Справа №381/3198/19 Головуючий в суді 1-ї інстанції - Питель-Тьолушкіна В.Л.
Провадження №11-кп/824/605/2021 Доповідач у суді 2-ї інстанції ОСОБА_1
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі :
головуючого - судді ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі: ОСОБА_4 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого - ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Фастіського міськрайонного суду Київської області від 28 вересня 2020 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Київ, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженого, не є інвалідом,раніше судимого: 12.04.2019 Фастівським міськрайонним судом Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки,
визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано у зв`язку з недоведеністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України.
Вироком вирішено питання речових доказів, процесуальних витрат.

В С Т А Н О В И Л A:
Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що: в період з початку грудня 2018 року до 26.01.2019, точного часу органом досудового розслідування не встановлено, перебуваючи в с. Півні Фастівського району, Київської області, у останього виник злочинний умисел, спрямований на незаконне проникнення до житла, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , що перебуває у володінні ОСОБА_8 , з метою таємного проживання там.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи злочинний характер своїх дій, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_6 , діючи умисно, порушуючи ст. 30 Конституції України, відповідно до якої кожному гарантується недоторканість житла, а саме, не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку не інакше як за мотивованим рішенням суду, без будь-якого дозволу та всупереч волі власника, шляхом пошкодження вікна, керуючись мотивом незаконного вторгнення до чужого житла, проник до приміщення будинку за адресою: АДРЕСА_2 , де в подальшому проживав період часу з кінця грудня 2018 року до 26 січня 2019 року.
Таким чином, стороною обвинувачення ОСОБА_6 обвинувачується за ч. 1 ст. 162 КК України за ознаками вчинення незаконного проникнення до житла.

Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_6 винним за ч. 1 ст. 162 КК України та призначити покарання 3 роки обмеження волі; на підставі ч.1, ч. 4 ст. 70 КК України остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.
Крім того, просить дослідити докази, допитати потерпілого ОСОБА_8 та слідчу ОСОБА_9 .
Зазначає, що суд першої інстанції виправдовуючи ОСОБА_6 не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на ухвалення справедливого судового рішення, а саме покази потерпілого ОСОБА_10 , слідчої ОСОБА_9 , що призвело до ухвалення саме виправдувального вироку та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальності.
Вказує, що суд визнав недопустимим доказом зразки, віддібрані у ОСОБА_6 , які визнані речовими доказами, а саме дактилоскопічну карта зі зразками відбитків рук ОСОБА_6 , оскільки відсутній підпис спеціаліста та підписи понятих.
Проте, обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердив, що у нього відбирали біологічні зразки, та в даному випадку першочерговим джерелом доказів є протокол огляду місця події, з якого вбачається, що сліди з місця події вилучені у законному порядку, а тому дактилоскопічна експертиза призначена на законних підставах, яка показала, що сліди належать ОСОБА_6 .
Також вказує, що судом не взято до уваги показів потерпілого, не надано їм належної оцінки та не оцінено в сукупності з іншими доказами, що призвело до ухвалення хибного та несправедливого рішення.
Вислухавши доповідь судді, думку прокурора в підтримку поданої апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого тайого захисника, які заперечують проти її задоволення,дослідивши докази, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Відповідно до положення ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався.
Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду І-ї інстанції фактичним обставинам справи, і як наслідок прийняття незаконного рішення із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції про недоведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, ґрунтується на всебічному та повному дослідженні доказів, на які посилається сторона обвинувачення, зокрема:
- показаннях потерпілого ОСОБА_8 , рапорта ст.інспектора-чергового Фастівського ВП ГУНП у Київській області ОСОБА_11 ,заяви ОСОБА_8 , протоколу огляду місця події від 26.01.2019 року, постанови прокурора про відібрання біологічних зразків для проведення експертизи від 07.02.2019 року, протоколу отримання зразків для експертизи від 07.02.2019 року, дактилоскопічна карта ОСОБА_6 без дати, клопотання про призначення судово-дактилоскопічної експертизи від 19.04.2019 року, ухвала слідчого судді про призначення експертизи від 24.04.2019 року, висновок експерта від 14.05.2029 року № 17-1/678 та довідка про витрати на проведення експертизи, клопотання слідчого про призначення товарознавчої експертизи від 13.05.2019 року, ухвала слідчого судді про призначення товарознавчої експертизи, висновок експерта № 13-1/898 від 21.05.2019 року та довідкою про витрати на проведення експертизи, постановою про визнання речовими доказами 2 спецпакетів експертної служби № 0022371 та №00222372, речовими доказами спецпакетами експертної служби № 0022371 та №00222372.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недопустимість як доказу висновку дактилоскопічної експертизи 14.05.2029 року № 17-1/678.
Так, як зазначає суд у вироку, з протоколу отримання зразків для експертизи від 07.02.2019 року на підставі постанови прокурора про відібрання біологічних зразків для проведення експертизи від 07.02.2019 року у приміщенні Фастівського ВП Васильківського ВП ГУНП у Київській області за участю спеціаліста ОСОБА_12 , понятих ОСОБА_13 , та ОСОБА_14 були відібрані у ОСОБА_6 відбитки пальців та долонь лівої та правої руки для проведення судово-дактилоскопічної еспертизи, що поміщені до спецпакету експертної служби № 2499476.
В зазначеному протоколі відібрання зразків для експертизи у розділі «Відібрав у ОСОБА_6 » не вказано, в якому процесуальному статусі перебував ОСОБА_6 на момент відібрання зразків для експертизи, адже відповідно до ст.ст.241, 245 КПК України відбирання біологічних зразків, так само як і освідування, слідчий, прокурор здійснює стосовно підозрюваного, свідка чи потерпілого.

