У Х В А Л А
Іменем України
16.10.2020 м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі :
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
адвоката ОСОБА_4
представника медичного закладу лікуючого лікаря психіатра ОСОБА_5

розглянувши заяву заступника генерального директора з експертизи Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» ОСОБА_6 на предмет продовження застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом хворому

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

мешканцю

АДРЕСА_1 ,

який скоїв суспільно небезпечні діяння,

передбачені ч. 1 ст. 187 та ст. 394 КК України,-

встановив:

Заступник генерального директора з експертизи Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» ОСОБА_6 звернувся в суд із письмовою заявою на предмет продовження застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом хворому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтовуючи заяву покликається на те, що у Комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» з 14.08.2018 (з моменту госпіталізації) до даного часу відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовуються примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом згідно Ухвали Франківського районного суду м. Львова від 16.03.2018, що були продовжені ухвалами Франківського районного суду м. Львова від 16.10.2018р., 20.06.2019р., 07.10.2019р., 02.04.2020р.

За матеріалами заяви, - 23.02.2017 року, близько 10 год. 00 хв., ОСОБА_7 здійснив втечу із спеціалізованого лікувального закладу, а саме із стаціонарного чоловічого відділення № 23 для примусового лікувального психічно хворих (із звичайним наглядом) КЗ ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», що по вул. Кульпарківській, 95 у м. Львові, де перебував згідно Ухвали Галицького районного суду м. Львова від 15.12.2016 року, якою до нього було застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, як до особи, що вчинила суспільно небезпечного діяння, передбачене ч. 1 ст. 187 КК України.

За фактом втечі із лікувального закладу, було відкрито кримінальне провадження за ст. 394 КК України.

У зв`язку з попереднім кримінальним провадженням (за ст. ч. 1 ст. 187 КК України) проходив стаціонарну судово-психіатричну експертизу (Висновок судово-психіатричного експерта № 175 від 16.11.2016р.). Експертна комісія прийшла до висновку, що: « ОСОБА_7 страждає хронічним психічним захворюванням у формі параноїдної шизофренії з вираженим змінами (дефектом) особистості, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованих йому дій він також страждав хронічним психічним захворюванням у формі параноїдної шизофренії з вираженими змінами (дефектом) особистості, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За своїм психічним станом потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді поміщення до психіатричної лікарні із звичайним наглядом».

За кримінальним провадженням ( за ст. 394 КК України) судово-психіатрична експертиза не проводилась.

16.03.2018р. Франківський районний суд м. Львова постановив Ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом хворому ОСОБА_7 , що була отримана лікувальним закладом 20.04.2018р. вх. № 710/01.4.18.

Однак, на той час ОСОБА_7 в закладі на лікуванні не перебував, оскільки 20.02.2018р. на виконання Ухвали Франківського районного суду м. Львова від 01.02.2018р., ОСОБА_7 був виписаний для застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

14.08.2018р. пацієнт був доставлений до приймального відділення лікувального закладу бригадою ШМД № 5, у зв`язку з загостренням психічного стану: висловлював ідеї суїцидального характеру («дайте пістолет, мені треба застрелитись, або дайте якусь таблетку, щоб я вмер»), розмовляв сам з собою, перестав вживати їжу та воду, не доглядав за собою, відмічалися численні стереотипії.

У зв`язку з тим, що 20.04.2018р. канцелярією установи було отримано та зареєстровано копію Ухвали Франківського районного суду м. Львова від 16.03.2018 року про застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, він був одразу госпіталізований до 23-го відділення для виконання вищезгаданої Ухвали.

На момент госпіталізації пацієнт був доступний малопродуктивному контакту, на запитання відповідав після нетривалої паузи, коротко, часто не по суті, зісковзував до власних переживань, які подавав непослідовно. Увага була фіксована на власних хворобливих переживаннях, які мали абсолютний пріоритет. Мислення було паралогічне, непослідовне, резонерське, з розривами та маячними ідеями стосунку та відношення. Також висловлював ідеї суїцидального характеру («дайте пістолет, мені треба застрелитись, або дайте якусь таблетку, щоб я вмер»). Інтелект загалом відповідав віку та отриманій освіті. Емоційно був маловиразний, холодний, гіпомімічний, тривожний, насторожений, внутрішньо напружений, замкнений, аутичний. Настрій був знижений. Пацієнт відмовлявся від їжі та води, мотивуючи це тим, що «організм не приймає, все викидає, а якщо поїсть, то буде знову на штани виходити». Критика до своєї поведінки, хворобливого стану була повністю відсутня.

У зв`язку з тим, що пацієнт на другий день після госпіталізації продовжував відмовлятись від прийому їжі та води, також відмічалися затримка сечі, що становило ризик для життя пацієнта, він був переведений до відділенні інтенсивної терапії та реанімації № 22, де перебував до 20.08.2018р. За цей час пацієнт пройшов курс електросудомної терапії (5 сеансів), отримував транквілізатори (р-н Сібазону) та інфузійну терапію. Внаслідок проведених лікувальних заходів стан пацієнта покращився та стабілізувався, пацієнт знову почав самостійно харчуватись та пити, був переведений назад до 23-го відділення.

Протягом першого часу перебування на стаціонарному лікуванні в 23-му відділенні ОСОБА_7 був аутичним, заглибленим у власні переживання, ні з ким з інших хворих в контакти не вступав, тримався усамітнено, переважно в межах свого ліжка; при розмовах висловлював маячні ідеї стосунку. Був повністю некритичним до свого стану, щодо скоєного - уникав даної теми розмови.

На підставі ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» ОСОБА_7 неодноразово (13.09.2018р., 12.03.2019р., 10.09.2019р., 06.03.2020р., 03.09.2020р.) оглядався комісіями лікарів-психіатрів установи, які щоразу приходили до висновку про необхідність продовження застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Відповідні заяви на предмет продовження застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом хворому ОСОБА_7 були надіслані на адресу Франківського районного суду м. Львова та задоволені Ухвалами від 16.10.2018р., 20.06.2019р. та 07.10.2019р. та 02.04.2020р. примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом хворому ОСОБА_7 були продовжені.

На фоні проведеного комплексного обстеження та лікування - нейролептиками (Трифтазин, Аміназин, Рисполепт, Риспаксол, Азапін), транквілізаторами (р-н Сібазону), курсом електросудомної терапії (5 сеансів), загальнозміцнюючим та симптоматичним лікуванням, вітамінотерапією, та реабілітаційних заходів у межах відділення: перегляд телепередач, прогулянки по внутрішньому дворику відділення, - психічний стан пацієнта в деякій мірі покращився та дещо стабілізувався: впорядкувався в поведінці, покращився нічний сон, на тривалі періоди відновився апетит. Залишалися фрагментарні маячні ідеї відношення, нанесення шкоди та впливу на тлі паралогічності, різноплановості, розірваності мислення. Режиму у відділенні не порушував, виконував вказівки та рекомендацій медперсоналу. Лікування протягом усього періоду перебування в стаціонарі приймав під наглядом медичного персоналу. Однак причини госпіталізації пояснити не міг. Періодично висловлював побажання відмінити призначене лікування, що в цілому свідчить про повну відсутність критики до стану свого здоров`я та необхідності постійного прийому підтримуючого лікування. В емоційній сфері сплощений, неадекватний, парадоксальний. Вольові процеси виражено знижені. З оточуючими майже не спілкувався, час проводить в основному усамітнено. Коло інтересів значно знижене. До реабілітаційних заходів самостійно не залучався. Антисоціальних тенденцій з моменту госпіталізації до даного часу не виявляв та не виявляє. Конфліктних ситуацій не створював, з іншими пацієнтами та медичним персоналом не конфліктував. До скоєного критика практично відсутня. На перший план виступають ознаки вираженого дефекту внаслідок безперервного шизофренічного процесу.

Таким чином, досягти стану ремісії (значного послаблення хворобливого процесу) до даного часу не вдалося.

На підставі ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» 03.09.2020р. ОСОБА_7 був оглянутий комісією лікарів-психіатрів (Висновок комісії лікарів-психіатрів щодо особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру № 52 від 03.09.2020р.), що прийшла до висновку: «на момент огляду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді параноїдної шизофренії, безперервний тип перебігу з вираженими змінами (дефектом) особистості. Враховуючи наявність продуктивних змін в сфері мислення у вигляді фрагментарних маячних ідей відношення, впливу, відсутності критики до стану свого здоров`я та скоєного, відсутності розуміння необхідності прийому постійного підтримуючого лікування, потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом».

Покликаючись на ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу», заявник просить суд продовжити застосування примусових заходів медичного характеру хворому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

В судовому засіданні представник лікувального закладу заяву підтримав, пояснення надав аналогічні викладеним у заяві.

ОСОБА_7 у судовому засіданні проти продовження лікування заперечив, вважає себе здоровим, зазначає, що жив би в ссетри, ліки приймав би сам, але стан від ліків не змінюється.

Адвокат в судовому засіданні не заперечуючи висновки експертів, вважає, що її підзахисний міг би проходити лікування амбулаторно.

Прокурор в судовому засіданні заяву підтримала, звернувши увагу суду на недостатню критику хворого щодо вчинених ним кримінальних правопорушень.

Суд заслухавши доводи та пояснення сторін, приходить до висновку, що вина хворого в інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується матеріалами справи та поясненнями самого хворого.

Його хворобливий стан та необхідність продовження лікування підтверджуються неадекватністю сприйняття фактичних обставин, відсутністю критики як до вчиненого, так і до підстав і обставин його лікування, висновком комісії лікарів психіатрів № 52 від 03.09.2020 року.

Відтак, суд приходить до висновку, що заява є вмотивованою та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 95 КК України, ст. 19 Закону України Про психіатричну допомогу, статтями 20, 49, 52, ст. 369-372, 506, 507, 512, 514 КПК України,-

постановив:

Заяву заступника генерального директора з експертизи Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» ОСОБА_6 щодо продовження примусових заходів медичного характеру хворому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.
Продовжити застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання стаціонарної психіатричної допомоги у примусовому порядку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який до поміщення у лікарню проживав та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , котрий скоїв суспільно небезпечні діяння, передбачені ч. 1 ст. 187 та ст. 394 КК України.
На ухвалу може бути подано апеляцію протягом 7 днів з часу її проголошення до Львівського апеляційного суду. Оскарження ухвали не зупиняє її дії.

Суддя ОСОБА_8