючи клопотання щодо продовження строків тримання під вартою відносно обвинуваченого всебічно з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування виняткового запобіжного заходу, тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винною, а також існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, його поведінку, встановив наявність підстав для застосування найбільш суворого запобіжного заходу, та дійшов вмотивованого висновку про задоволення клопотання прокурора щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відмови захиснику про зміну останньому вказаного запобіжного заходу на більш м`який.
Таким чином, колегія суддів приходить до переконання, що з метою забезпечення закінчення судового слідства по даному кримінальному провадженню, колегія суду першої інстанції обґрунтовано продовжила строк дії відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою так, як більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання вказаних вище ризиків та не забезпечать належного виконання покладених на нього обов`язків.

Керуючись ст.ст.199, 404, 405, 407 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 26 серпня 2020 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000524 від 17.12.2013, якоювідносно обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України продовжено строк тримання під вартою - залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4