Справа № 487/3756/20
Провадження № 1-кс/487/4290/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31.07.2020 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві клопотання слідчого Першого слідчого відділу Слідчого управління ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу - тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Лисичанську Луганської областії, українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

03.07.2020 року слідчий Першого слідчого відділу слідчого управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором військової прокуратури Миколаївського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_7 , звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 ..

Відповідно до клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що 28.07.2017 громадянина ОСОБА_4 , призваного Лисичанським МВК Луганської обл., на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28.07.2017 №172 прийнято на військову службу за контрактом, який останній уклав того ж дня, та зараховано до списків особового складу частини, поставлено на всі види забезпечення, призначено на посаду курсанта військової частини НОМЕР_1 та присвоєно первинне військове звання - матрос.
29.09.2017 наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29.09.2017 №232 матроса ОСОБА_4 направлено для проходження подальшої військової служби до військової частини НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 .

29.09.2017, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ) від 29.09.2017 №215, матроса ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу частини, поставленона всі види забезпечення, та призначено на посаду кулеметника відділення охорони 2 взводу охорони роти охорони військової частини НОМЕР_2 .

Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом для військовозобов`язаних вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.

Відтак, з 28.07.2017, тобто з моменту зарахування ОСОБА_4
до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_4 набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.
Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Також, у ст. 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17.03.2014 на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.
Згідно п. п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби матросу ОСОБА_4 достеменно було відомо, і до часу нез`явлення вчасно на службу без поважних причин останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.
Проходячи військову службу, матрос ОСОБА_4 відповідно до вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.
Будучи військовослужбовцем, матрос ОСОБА_4 був зобов`язаний дотримуватися вимог ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Разом з тим, 03.04.2018 о 08 год. 00 хв. матрос ОСОБА_4 , діючи умисно,
з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків з військової служби, без поважних на те причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного тану,не з`явився вчасно на військову службу до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ), та продовжував незаконно перебувати поза межами військової частини НОМЕР_2 , проводячи час на власний розсуд,
не пов`язуючи його з виконанням обов`язків з військової служби,
до 08 год. 00 хв. 17.09.2018.

17.09.2018 о 08 год. 00 хв. матрос ОСОБА_4 добровільно повернувся до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ) та приступив до виконання своїх службових обов`язків з військової служби.
Однак, 20.09.2018 о 08 год. 00 хв. матрос ОСОБА_4 , повторно протягом року, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків з військової служби, без поважних на те причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не з`явився вчасно на військову службу до військової частиниНОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ), та продовжив незаконно перебувати поза межами військової частини НОМЕР_2 , проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків з військової служби.

03.07.2020 року у кримінальному провадженні складено повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, - а саме у нез`явлені вчасно на службу без поважних причин, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчиненому військовослужбовцем (крім строкової служби).

31.07.2020 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.407 КК України.

Підставою для внесення клопотання стало те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, який по ступеню тяжкості відноситься до тяжкого злочину, під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які неможливо запобігти шляхом застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

У судовому засіданні прокурор, клопотання підтримав у повному обсязі.

У судовому засіданні захисник підозрюваного заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на те що підозра пред`явлена його підзахисному є необґрунтованою, оскільки, як зазначав ОСОБА_4 у своїх поясненнях та у протоколі допиту, перед тим, як покинути розташування військової частини він подав рапорт про звільнення, з урахуванням чого, в його діях відсутня об`єктивна сторона кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.407 КК УКраїни

Зазначив про відсутність належних та допустимих доказів, як на обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчинені вказаного кримінального правопорушення, так і на підтвердження наявності ризиків, на існування яких посилається прокурор у клопотанні.

Одночасно, враховуючи наявність у ОСОБА_4 міцних соціальних зв`язків, який одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, вважав за доцільне обрати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту чи особистого зобов`язання.

Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав думку свого захисника.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази, заслухавши думку сторін кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що вказане клопотання підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
У судовому засіданні встановлено, що 08.02.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000069 внесено відомості за повідомленням відповідної установи за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України.

Постановою прокурора військової прокуратури Миколаївського гарнізону Південного регіону України від 03.07.2020 року із кримінального провадження №0000069 від 08.02.2019 року було виділено матеріали досудового розслідування за підозрою ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.407 КК України.

03.07.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000674 внесено відомості за правоохоронних органів за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України.

03.07.2020 року у кримінальному провадженні складено повідомлення про підозру ОСОБА_4 - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, а саме у нез`явлені вчасно на службу без поважних причин, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчиненому військовослужбовцем (крім строкової служби).

У зв`язку з не встановленням місцезнаходження ОСОБА_4 , у відповідності ч.1 ст.278 КПК України, вжито заходів для вручення даного повідомлення про підозру у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень (поштовим зв`язком).

09.07.2020 року слідчим суддею Заводського районного суду м.Миколаєва винесено ухвалу у справі №487/3756/20, якою надано дозвіл на затримання ОСОБА_4 з метою його приводу до суду для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

30.07.2020 року о 09-55 годині. ОСОБА_4 було затримано в порядку ст..207 КПК України.

31.07.2020 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України підтверджується: Контрактом про проходження військової служби від 28.07.2017 року, Актом службового розслідування, складеного Командиром роти охорони ВЧ НОМЕР_2 13.04.2018 року; Наказом «Про результати службового розслідування стосовно невиходу на службу матроса ОСОБА_4 03.04.2018 року та притягнення його до дисциплінарної відповідальності №268 від 16.04.2018 року, Актом службового розслідування, складеного головним сержантом взводу роти охорони ВЧ НОМЕР_2 28.09.2018 року, Наказом «Про результати службового розслідування стосовно невиходу на службу матроса ОСОБА_4 30.09.2018 року та притягнення його до дисциплінарної відповідальності №817 від 28.09.2018 року, Протоколами допитів свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 від 11.11.2019 року.

Слідчий суддя критично оцінює доводи сторони захисту про необґрунтованість підозри ОСОБА_4 , оскільки оцінка достатності доказів на обґрунтування підозри особи у вчиненні злочину на стадії досудового розслідування має менший стандарт доведеності у порівнянні з доведеністю винуватості особи у вчиненні злочину поза розумним сумнівом за результатами судового розгляду.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини «Мюррей проти Сполученого Королівства» 14310/88, 28 жовтня 1994 р. наголошено « … Метою допитів під час тримання під вартою відповідно до пункту (с) частини 1 статті 5 … є сприяння кримінальному розслідуванню шляхом підтвердження чи розвіювання конкретної підозри, яка послужила причиною арешту. Тому факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Європейський суд з прав людини у рішенні «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» 12244/86; 12245/86; 12383/86, 30 серпня 1990 р. зазначив «…наявність «обґрунтованої підозри» передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин»

З урахуванням викладеного, слідчий суддя приходить до переконання, що докази надані стороною обвинувачення доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Одночасно, з матеріалів клопотання, слідчий суддя приходить до переконання про доведення прокурором існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, проти встановленого порядку несення військової служби, за яке передбачено покарання на строк до семи років позбавлення волі, може переховуватися від органів досудового розслідування, у тому числі за межами країни чи на непідконтрольній на даний час Україні території, з урахуванням постійного місця проживання підозрюваного на території Луганської області.
Та вживати заходи впливу на ще не допитаних свідків та інших осіб з метою зміни останніми показань та спотворення вже зібраних доказів.
При цьому, слідчий суддя приходить до висновку, щодо недоведеності зі сторони слідчого наявність ризику передбаченого п. п.4, 5 ч.1 ст.177 КПК України.
Відповідно до положень ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суддя враховує дані про особу підозрюваного, який раніше не судимий, одружений, офіційно не працевлаштований. Тривалий час ухилявся від проходження служби, будучи діючим військовослужбовцем, а отже порушуючи свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни її незалежності та територіальної цілісності, передбачений ст..65 Конституції України.
Також, ухилявся від органів досудового розслідування, оскільки, будучи повідомленим про виклик, в порядку ч.2 ст.135 КПК України, шляхом вручення повістки за місцем реєстрації матері ОСОБА_10 (про що свідчить корінець повісток) до слідчого неодноразово не з`являвся.
Слідчий суддя критично оцінює доводи сторони захисту, стосовно того, що ОСОБА_4 тривалий час не спідкується з матір`ю, та не був обізнаний, щодо його викликів до слідчого, оскільки вони не знайшли свого підтвердження при розгляді клопотання.
Враховуючи вище зазначені обставини, слідчий суддя вважає, що саме такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою належним чином забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, та зможе запобігти ризикам наявним та доведеним під час розгляду клопотання.

Слідчий суддя критично оцінює доводи сторони захисту щодо можливості запобігти вказаним ризикам шляхом застосування більш м`якої міри запобіжного заходу, оскільки, хоча підозрюваний і має постійне місце проживання та родину, що дещо зменшує ризик переховування від органів досудового розслідування, але не усуває його повністю та іншого, встановленого слідчим суддею ризику.

Отже застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, на доику слідчого судді є необґрунтованим та невиправданим.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків.

Отже, задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя вважає за необхідне визначити підозрюваному розмір застави.

Відповідно до ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до ч.5 ст. 182 КПК України, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, розмір застави визначається від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи матеріальне становище підозрюваного, тяжкість правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, вважаю за необхідне визначити заставу у розмірі двадцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки внесення застави саме в такому розмірі, на думку слідчого судді, може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Окрім цього, застосовуючи щодо підозрюваного альтернативний запобіжний захід у виді застави, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 176-178, 182-183, 193-197, 309, 392-395 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого Першого слідчого відділу Слідчого управління ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_6 задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, запобіжний захід тримання під вартою з утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком на 60 діб до 09-55 години 28.09.2020 року.
Визначити розмір застави, після внесення якої підозрюваний повинен бути звільнений з під варти, в розмірі двадцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 43940 грн., яка може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти, внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.
Покласти на ОСОБА_4 у разі звільнення під заставу такі зобов`язання:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, роботи;

Попередити ОСОБА_4 про наслідки невиконання обов`язків, передбачених ст..194 КПК України, роз`яснивши, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення. Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя : ОСОБА_1