ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2020 року м. Чернівці
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_5
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9
потерпілого ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Чернівецької місцевої прокуратури ОСОБА_5 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 жовтня 2020 року по кримінальному провадженню № 0000209 від 29 січня 2019 року, щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Чернівці, українця, громадянина України, неодруженого, з повною загальною середньою освітою, останнє відоме місце проживання - АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч.5 ст. 27, ч.4 ст. 186 КК України, -
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Хотин, Чернівецької області, українця, громадянина України, не одруженого, з повною загальною середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого
обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч.4 ст.186 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 жовтня 2020 року визнано винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення

ЄУНСС: 727/3510/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_11
НП: 11-кп/822/505/20 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Категорія: ч.3 ст. 186 КК України
передбаченого ч.5 ст. 27, ч. 3 ст. 186 КК України та призначено йому за ч.5 ст. 27, ч. 3 ст. 186 КК України, з застосуванням вимог ст. 69 КК України покарання у вигляді трьох років шести місяців позбавлення волі.

Визнано винним ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України та призначено йому за ч. 3 ст. 186 КК України, покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбуття призначеного судом основного покарання, якщо він протягом двох років шести місяців іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.2-4 ст. 76 КК України, зокрема: - не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу відповідного відділу з питань пробації; періодично з`являтися на реєстрацію до органу пробації та повідомляти орган пробації про зміну свого місця свого проживання, а в разі працевлаштування місця роботи.

Прийнято відмову від цивільного позову заявленого цивільним позивачем, потерпілим ОСОБА_10 до обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди завданої злочином, за заявою ОСОБА_10 .

Вирішено питання про речові докази.
Згідно з вироком районного суду, обвинувачений ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що 28.01.2019р. його знайомий ОСОБА_10 буде отримувати з своїх особових рахунків так і рахунків, відкритих на його ім`я, в різних банках м. Чернівці грошові кошти у національній валюті, він попередньо домовився із обвинуваченим ОСОБА_6 про викрадення грошей, які отримає потерпілий ОСОБА_10 в банках. Обговоривши місце, спосіб і час викрадення, він разом з потерпілим ОСОБА_10 , так як його участь в процесі зняття коштів з рахунків була необхідною, 28.01.2019р., точного часу не встановлено, після того, як ОСОБА_10 зняв готівкою грошові кошти в гривнях та поклав їх у присутності ОСОБА_7 , на зберігання при собі у власний рюкзак, діючи по домовленості і розподілу ролей з ОСОБА_6 слідували, окремо один від одного із ОСОБА_10 у громадському транспорті тролейбусі маршруту № 8, що рухався по вул. Героїв Майдану від площі Соборної в м. Чернівці, з якого він вийшов для відвернення від себе будь яких підозр потерпілого, та пішов до парку «Жовтневий», де мав очікувати ОСОБА_6 з викраденими грішми. Відповідно по домовленості із ОСОБА_7 , - ОСОБА_6 продовжив рух та спостереження за ОСОБА_10 від зупинки по вул. Південно-Кільцевій м. Чернівці до будинку № 10-а, по вул. Парковий Проїзд в м. Чернівці місця тимчасового проживання останнього. ОСОБА_6 о 14.55 год. безпосередньо переслідуючи потерпілого ОСОБА_10 , який зайшов до під`їзду вказаного будинку, з метою відкритого заволодіння грошима останнього, підійшовши біля ліфту до потерпілого ззаду, наніс скляною пляшкою з під шампанського, яку підібрав по дорозі, один удар в область голови ОСОБА_10 та відкрито заволодів його рюкзаком чорного кольору, марки «Adidas», у якому знаходилися грошові кошти в сумі 200.000 грн., паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_10 , банківські картки банку «ПУМБ», банківські чеки, та 6 стікерів кави «Нескафе», після чого із місця вчинення злочину із викраденим майном втік в парк «Жовтневий» і в районі вулиці Воробкевича м. Чернівці, зустрівся із ОСОБА_7 , якому передав рюкзак ОСОБА_10 , де і розпорядилися викраденим майном на власний розсуд, чим своїми умисними діями завдали матеріальної шкоди потерпілому на загальну суму 200 000 грн.
На вказаний вирок районного суду прокурор Чернівецької місцевої прокуратури ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій вважає, даний вирок районного суду незаконним через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи, невідповідність призначеного покарання обвинуваченим та суспільній небезпечності вчинених ними кримінальних правопорушень.

