Провадження № 11-кп/824/47/2021 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
Іменем України

26 січня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря - ОСОБА_5 ,

за участю

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

перекладача Мухамед ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_10 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 13 грудня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Олександрівка Жирновського району Волгоградської області, громадянина Російської Федерації, з середньою-технічною освітою, не працюючого, не одруженого, не маючого визначеного місця проживання на території України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого на території України, -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 19 травня 2016 року до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цим же вироком вирішено питання щодо процесуальних витрат.

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком суду, ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.

Обвинувачений ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що його знайома ОСОБА_11 здійснює підприємницьку діяльність, є власником ательє та з цією метою орендує приміщення на 1-му поверсі будинку по АДРЕСА_2 , 14.05.2016 року приблизно о 12 годині прибув за вказаною адресою та пройшов до зазначеного приміщення ательє, де на той момент перебувала ОСОБА_11 .

Під час перебування в приміщенні ательє у ОСОБА_7 виник словесний конфлікт з ОСОБА_11 , в ході якого у ОСОБА_7 з мотиву раптово виниклих особистих неприязних стосунків виник злочинний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_11 .

Реалізуючи зазначений злочинний умисел, перебуваючи в приміщені ательє, що розташоване на 1-му поверсі будинку по АДРЕСА_2 , користуючись відсутністю сторонніх осіб, які б могли надати або сприяти допомозі потерпілій, а також своєю перевагою над нею у фізичній силі, ОСОБА_7 14.05.2016 року приблизно о 12 годині, з метою реалізації заздалегідь сформованого злочинного умислу, спрямованого на протиправне заподіяння смерті з мотиву раптово виниклих особистих неприязних стосунків, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді позбавлення потерпілої життя і бажаючи їх настання, наніс ОСОБА_11 невстановленим предметом, що має колюче-ріжучі властивості, по одній рані на шиї справа та зліва та в лобній ділянці справа, після чого, з метою заподіяння смерті, наніс не менше п`яти ударів невстановленим тупим предметом з обмеженою травмуючою поверхнею в область голови та тулуба справа та не менше двох ударів у скроневу ділянку справа. В результаті отриманих тілесних ушкоджень ІНФОРМАЦІЯ_2 настала смерть ОСОБА_11 .

Згідно висновку судово-медичної експертизи №1357 від 08.09.2016 у ОСОБА_11 виявлені такі тілесні ушкодження: садна на правому лікті, правому плечі та правому коліні, які утворились від дії тупого (тупих) предмету (предметів) за механізмом тертя або удару-тертя, які відносяться до легких тілесних ушкоджень; синець на нижньому повіці правого ока з переходом на праву виличну ділянку з поверхневою раною на його тлі на нижньому повіці правого ока, синець із раною надбрівної ділянки справа, крововилив у м`які тканини голови у потиличній ділянці по центру, які утворились від ударної дії тупих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею; закрита черепно-мозкова травма: дві рани у скроневій ділянці справа, багатоскроневий перелом кісток склепіння черепа справа, зона якого охоплює праві скроневу та тім`яну кістки, нерівномірно виражений обмежено-дифузний субарахноїдальний крововилив на правій гемісфері великого мозку; ділянки забою речовини головного мозку в правій скроневій частці, яка утворилась від не менш ніж трьохкратної ударної дії тупих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею; по одній рані на шиї справа та зліва, від яких відходять ранові канали у напрямках справа на ліво та ззаду наперед горизонтально і зліва направо та декілька ззаду наперед і згори донизу без ушкодження крупних судин відповідно, які утворились від дії гострого предмету, якому притаманні колюче-ріжучі властивості, та який в своєму складі мав гостре лезо та П-подібний обушок; рана лобної ділянки справа з крововиливами у м`які тканини голови, яка утворилась від дії гострого предмету, якому притаманні колюче-ріжучі властивості, та який в своєму складі мав гостре лезо та П-подібний обушок, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що викликали короткочасний розлад здоров`я.

Смерть ОСОБА_11 настала від закритої черепно-мозкової травми з переломами кісток черепу, крововиливами під м`яку мозкову оболонку та в речовину головного мозку та набряком-набуханням головного мозку, що перебуває у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з діями ОСОБА_7 . В результаті нанесення ОСОБА_7 вищевказаних тілесних ушкоджень, а саме: закритої черепно-мозкової травми з переломами кісток черепу, крововиливами під м`яку мозкову оболонку та в речовину головного мозку та набряком-набуханням головного мозку, настав наслідок у вигляді смерті ОСОБА_11 .

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок суду першої інстанції скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та не встановленню достатніх доказів для доведення винуватості обвинуваченого в суді.

В обґрунтування своїх вимог обвинувачений ОСОБА_7 зазначає на те, що суд першої інстанції у своєму рішенні посилається лише на показання свідків та судово-медичні експертизи. Проте, з аналізу показань свідків випливає, що вони не стосувались безпосередньо обвинуваченого, були загальними і на них не може базуватись обвинувачення. Стосовно судово-медичних експертиз, то їх текст несе у собі відомості про кількість та локалізацію поранень, котрі були нанесені потерпілій, а отже, вони ніяк не можуть вказувати на провину тієї чи іншої особи. Вважає, що вирок суду базувався виключно на упередженому ставленні до нього суддів, без вагомих на те підстав.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_10 подала апеляційну скаргу, в якій просила вирок суду першої інстанції скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та не встановленню достатніх доказів для доведення винуватості обвинуваченого в суді.

В обґрунтування своїх вимог захисник зазначає на те, що вирок суду є незаконним. Вважає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку, обґрунтовуючи винуватість ОСОБА_7 в учиненні злочину лише показаннями потерпілого, двох свідків, слідчим експериментом, за участю обвинуваченого, а також протоколами оглядів місця події та висновком судово-медичної експертизи. Зазначає, що суд критично поставився до показань обвинуваченого стосовно його невинуватості та дачі ним показань, під час досудового розслідування, під тиском та погрозами екстрадиції до Російської Федерації. Вважає висновки суду щодо допустимості доказів є непереконливими та безпідставними, адже вони містять у собі суттєві суперечності. При цьому, захисник не оспорює прийняті судом рішення про недопустимість та неналежність решти доказів, поданих прокурором. Вважає, що протоколи оглядів місця події містять у собі очевидні ознаки недопустимості, так як проводились у житлі без будь-якого дозволу на те з боку уповноважених та належних осіб. Твердження суду першої інстанції щодо правомочності потерпілого стосовно указаного житла чи іншого володіння особи є нікчемними в силу відсутності на законодавчій чи договірній основі у нього указаних прав. Вважає посилання суду про перехід до потерпілого прав загиблої матері на орендоване нерухоме майно, за відсутності договору оренди та факту спільного проживання в ньому, є неспроможними. Крім того, захисник стверджує, що слідчий експеримент був проведений без відповідного на те дозволу, що є окремою підставою для визнання його недопустимим. Зазначає, що цифровий носій, який був досліджений під час судового розгляду як відеозапис слідчого експерименту, їй не відкривався та не був оформлений як додаток до останнього, що у відповідності до ч.12 ст.290 КПК України є також підставою визнання недопустимим слідчого експерименту як доказу у даному кримінальному провадженні.

Ухвалою колегії суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду від 4.07.2019 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_10 залишено без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 13.12.2018 року відносно ОСОБА_7 без змін.

Не погоджуючись з ухвалою Київського апеляційного суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав касаційну скаргу.

Постановою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 27.10.2020 року касаційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задоволено частково, ухвалу Київського апеляційного суду від 4.07.2019 року скасовано та призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, думки обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які підтримали апеляційні скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, «кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом».

Згідно вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто вирок має ґрунтуватися на зібраних доказах, повністю та всебічно досліджених та правильно оцінених судом, а висновки про подію кримінального правопорушення, про винуватість або невинуватість обвинуваченого у вчиненні злочину та інші істотні питання, які виникли у кримінальному провадженні, мають з достовірністю випливати з матеріалів провадження.

Посилання в апеляційних скаргах на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та не встановленню достатніх доказів для доведення винуватості обвинуваченого, є необгрунтованими, виходячи з наступного.

Згідно ст. 84 КПК України доказами у кримінальній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність або відсутність суспільно-небезпечного діяння, винність особи, яка вчинила це діяння, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень ст. 94 КПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд першої інстанції визнав ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а саме, умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів, оскільки вони відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються зібраними, перевіреними та належно оціненими судом першої інстанції доказами, а саме:

- показами потерпілого ОСОБА_12 , згідно яких останньому відомо, що сталося вбивство його матері ОСОБА_11 , про що він дізнався 14 травня о 15 год., коли він приїхав до майстерні по вул. І. Франка в м. Києві. Вказав, що ОСОБА_11 працювала у ательє - з понеділка до неділі, залишалася ночувати в ательє. ОСОБА_11 розповідала про клієнтів, але в останні дні до вбивства вони не спілкувалися. Вона розповідала про своїх знайомих чоловіків, проте такого як ОСОБА_13 серед них не було, з ОСОБА_7 він не знайомий. Вказав, що орендоване приміщення належить власниці, яка на даний час перебуває поза межами території України;

