ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 липня 2020 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду в складі:

Головуючого ОСОБА_1

Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
розглянула у відкритому судовому засіданні за участю прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , матеріали справи у кримінальному провадженні №0001387 від 17.10.2019 р., за апеляційною скаргою захисника - адвоката ОСОБА_6 , діючого в інтересах ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, на ухвалу Садгірського районного суду м. Чернівців від 08 липня 2020 року про продовження строку тримання під вартою,-

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора і продовжено строк тримання під вартою строком на 60 днів з 08.07.2020 р. по 05 09.2020 р. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , тимчасового мешканця АДРЕСА_2 , одруженого, має на утриманні малолітню дитину 2013 року народження, непрацюючого, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України.
Визначений судом розмір застави залишено без змін.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу районного суду про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави в сумі 2 000 000 (два мільйони ) грн. та обрати інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме, заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб або домашній арешт.
Обґрунтовує свої апеляційні вимоги тим, що суд в своєму рішенні не мотивує про існування ризиків на які вказує прокурор у клопотанні про продовження строку тримання під вартою, а тільки зазначає про їх наявність.
Вважає, що суд при продовженні запобіжного заходу його підзахисному не надав належної та неупередженої оцінки всім обставинам справи в їх сукупності та не обґрунтував в ухвалі суду про недостатність застосування більш м`яких

Провадження № 11-кп/822/356/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_8
Категорія ст.183 КПК України Доповідач ОСОБА_1
запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.
Також зазначає, що судом не було вказано який саме розмір застави був застосований його підзахисному на досудовому розслідуванні та який розмір застави збережено на даний час, а також не вказав у своєму рішенні на конкретні обов`язки, передбачені ст.194 КПК України.
Вважає, що визначений на досудовому розслідуванні і залишений без змін ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівців від 08.07.2020 р. альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 2 000 000 (два мільйони) грн. є непомірним для ОСОБА_7 та нічим не обґрунтований.
А тому, враховуючи дані, що характеризують особу та майновий стан обвинуваченого, вважає, що призначена судом застава підлягає зменшенню.
Заслухавши доповідь судді, думку захисника обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обсязі, доводи прокурора, який вважає ухвалу районного суду законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.
Частина 3 ст.331 КПК України передбачає, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Ухвалюючи рішення про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, районний суд повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, передбаченим статтями 177 178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.
За змістом п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосовано до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
На думку колегії суддів, дані вимоги закону при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 судом першої інстанції були дотримані повністю.

Як вбачається з матеріалів справи, що під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001387 за ч.3 ст.307 КК України до ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 15.12.2019 р., який в подальшому його неодноразово було продовжено ухвалами районного суду, останній раз до 11.07.2020 р.
На даний час, на розгляді Садгірського районного суду м. Чернівців перебувають матеріали кримінального провадження №0001387 від 17.10.2019 р. з обвинувальним актом щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України. Строк дії ухвали про продовження йому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою закінчувався.
Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою мотивовано тим, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України та ризики, які були враховані при обранні останньому міри запобіжного заходу на досудовому розслідуванні не зменшились, а застосування більш м`якого запобіжного заходу не може запобігти таким ризикам.
Суд першої інстанції, задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 вірно зазначив, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України немає.
Крім того, колегія суддів зазначає і на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, а також, що вказаний злочин, відповідно до ст.12 КК України відноситься до особливо тяжкого.
Також апеляційний суд враховує і характер кримінального правопорушення та кількість епізодів у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , сукупність всіх обставин, передбачених ст.178 КПК України, а також наявність доведених прокурором ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме, що останній може переховуватись від суду, покинути тимчасове місце проживання в м. Чернівці з метою уникнення кримінальної відповідальності, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновками, зробленими судом першої інстанції та вважає, що застосування іншого, більш м`якого виду запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, або звільнення останнього з - під варти не буде достатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Щодо доводів сторони захисту про те, що суд, вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу ОСОБА_7 не визначив розмір застави та обов`язки, передбачені ст.194 КПК України, то з аналізу норм чинного КПК України слідує, що застава є безстроковим запобіжним заходом і закон не передбачає необхідності її продовження у разі її внесення.
При цьому апеляційний суд враховує, що ухвалою слідчого судді Першотравневого районного суду м. Чернівців від 19.10.2019 р., яка залишена без змін ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 25.10.2019 р. до ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави понад 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 2 000 000 (два мільйони ) грн. та обов`язками, виконання яких на нього покладається у випадку внесення застави, тому із закінченням строку тримання під вартою, при його продовженні судом, раніше визначений розмір застави залишається незмінним.
Крім цього на думку апеляційного суду, судом першої інстанції при продовженні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обґрунтовано залишено без змін визначену раніше судом заставу саме в розмірі 2 000 000 (два мільйони ) грн.
Пунктом 3 ч.5 ст.182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається у розмірі від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

При цьому колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, а також обставини кримінального правопорушення, кількість вчинених обвинуваченим епізодів і кількість вилученої наркотичної речовини та її можливої суспільної шкоди.
Саме такий розмір застави на думку колегії суддів обумовлений тим ступенем довіри до обвинуваченого, при якому перспектива втрати застави буде для нього необхідним і достатнім стримуючим фактором, щоб не допустити невиконання ним процесуальних обов`язків та запобігти здійсненню дій передбачених ч.1 ст.177 КПК України
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали Садгірського районного суду м. Чернівців від 08.07.2020 р. з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.
Керуючись ст.ст. 7, 9, 176-178, 182, 183, 331, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -
У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_6 , діючого в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Садгірського районного суду м. Чернівців від 08.07.2020 р., якою продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.
Головуючий підпис ОСОБА_1

Судді підпис ОСОБА_2
підпис ОСОБА_3

З гідно з оригіналом: суддя ОСОБА_1