ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2141/20 Справа № 204/180/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003958 від 06 грудня 2017 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 , його захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2020 року щодо
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,
за участю:
секретаря ОСОБА_8 ,
прокурора ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2020 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Окрім того, судом вирішено питання про стягнення процесуальних витрат та долю речових доказів у кримінальному провадженні.
ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, за таких обставин.
Так, ОСОБА_5 , в невстановлений час, при невстановлених обставинах, маючи умисел, направлений на незаконне придбання та зберігання вогнепальної зброї, без передбаченого законом дозволу, придбав вогнепальну зброю пістолет моделі «RG 88» № НОМЕР_1 калібру 9 мм. Р.А. Knall, який почав зберігати, без передбаченого законом дозволу, за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_2 .
05 грудня 2017 року, в ході проведення санкціонованого обшуку за місцем мешкання ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_2 , працівниками поліції в присутності понятих, у приміщенні гаражу розташованого на території домоволодіння, виявлено та вилучено пістолет моделі «RG 88» № НОМЕР_1 калібру 9 мм. Р.А. Knall, який відноситься до короткоствольної, гладкоствольної вогнепальної зброї 9 мм., та є самозарядним пістолетом, переробленим саморобним способом з газового пістолета моделі «RG 88» № НОМЕР_1 калібру 9 мм. Р.А. Knall (Виробництво Німеччина), шляхом видалення з каналу ствола стаціонарного (нез`ємного) захисного елемента (перетинки), що перешкоджала проведенню пострілів кінетичними снарядами. Пістолет придатний для проведення пострілів. Конструкція пістолета дозволяє здійснювати постріли способом роздільного зарядження з використанням в якості ініціюючого складу сигнальних (шумових) патронів калібру 9 мм Р.А. Knall, а в якості снаряда - куль сферичної форми зі сплаву на основі свинцю, діаметром до 7,0 мм, при цьому забезпечується достатня вражаюча здатність вистріляних з нього снарядів (куль). Таким чином, вказаний пістолет, який являється вогнепальною зброєю обвинувачений ОСОБА_5 незаконно придбав та зберігав за місцем свого мешкання, без передбаченого законом дозволу.
В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_6 просить вирок суду першої інстанції змінити та звільнити ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням.
Обгрунтовуючи заявлені вимоги захисник - адвокат ОСОБА_6 посилається на те, що призначене ОСОБА_5 покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, оскільки воно хоч і не виходить за межі санкції ч. 1 ст. 263 КК України, але за своїм видом є явно несправедливим через суворість. На думку захисника, суд, вказавши на відсутність достатніх підстав для застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України, не надав належної оцінки особі обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, характеризуються добре, активно сприяв розкриттю злочину, має на утриманні малолітню дитину, при цьому, суд не визнав цю обставину пом`якшуючою, а також у провадженні відсутності обставин, які обтяжують покарання. Захисник вважає, що у суду були всі підстави для того, щоб зробити висновок про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок скасувати в частині призначеного покарання, призначивши йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.
Обгрунтовуючи свої вимоги обвинувачений посилається на незаконність вироку суду першої інстанції в частині призначення йому покарання. Так, на думку обвинуваченого, в порушення вимог ст. 374 КПК України, вирок не містить обставин, які пом`якшували або обтяжували йому покарання, мотивів призначення саме такого виду покарання та взяття його під варту в день оголошення вироку. Разом з цим, обвинувачений вказує, що суд, ухвалюючи оскаржуваний вирок, належним чином не врахував його особу, відсутність у нього судимостей, не пересвідчився його характеристикою у осіб, які проживають разом з ним, та не врахував наявність у нього на утриманні малолітньої дитини, дружини та матері, які не працюють. Обвинувачений зазначає, що матеріали провадження не містять жодних відомостей про те, що наявність в гаражі вилученого пістолету становило суспільну небезпеку, не містять відомостей що саме він його придбав та втручався в його конструктивні елементи, а також , що він ним користувався в будь-який спосіб. Окрім цього, обвинувачений наголошує, що основною характерною ознакою зброї, як предмету злочину ст. 263 КК України, є її призначення для ураження живої цілі, проте матеріалами провадження не підтверджується у нього наявність такої мети, тому вважає, що призначене йому покарання можливо пом`якшити.
В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просив вирок скасувати та закрити кримінальне провадження.
06 липня 2020 року від захисника ОСОБА_7 надійшла заява про відмову від поданої ним апеляційної скарги, яку було узгоджено із обвинуваченим та який не заперечував проти її задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційних скарг.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам, а також вказані обставини не оспорюються і в апеляційних скаргах, тому перегляду в апеляційному порядку також не підлягають.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення обвинуваченим інкримінованого злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.
Перевіряючи доводи апеляційних скарг сторони захисту про невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним злочину внаслідок суворості, суд вважає їх такими, що заслуговують на увагу, з огляду на таке.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне провапорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справ застосовується як джерело права, у справі "Скоппола проти Італії" від 17.09.2009 зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. У справі "Бакланов проти Росії" від 09.06.2005 та "Фрізен проти Росії" від 24.03.2005, суд зазначив, що "досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним", а у справі "Ізмайлов проти Росії" від 16.10.2008 суд встановив, що "для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити "особистий і надмірний тягар для особи".
Окрім того, зі змісту ч. 1 ст. 75 КК України вбачається, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
При вирішенні питання звільнення особи від відбування призначеного йому покарання з випробуванням, суд з`ясовує обставини що характеризують поведінку винної особи до вчинення злочину, що безпосередньо пов`язані з вчиненням злочину, що характеризують поведінку винної особи після вчинення злочину, а також індивідуальні особливості особи.
На переконання колегії суддів, судом першої інстанції вказаних вимог закону було дотримано не в повній мірі.
Як видно із оскаржуваного вироку, суд, призначаючи покарання ОСОБА_5 , врахував характер і ступінь тяжкості скоєного злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким, особу обвинуваченого, який є раніше не судимим, має на утриманні малолітню дитину.
В якості обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнав наявність на утриманні обвинуваченого малолітньої дитини.
Обставин, які, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.
Надаючи оцінку вищенаведеному, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому покарання, пов`язане з ізоляцією від суспільства, належним чином не врахував ступень тяжкості та обставини вчиненного злочину й його особу, внаслідок чого призначив ОСОБА_5 занадто суворе покарання.
Згідно ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
В силу ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції не надав належної оцінки тим обставинам, що ОСОБА_5 раніше не судимий та має на утриманні малолітню дитину.
Разом з цим, обвинувачений в суді апеляційної інстанції вину у вчиненому злочині визнав та щиро розкаївся.
На думку колегії суддів, наведені у вироку доводи суду про доцільність призначення обвинуваченому покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства, за наявності вищезазначених підстав, є непереконливими.
З урахуванням зазначених вище обставин, в тому числі, обставин, які у відповідності до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання, в якості яких суд апеляційної інстанції визнає наявність на утриманні обвинуваченого малолітньої дитини, а також визнання вини обвинуваченим та його щире каяття, колегія суддів не може визнати призначене судом першої інстанції покарання таким, що відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого ОСОБА_5 й приходить до висновку, що воно є занадто суворим та підлягає пом`якшенню.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає можливим призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, з можливістю звільнення обвинуваченого, у відповідності до ст. 75 КК України, від його відбування із випробуванням із встановленням іспитового строку, з покладенням на нього обов`язків в силу вимог п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, яке в повній мірі відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, оскільки є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Отже, колегія суддів убачає підстави для задоволення апеляційної скарги сторони захисту та зміни вироку в частині призначення ОСОБА_5 покарання.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 задовольнити.
Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2020 року щодо ОСОБА_5 , в частині призначення покарання змінити.
Вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 (два) роки.
Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4