- показами свідка ОСОБА_14 , згідно яких вона знайома з ОСОБА_11 у зв`язку із тим, що зустрічалася з її сином, з яким вони в подальшому одружилися. Раніше у 2014-2015 році вона допомагала по роботі ОСОБА_11 , яка орендувала приміщення, переобладнане під ательє, де для пошиття одягу зазвичай знаходились ножиці та молоток. В останній раз бачила ОСОБА_11 13.05.2016 року о 09 год. вечора вона поїхала додому, в той день з нею мало спілкувалась. 14 травня з нею не спілкувалася, спілкувався син ОСОБА_12 , вона сказала, що зайнята, чекає клієнтів. ОСОБА_12 не казав, що відбувається щось незвичне. Приміщення ательє знаходилося на АДРЕСА_3 , вільного доступу до нього не було, ОСОБА_12 постійно зачиняла вхідні двері, зазвичай відвідувачам відкривали двері через домофон. ОСОБА_11 зазвичай дивилась в глазок дверей, найбільше часу вона проводила в меншій кімнаті. В квартирі були речі для ремонту одягу, у великій кімнаті знаходився молоток, він лежав на нижній поличці на видному місці. Після смерті ОСОБА_11 молоток зник. Про смерть ОСОБА_11 вона дізналася від ОСОБА_12 , який не зміг зв`язатися з матір`ю до 13 годин в день вбивства, потім вона з ОСОБА_12 поїхали в ательє на АДРЕСА_2 , після чого вони дізналися про подію. ОСОБА_11 мешкала в ательє, квартиру винаймала у власниці по договору оренди біля трьох років, вона особисто з власницею приміщення знайома не була. Чоловіка у ОСОБА_11 не було, раніше вона була одружена. Про чоловіків, з якими у ОСОБА_11 були особисті стосунки, їй було відомо, проте обвинуваченого серед них не було. З ОСОБА_11 у неї були відкриті, довірливі стосунки, проте остання не повідомляла їй про будь які конфлікти з чоловіками;

- показами свідка ОСОБА_15 , згідно яких він познайомився з ОСОБА_11 у зв`язку із ремонтом одягу, діяльність вона здійснювала по вул. І.Франка в м. Києві. Вперше він звернувся до неї на початку 2016 року. Вдруге звернувся на початку травня, 14 травня домовлявся з нею про зустріч, на тижні до 14 травня спілкувався з нею по телефону, домовлявся про примірку, вона перенесла зустріч на суботу, в суботу спілкувалися по телефону о 10 год. 30 хв., вона повідомила що зайнята, сказала підійти о 12 годині. Коли він підійшов до майстерні о 12 годині, двері ніхто не відчиняв. З боку підійшов чоловік, з ним не заходив до парадного, зателефонував ОСОБА_11 , виклик пішов, здавалось, що виклик свідомо скинули. Після повернення додому, через 40 хвилин, він зателефонував їй повторно, на той час абонент був поза зоною досяжності. Увечері мешканка його будинку ОСОБА_16 телефонувала ОСОБА_11 і їй повідомили, що відбулося вбивство;

- протоколом огляду місця події від 14.05.2016 року та фототаблицею, згідно яких огляд проводився за адресою: АДРЕСА_3 , на підставі заяви ОСОБА_12 про надання добровільної згоди, в майстерні зафіксовано обстановку, яка порушена в квартирі, виявлений труп ОСОБА_11 в положенні лежачи на спині обличчям догори, головою до стіни, сліди крові на підлозі, стіні, а також вилучено сліди папілярних узорів, сліди взуття, речі та грошові кошти;

- протоколом огляду трупа ОСОБА_11 від 14.05.2016 року із фототаблицею, що проводився за адресою: АДРЕСА_3 , згідно якого зафіксовано положення трупа, деталі одягу, який просякнутий кров`ю, а також просякнуте кров`ю волосся на голові, видимі тілесні ушкодження: на лобі справа дві рани лінійної форми з нерівними краями невизначеної форми, над правою вушною раковиною дві характерні рани довжиною від 1 до 3 см., на нижньому повіці правого ока сіро фіолетового кольору нерівномірно виражений синець;

- копією лікарського свідоцтва про смерть № 1357 від 16.05.2016 року, згідно якого попередньою причиною смерті ОСОБА_11 встановлено - напад з метою вбивства з використанням тупого предмета;

- протоколом слідчого експерименту від 19.05.2016 року, згідно якого ОСОБА_7 відтворив на місці події обставини події, спосіб нанесення ударів ОСОБА_11 , а саме: вказав розташування місця події, куди прийшов до потерпілої з метою забрати штани, які потерпіла ремонтувала йому на замовлення. Вказав, що двері в кімнату, де знаходилась потерпіла, були прикриті, потерпіла не знаходилась в полі зору. Він відчинив двері, потерпіла стояла в біля столу спиною до нього та переодягалася. На полиці столу, біля якого стояла потерпіла, знаходився молоток з рукояткою приблизно 35-40 см. та клинком. Зайшовши до кімнати, він направився в бік потерпілої, на що потерпіла взяла молоток в праву руку та почала погрожувати ОСОБА_7 . Він перехопив молоток, намагаючись забрати його, ОСОБА_11 вчепилась двома руками за молоток та висмикнула його з рук. Зробивши півшага назад, ОСОБА_11 повторно замахнулась молотком. У відповідь на дії потерпілої він схопив ножиці, які знаходились на столі біля ОСОБА_11 , та наніс удар в область шиї жінки, при цьому блокувавши руку потерпілої з молотком. Потерпіла впала головою до стіни, ОСОБА_7 , перехопивши молоток, наніс удари молотком по голові ОСОБА_11 , після цього потерпіла не підводилася. Злякавшись того, що відбулося, він накрив голову потерпілої простирадлом, склав до пакету зі своїми штанами ножиці та молоток, та покинув приміщення. Вийшовши з дому, біля шлагбауму поруч двора взяв таксі та поїхав в сторону Києво-Печерської Лаври на вулицю Цитадельну, де викинув до сміттєвого баку знаряддя злочину;

- протоколом перегляду відеозапису слідчого експерименту від 19.05.2016 року за участю підозрюваного ОСОБА_7 , його захисника та понятих, в ході чого ОСОБА_7 та його захисник ознайомився з відеозаписом слідчого експерименту та по завершенню перегляду жодних зауважень від учасників не надійшло;

- висновком судово - медичної експертизи № 1357 від 08.09.2016 року, згідно якої у ОСОБА_11 виявлено: садна на правому лікті, правому плечі та правому коліні, які утворились від дії тупого (тупих) предмету (предметів) за механізмом тертя або удару-тертя, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, синець на нижньому повіці правого ока з переходом на праву виличну ділянку з поверхневою раною на його тлі на нижньому повіці правого ока, синець із раною надбрівної ділянки справа, крововилив у м`які тканини голови у потиличній ділянці по центру, які утворились від ударної дії тупих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею; по одній рані на шиї справа та зліва, від яких відходять ранові канали у напрямках справа наліво та ззаду наперед горизонтально і зліва направо та декілька ззаду наперед і згори донизу без ушкодження крупних судин, відповідно, які утворились від дії гострого предмету, якому притаманні колюче-ріжучі властивості, та який в своєму складі мав гостре лезо та П-подібний обушок; рана лобної ділянки справа з крововиливами у м`які тканини голови, яка утворилась від дії гострого предмету, якому притаманні колюче-ріжучі властивості, та який в своєму складі мав гостре лезо та П-подібний обушок, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що викликали короткочасний розлад здоров`я, закрита черепно-мозкова травма: дві рани у скроневій ділянці справа, багатоскроневий перелом кісток склепіння черепа справа, зона якого охоплює праві скроневу та тім`яну кістки, нерівномірно виражений обмежено-дифузний субарахноїдальний крововилив на правій гемісфері великого мозку; ділянки забою речовини головного мозку в правій скроневій частці, яка утворилась від не менш ніж трьохкратної ударної дії тупих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Перелічені ушкодження утворились незадовго (не більш ніж за 30-40 хвилин) до настання смерті. Смерть ОСОБА_11 настала від закритої черепно-мозкової травми з переломами кісток черепу, крововиливами під м`яку мозкову оболонку та в речовину головного мозку та набряком-набуханням головного мозку;

- висновком судово-психіатричної експертизи № 416 від 31.05.2016 року, згідно якого ОСОБА_7 на момент вчинення кримінального правопорушення та на даний час будь-яким стійким хронічним психічним захворюванням не страждає і за своїм психічним станом може усвідомлювати значення своїх та керувати ними.

Наведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, відповідно до ст. 94 КПК України оцінено кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення та їх обґрунтовано покладено в основу вироку, а тому посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції було надано не вірну оцінку доказам по справі, колегія суддів вважає безпідставними.
Доводи захисника з приводу того, що протокол огляду місця події проведено без будь-якого дозволу, є необґрунтованими, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, 14.05.2016 року потерпілий ОСОБА_12 , рідний син вбитої ОСОБА_11 надав власноручною заявою працівникам поліції право провести огляд швейної майстерні, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , після чого старшим слідчим Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_17 , за участю двох понятих, керівника Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_18 , спеціаліста ОСОБА_19 огляд місця події був проведений та до протоколу цього огляду було долучено фототаблиці із фотознімками результатів огляду місця події.
Крім того, згідно матеріалів справи власник квартири, здавши її потерпілій в довготривалу оренду, виїхав за кордон. Оскільки ж у справі було встановлено, що квартира, або ательє "Маріанна", орендована була саме потерпілою ОСОБА_11 , в цьому ательє перебуває саме її майно, а ОСОБА_12 є її сином і спадкоємцем, і саме це ательє є місцем вбивства та в ньому перебуває труп потерпілої, а тому рішення про проведення огляду місця події і трупа з дозволу сина потерпілої ОСОБА_12 не суперечить положенням ст. 233 КПК України, а тому отримані результати цього огляду, не можуть бути визнані недопустимими доказами.
Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що слідчий експеримент в порушення вимог закону проведений без відповідного дозволу, є безпідставними, оскільки слідчий експеримент проведений у володінні особи, яка є загиблою - ОСОБА_11 , за добровільною згодою повнолітнього члена її сім`ї потерпілого ОСОБА_12 .
Необгрунтованими є також доводи захисника про те, що протокол слідчого експерименту, протокол перегляду відеозапису і ДВД-диск із цим записом не відкривалися стороні захисту, оскільки самі обвинувачений та його захисник ОСОБА_20 брали участь в його проведенні, знайомилися з цими протоколами, вчинили підписи на підтвердження правильності зафіксованих у цих процесуальних документах результатів проведення слідчого експерименту, підтвердили також і те, що вони брали участь в перегляді відеозапису та будь-яких зауважень чи заперечень не мали.
Посилання в апеляційних скаргах на те, що ОСОБА_7 надавав будь-які показання під тиском та погрозами слідчого, є безпідставними, оскільки, як вбачається з відеозапису, оглянутого в судовому засіданні, 19.05.2016 року ОСОБА_7 під час проведення слідчого експерименту поводив себе вільно, спокійно, дозволяв собі висловлювати жартівливі репліки, вказував на деталі обстановки, відповідав та відтворював обставини у відповідь на прямі питання слідчого, будь-які зауваження до слідчої дії в учасників були відсутні.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що досудове слідство та судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_7 проведено з дотриманням норм КПК України в межах чинного законодавства та без порушення прав обвинуваченого, а також із врахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме рішень «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, де зазначено, що при оцінці доказів, як правило, застосовується критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції у повному обсязі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення в справі, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази й дав їм у сукупності належну оцінку, на що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів.
Таким чином, колегія суддів вважає доводи апеляційних скарг необґрунтованими, оскільки вони не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи. Суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження та докази в їх сукупності, визнав їх достатніми та допустимими та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, належним чином мотивувавши своє рішення.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, особі яка вчинила злочин має бути призначене покарання необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Згідно вимог ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
З вироку суду вбачається, що призначаючи покарання ОСОБА_7 суд дотримався вказаних вимог закону.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, високу суспільну небезпеку злочину, який направлений проти життя та здоров`я потерпілого, особу обвинуваченого, який вину у вчиненому не визнав, раніше не судимий на території України, не працює. Також судом враховано те, що обставин, що пом`якшують покарання та обтяжують покарання не встановлено.
Враховуючи зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції визнав, що саме покарання у виді позбавлення волі є справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень.
Із таким висновком погоджується колегія суддів, оскільки судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України та призначено покарання, яке відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно й всебічно розглянути справу і постановити законне та обґрунтоване рішення, а також істотних порушень, які є безумовною підставою для скасування вироку суду колегією суддів не встановлено.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Згідно вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 13.12.2018 року ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 19.05.2016 року до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

З урахуванням наведеного, оскільки на час апеляційного розгляду ОСОБА_7 відбув повністю покарання, призначене вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 13.12.2018 року, тому ОСОБА_7 підлягає звільненню з-під варти в залі суду, у зв`язку з відбуттям призначеного покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405,419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 13 грудня 2018 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Звільнити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти в залі суду, у зв`язку з відбуттям призначеного покарання.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Суддя Суддя