Крім того, в протоколі про відібрання біологічних зразків для проведення експертизи від 07.02.2019 року зазначено, що ця слідча дія відбувалася з участю спеціаліста ОСОБА_12 .
Разом з тим, вказаний протокол відібрання біологічних зразків для експертизи містить підписи понятих, ОСОБА_6 та слідчої ОСОБА_9 . Підпис спеціаліста ОСОБА_12 на протоколі відсутній.
Відсутній підпис спеціаліста ОСОБА_12 і на дактилоскопічній карті ОСОБА_6 , що надана суду та дактилоскопічній карті ОСОБА_6 , що була надана в розпорядження експерту при проведенні дактилоскопічної експертизи.
Крім того, у протоколі зазначено, що дактилоскопічна карта ОСОБА_6 була поміщена до спецпакету експертної служби № 2499476.
Разом з тим, при дослідженні судом спецпакету № 2499476 встановлено, що на ньому зазначено «таблиця-додаток з огляду місця 26.01.2019року» та містяться підписи двох понятих, слідчого ОСОБА_15 та спеціаліста ОСОБА_12 . При цьому, відомості про наявність у даному спецпакеті № 2499476 дактилокарти ОСОБА_6 , як про це зазначено у протоколі відібрання зразків для експертизи від 07.02.2019 року, відсутні.
Дактилокарта ОСОБА_6 без підпису спеціаліста ОСОБА_12 знаходилась у спецпакеті експертної служби № 0627202, на якому зазначено «Дактилоскопічна картка із слідами відбитків пальців рук ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; 07.02.2019 року, міститься підпис слідчого ОСОБА_9 ; підписи понятих відсутні; підпис спеціаліста відсутній.
При цьому, стороною обвинувачення не надано будь-яких документів на підтвердження того, коли, де, ким та за участі кого було проведено поміщення зразків відбитків пільців рук ОСОБА_6 до спецпакету експертної служби № 0627202, який був переданий експертам для проведення судової дактилоскопічної експертизи.
Згідно вимог ч.1 ст.104 КПК Україниу випадках, передбачених цим Кодексом, хід і результати проведення процесуальної дії фіксуються у протоколі. Частина ж 5 ст.104 КПК України передбачає, що протокол підписують усі учасники, які брали участь у проведенні процесуальної дії.

Суд першої інстанції оцінюючи вищевикладене у сукупності та взаємозв`язку дійшов обгрунтованого висновку, що біологічні зразки ОСОБА_6 , які у подальшому були використані при проведенні дактилоскопічної експертизи, були відібрані з порушеннями норм КПК України щодо їх отримання, а тому висновок експертизи за результатами їх дослідження не можуть бути прийнятий до уваги, як допустимий доказ.
Відповідно недопустимими суд першої інстанції визнав і зразки, відібрані у ОСОБА_6 , які визнані речовими доказами а саме: дактилоскопічна карта зі зразками відбитків рук ОСОБА_6 , що знаходиться у спецпакеті № 0022372.
За таких обставин колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги прокурора про те, що сліди з місця події вилучені у законному порядку, а дактилоскопічна експертиза призначена на законних підставах, неспроможними.

Виправдавши обвинуваченого ОСОБА_6 у зв`язку з не доведеннямвчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, суд першої інстанції правильно вказав на те, що органом обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом , що ОСОБА_6 вчинив незаконне проникнення до житла.

Доводи прокурора щодо неналежної оцінки доказів судом І-ї інстанції, а саме показів потерпілого ОСОБА_8 , слідчої ОСОБА_9 в сукупності з іншими доказами є голослівними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.
Навпаки, суд першої інстанції, керуючись законом, всебічно, повно та неупереджено дослідив наявні у справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності та достатності.
Твердження прокурора, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Колегія суддів звертає увагу на положення ст. 62 Конституції України та ч. 1 ст. 17 КПК України, якими передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. А також п. 2 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, в якому зазначено, що кожен обвинувачений в скоєнні кримінального злочину вважається невинним, до тих пір поки його винність не буде встановлена в законному порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, які отримані незаконним шляхом, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Відповідно до ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, відповідно до ч.1 ст. 373 КПК України.
На думку колегії суддів, вищезазначених вимог закону суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 дотримався у повному обсязі.
Таким чином, перевіривши матеріали кримінального провадження і доводи апеляційної скарги, обставин та фактів, які могли б вплинути на обґрунтованість прийнятого судом рішення щодо визнання невинуватим та виправдання ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 162 КК України, і не були досліджені чи належним чином оцінені судом першої інстанції, апеляційний суд не вбачає.
Порушень вимог кримінального матеріального та процесуального закону, які тягнуть за собою зміну чи скасування вироку, колегія суддів не вбачає.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів і вимог поданої апеляційної скарги і не знаходить підстав для скасування або зміни вироку, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 вересня 2020 року щодо ОСОБА_6 - без змін.
Ухваламоже бути оскарженав касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: