ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2020 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира
в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретарів судового

засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження № 0003120 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Липно Любарського району Житомирської області, громадянина України, одруженого, на утриманні немає неповнолітніх дітей, інвалід 2-ї групи, працюючого в інституті «Полісся», зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за ст. 125 ч.2 КК України,

з участю:

прокурора ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_7

в с т а н о в и в :
04.07.2019 близько 20 год. ОСОБА_4 перебував у маршрутному таксі № 25, яке рухалося по Київському мосту в напрямку автобусної станції м. Житомира, де помітив раніше знайомого ОСОБА_6 .

В цей час, на ґрунті особистих неприязних відносин, у нього виник злочинний умисел направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, в цей же день, час та місці, а саме маршрутному таксі № 25, яке проїжджало біля будинку № 95 по вул.. Київській м. Житомира, ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_6 та без будь-яких пояснень почав крутити голову останнього, чим завдав фізичного болю.

Не припиняючи своїх злочинних дій, ОСОБА_4 почав наносити удари кулаками правої та лівої руки по голові ОСОБА_6 та останній захищаючись почав закривати свою голову руками, а ОСОБА_4 продовжував наносити удари кулаками своїх рук по його руках.

Таким чином, внаслідок вказаних злочинних дій, ОСОБА_4 заподіяв ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді поверхневих забійних ран на обох передпліччях, на тилі правої кисті, навкруги яких обширні підшкірні гематоми, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав і показав, що 04.07.2019 близько 20 год. сів у маршрутне таксі № 25 на крайній зупинці в напрямку міста, а потерпілий сів на зупинці "Аеропорт". Потерпілого знає біля 40 років, разом працювали, але останні 20 років його не бачив. При спуску маршрутного таксі з мосту до автовокзалу вирішив підійти до Воєвуцького щоб дізнатися, чи тому відомо, що помер ОСОБА_8 , з яким вони працювали, але в цей час відбулося різке гальмування маршруткою, у зв`язку з чим нахилився над Воєвуцьким, останній почав кричати «що ти хочеш?», махати палкою, в цей час маршрутка зупинилися і він вийшов. Ствердив, що потерпілого не чіпав, руки не викручував, за шию не тримав, не бив і будь-яких тілесних ушкоджень на останньому не бачив. Зазначив, що свідка ОСОБА_9 в маршрутному таксі не було і його вперше побачив лише у суді, а свідок ОСОБА_10 того дня не керував маршруткою.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення доведена безпосередньо дослідженими під час судового розгляду отриманими в законному порядку допустимими доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що обвинуваченого знає, оскільки працювали разом, з 2000 року останнього не бачив. 04.07.2019 сів у маршрутне таксі № 25 на зупинці "Аеропорт", а саме на 2-ге місце з лівої сторони. В районі «ліктрав» до нього підійшов ОСОБА_11 та почав сильно крутити голову, шию, від чого відчув сильний біль. На його запитання навіщо ОСОБА_11 це робить, останній повідомив, що це масаж та продовжив крутити голову та шию, він у свою чергу намагався ухилятися, а під`їжджаючи до автовокзалу ОСОБА_11 почав бити його руками по голови, він закривав свою голову руками, а останній відривав руки від голови і продовжував бити, намагався витягнути з маршрутки, коли зупинилися на зупинці, а коли люди почали робити зауваження ОСОБА_11 , оскільки він заважав виходу, останній його відпустив та вибіг з маршрутки. Він звернувся до молодого хлопця, очевидця події, останього вперше побачив того дня, чи той згоден свідчити про подію, останній погодився, на що погодився і водій маршрутного таксі. Також зазначив, що за його участю проводився слідчий експеримент, під час якого він показав про механізм спричинення йому тілесних ушкоджень обвинуваченим.

Свідок ОСОБА_12 показав, що до події ні обвинуваченого, ні потерпілого не знав. 04.07.2019 їхав у маршрутному таксі № 25 і побачив, що до потерпілого підійшов обвинувачений, останній поклав руку на плече біля шиї та посміхаючись із прикладанням сили почав тиснути на шию, повідомляючи, що пропонує масаж, а потерпілий у свою чергу всіляко ухилявся, просив не чіпати, але обвинувачений не реагував, почав бити по затилку, а потім по руках, якими потерпілій закривав свою голову, а потім почав витягувати потерпілого з маршрутки, яка зупинилися на зупинці. Побачивши таку неадекватну поведінку обвинуваченого, вирішив заступитися за потерпілого і почав тягнути на себе обвинуваченого, просив заспокоїтися, останній залишив салон таксі.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показав, що працює водієм маршрутного таксі № 25 і добре знає в обличчя, як обвинуваченого, так і потерпілого. 04.07.2019 він здійснював перевезення по маршруту Саєнко-Гідропарк, в салоні також перебували потерпілий та обвинувачений, між ними стався конфлікт, який переріс у бійку, а саме останні говорили на високих тонах, штовхалися, але хто розпочав конфлікт, у зв`язку з чим, хто наносив удари і чим йому невідомо, оскільки він керував транспортним засобом і не міг відволікатися від дороги. На автовокзалі обвинувачений вийшов, а потерпілий поїхав до вул. Хлібної, у останнього бачив кров на руках, а також після конфлікту потерпілому допомагав якийсь хлопчина.

Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань в кримінальному провадженні № 0003121, з якого вбачається, що 24.07.2019 внесені відомості про, те що 04.07.2019 близько 20 год. ОСОБА_4 завдав тілесних ушкоджень ОСОБА_6 (а.с.72).

Даними з протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення 04.07.2019, якими підтверджується, що ОСОБА_6 повідомив, що 04.07.2019 ОСОБА_4 в маршрутному таксі № 25 завдав йому тілесні ушкодження (а.с.73).

Протоколом проведення слідчого експерименту від 06.08.2019 за участю потерпілого ОСОБА_6 , з якого вбачається, що останній розповів та на статистові показав, яким саме чином 04.07.2019 ОСОБА_4 заподіяв йому тілесні ушкодження (а.с.77).

Протоколом проведення слідчого експерименту від 07.08.2019 за участю свідка ОСОБА_12 , з якого вбачається, що свідок розповів про відомі йому обставини та на статистові показав, яким чином ОСОБА_4 застосовував силу до потерпілого, а в послідуючому наносив удари (а.с.84).

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 2550 від 14.08.2019 у ОСОБА_6 виявлено поверхневі забійні рани на обох передпліччях, на тильній поверхні правої кисті, навкруги яких обширні гематоми, які утворилися від дії тупих твердих предметів, не виключено в термін та за обставин, вказаних в ухвалі суду про призначення судово-медичної експертизи, протоколі слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_6 та відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасних розладом здоров`я (а.с.75).

Суд критично оцінює доводи обвинуваченого ОСОБА_4 і розцінює їх як намагання уникнути кримінальної відповідальності також у зв`язку з наступним.

Так, вина обвинуваченого доведена показаннями потерпілого ОСОБА_6 , свідка ОСОБА_12 , останній є безпосереднім очевидцем події, які узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами. Як потерпілий, так і свідок показали суду про те, що саме ОСОБА_4 підійшов до потерпілого, при цьому, останній уникав будь-якого спілкування з обвинуваченим, а ОСОБА_4 в свою чергу почав застосувати силу до потерпілого, крутити голову, шию, а в послідуючому, коли потерпілий почав закривати голову, почав наносити удари по руках. Про наявність тілесних ушкоджень саме в місцях, на які вказали потерпілий та свідок, у ОСОБА_6 виявлено тілесні ушкодження, а тому твердження обвинуваченого про те, що у потерпілого відсутні тілесні ушкодження на голові спростовано дослідженими доказами.

Доводи сторони захисту про те, що слідчий експеримент за участю потерпілого є недопустимим доказом, оскільки проведений не в маршрутному таксі та, що на першому аркуші знизу міститься лише два підписи, не є підставою для визнання доказу недопустимим, оскільки в кожній графі протоколу, де передбачено підпис учасника слідчої дії, зазначений протокол містить всі підписи та відповідно до вимог ст. 240 КПК України саме слідчий визначає де, яким чином буде проводитися слідчий експеримент (а.с.77-79). Не погоджуючись з відомостями, викладеними за наслідками слідчої дії, обвинувачений мав право, під час досудового розслідування, звернутися з клопотанням про проведення повторного слідчого експерименту, однак ніяких клопотань не подавав, заперечень не висловлював.

Суд відкидає доводи сторони захисту про визнання слідчого експертименту за участю свідка ОСОБА_12 недопустимим доказом, з наступних підстав. На час проведення слідчої дії свідок був неповнолітним, у зв`язку з чим постановами слідчого від 07.08.2019 сестру свідка визнано законним представником та залучено до участі фахівця соціальної служби (а.с.132-133). Відсутність на титульному аркуші протоколу зазначення анкетних даних зазначених осіб, не є підставою для визнання доказу недопустимим, зазначені особи приймали безпосередню участь при проведенні слідчої дії, про що засвідчили своїм підписом. Не є підставою для визнання зазначеного доказу недопустимим відсутність підпису понятої ОСОБА_14 в графі 1) титульного листа, оскільки кожен аркуш зазначеного протоколу, в тому числі титульний, понятою підписаний, також усіма учасниками слідчої дії підписаний другий аркуш протоколу, де міститься зафарбування коректором, що свідчить про те, що особи погодилися із зазначеним виправленням. Під час судового розгляду ніхто з учасників не піддавав сумніву підписи учасників даної слідчої дії, клопотань про їх виклик не заявляв.

Посилання сторони захисту на те, що висновок судово-медичного експерта № 2250 від 14.08.2019 є недопустимим доказом є безпідставними з огляду на наступне.

Конституція України гарантує кожному право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування.

Потерпіла особа, відповідно до вимог закону, звертається до правоохоронного органу для повідомлення про вчинення кримінального правопорушення та отримання направлення в бюро судово-медичної експертизи до реєстрації кримінального правопорушення в ЄРДР для фіксації тілесних ушкоджень.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_6 звернувся до органу поліції подавши відповідну заяву в день події, а саме 04.07.2019, а наступного дня 05.07.2019 було проведено судово-медичне обстеження, під час якого у потерпілого виявлено тілесні ушкодження.

З огляду на наведене, наявність заяви потерпілого, підтвердженої актом судово-медичного обстеження, дає законні підстави для внесення заяви до ЄРДР із попередньою кваліфікацією правопорушення, тобто відповідно до ст. 91 КПК України є одним із доказів події правопорушення.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що протоколи слідчого експерименту за участь потерпілого, свідка та висновок судово-медичної експертизи № 2250 від 14.08.2019 отримані в законний спосіб та є належними і допустимими доказами.

Суд відкидає доводи сторони захисту про відсутність мотиву у обвинуваченого, оскільки стороною обвинувачення не надано доказів про наявність неприязних відносин між обвинуваченим та потерпілим.

Так, під час допиту свідків сторони захисту, а саме ОСОБА_15 , ОСОБА_16 останні зазначили, що за характером ОСОБА_6 є людиною трохи конфліктною, який постійно писав доповідні з будь-якого приводу, з ним намагалися щонайменше спілкуватися, щоб не наражатися на конфлікт. Зазначені обставини свідчать про наявність мотиву, а саме особисті неприязні відносини, незважаючи на те, що обвинувачений та потерпілий тривалий час не спілкувалися між собою. Про те, що між останніми існують неприязні відносини, свідчить і поведінка потерпілого, який 04.07.2019 намагався уникнути спілкування з обвинуваченим.

Твердження сторони захисту про те, що свідок ОСОБА_13 не є тим водієм, який 04.07.2019 здійснював перевезення пасажирів по маршруту № 25, спростовані показами самого ОСОБА_13 , а також показами свідка ОСОБА_12 та потерпілого. При цьому, під час судового розгляду сторона захисту не зверталася до суду з клопотанням про перевірку таких тверджень і лише під час судових дебатів висловила думку, що вказану обставину мала спростовувати сторона обвинувачення.

Відповідно до вимог ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів, передбачених цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань тощо. При цьому, суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Отже сторона захисту, в розумінні засад ст. 22 КПК України, здійснює свої повноваження на основі змагальності, однак як зазначено вище із клопотаннями про перевірку даних чи водієм ОСОБА_13 04.07.2019 здійснювалося перевезення по маршруту № 25 не зверталися і не ініціювали зазначені питання.

За таких обставин, суд відкидає зазначені твердження сторони захисту. Також не доведеним є твердження захисту про те, що свідок ОСОБА_12 не є очевидцем події, а є знайомим потерпілого, спростовано самим свідком, який показав, що до події ні з потерпілим, ні з обвинуваченим знайомим не був, тобто є особою яка не зацікавлена в результатах розгляду справи. А та обставина, що свідок не впізнав обвинуваченого в суді, не свідчить про те, що свідка не було на місці події, оскільки обвинувачений не оспорював свою присутність у маршрутному таксі 04.07.2019.

Доводи захисту, що потерпілий у судовому засіданні неодноразово змінював свої покази, суд відкидає, оскільки вони не знайшли свого підтвердження.

Виходячи з наведеного, суд вважає вину обвинуваченого доведеною повністю та кваліфікує його умисні дії за ст. 125 ч.2 КК України, які виразились в умисному заподіяння тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд виходить із загальних засад призначення покарання ст. 65 КК України, та враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який згідно з ч.2 ст.12 КК України відноситься до кримінального проступку, дані про особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

При цьому суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий, виключно позитивно характеризується, є інвалідом 2-ї групи.

Також судом враховуються й результати досудової доповіді Богунського районного відділу філії ДУ "Центр пробації", з якої вбачається, що орган пробації прийшов до висновку про те, що обвинувачений має середній рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та середний ризик небезпеки для сусіпльства, у тому числі для окремих осіб.

З врахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню інших злочинів, суд призначає покарання у межах санкції статті, у вигляді штрафу.

Процесуальні витрати та речові докази у провадженні відсутні.

Підстав для обрання запобіжного заходу не вбачається.

Керуючись ст. ст. 370, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 125 ч.2 КК України і призначити йому покарання за цим законом у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ядтеся) грн.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку. Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1