Посилається на те, що під час досудового слідства потерпілий ОСОБА_10 вказує про одну і ту ж суму коштів, тобто 349 тис. грн., яка була в нього у портфелі (рюкзаку) в момент вчинення крадіжки, його покази в ході досудового слідства логічні та послідовні. Однак, в судовому засіданні 04.12.2019 року, з незрозумілих на те причин, потерпілий ОСОБА_10 будучи допитаний без участі захисника, раптово змінює свої покази та зазначає, що в нього портфелі (рюкзаку) було не 349 тис. грн., а на 149 тис. грн. менше, тобто потерпілий в судовому засіданні зазначив, що в нього було 200 тис. грн., а інші кошти залишив попередньо вдома за адресою АДРЕСА_3 .

Стверджує, що районним судом при призначені покарання не враховано всієї доказавої бази, яка досліджувалась в судовому засіданні, що в подальшому стало підставою для зміни правової кваліфікації вчиненого правопорушення, а в результаті застосовано надто м`яке покарання, яке не є достанім для виправлення обвинувачених та попередження ними нових злочинів.

Вважає, що призначене судом покарання ОСОБА_7 за ч.5 ст. 27, ч.3 ст. 186 КК України та ОСОБА_6 за ч.3 ст. 186 КК України не відповідає вимогам ст.ст. 50,65 КК України та суперечить загальним засадам призначення покарань, є явно несправедливим через його м`якість та не є достатнім для виправлення та попередження вчинення ними нових злочинів.

Просить вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19.10.2020 року, яким засуджено ОСОБА_7 за ч.5 ст. 27, ч.3 ст. 186 КК України із застосуванням вимог ст. 69 КК України, та призначено покарання у вигляді трьох років шести місяців позбавлення волі, та ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 186 КК України, та призначено покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбуття призначеного основного покарання, з іспитовим строком два роки шість місяців скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи.
Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним за ч. 5 ст. 27, ч.4 ст. 186 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на сім років, а також визнати винним ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді семи років позбавлення волі.

На апеляційну скаргу прокурора, захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подав заперечення, в якому він просить вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19.10.2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Чернівецької місцевої прокуратури ОСОБА_5 без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, яка доповіла зміст оскаржуваного вироку суду та вимоги апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_5 , яка просила задовольнити її апеляційну скаргу, обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , які вважають апеляційну скаргу прокурора безпідставною та необґрунтованою та просили відмовити в її задоволенні, думку потерпілого ОСОБА_10 , який просив вирок районного суду залишити без змін, надавши учасникам судового провадження слово в судових дебатах, а обвинуваченим і останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження з підстав наведених в апеляційній скарзі та обговоривши наведені у ній доводи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, а вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, що передбачає його оцінку відповідності нормам матеріального та процесуального права, колегією суддів встановлено, суд правильно встановив фактичні обставини справи , дії ОСОБА_7 вірно кваліфіковано за ч.5 ст. 27, ч.3 ст. 186 КК України, дії ОСОБА_6 вірно кваліфіковано за ч.3 ст. 186 КК України, висновок про доведеність вини обвинувачених у скоєнні злочину відповідає сукупності зібраних у справі і досліджених у судовому засіданні доказів, яким дано остаточну юридичну оцінку, яка ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному розгляді всіх обставин справи в сукупності та з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що в судовому рішенні наведено докладні мотиви.
Вирок районного суду відповідає вимогам ст. ст. 370, 374 КПК України.
Суд першої інстанції повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено дослідивши надані сторонами докази, повно та правильно виклав їх у вироку, надав цим доказам оцінку в плані належності, допустимості, достовірності, та в їх сукупності і достатності для висновків по суті кримінального провадження і на цих підставах прийшов до висновку про вчинення ОСОБА_7 за описаних у вироку обставин кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч.4 ст. 186 КК України та про вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України.
З урахуванням зібраних та досліджених доказів судом обґрунтовано кваліфіковані дії ОСОБА_7 за ч. 5 ст. 27, ч.4 ст. 186 КК України та ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 186 КК України.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судовий розгляд проведено з дотриманням норм кримінального процесуального закону.
Суд у відповідності до вимог ст.94 КПК України дав оцінку усім зібраним у справі доказам з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності, на що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів.
Так, обвинувачений ОСОБА_6 під час апеляційного розгляду, підтримав свої покази в районному суді та пояснив, що свою вину за ч. 4 ст. 186 КК України не визнає, разом з цим повністю визнає свою вину за ч. 3 ст. 186 КК України, та вважає вірною кваліфікацію його дій за ч. 3 ст. 186 КК України. Також пояснив, що дізнавшись від ОСОБА_7 , що 28.01. 2019 року, його знайомий ОСОБА_10 буде отримувати в банках міста грошові кошти в значній сумі, за пропозицією ОСОБА_7 , вони обговорили план пограбування останнього, - він мав слідкувати за ОСОБА_10 і ОСОБА_7 та після того, як вони вийдуть з банку, що по Героїв Майдану м. Чернівці, прослідувати за потерпілим і відібрати в нього рюкзак, у якому знаходитимуться гроші та принести його в парк «Жовтневий», район вулиці Воробкевича у м. Чернівці, де його буде очікувати ОСОБА_7 . Грошима вирішили що поділяться. Пояснив, що саме так і відбулося. Визнав свою вину в тому, що він 28.01.2019 року, сів в тролейбус № 8, у якому вже їхали ОСОБА_10 і ОСОБА_7 та які його не бачили, проїхав до зупинки паркового проїзду в м. Чернівцях, на якій вийшов ОСОБА_10 і прослідкував за ним. Побачив, що потерпілий зайшов до під`їзду одного з будинків, номеру не пам`ятав, він пішов за ним, по ходу руху підібрав пляшку з під шампанського та побачивши, що ОСОБА_10 стоїть біля ліфту, позаду, наніс йому пляшкою один удар по голові та коли останній повернувся, він з плеча в нього зірвав рюкзак і швидким кроком пішов до виходу з будинку. Надалі, пішки попрямував до парку «Жовтневий» в район вулиці Воробкевича м. Чернівці, де зустрівшись із ОСОБА_7 передав останньому рюкзак ОСОБА_10 . При розкритті рюкзаку, в ньому знаходилися грошові кошти, їх було 200000 грн. та з яких йому ОСОБА_7 дав дві пачки купюрами по 200 грн. та по 500 грн., після чого вони розійшлися. У вчиненому щиросердечно розкаявся, попросив вибачення в потерпілого, пояснив, що сприяв розкриттю злочину та добровільно відшкодував завдані збитки ОСОБА_10 .
Обвинувачений ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду, підтримав свої покази в районному суді та пояснив, що свою вину в інкримінованому йому злочині за ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 186 КК України не визнає, однак вважає вірною кваліфікацію його дій районним судом за ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 186 КК України та повністю визнає вину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 186 КК України. Зазначив, що станом на січень 2019 року, в нього сильно хворів батько, для операції батька він позичив грошові кошти, які мав повернути в короткий термін часу, саме через ці обставини, він вирішив пограбувати свого знайомого ОСОБА_10 , з яким певний проміжок часу співпрацював, та який на його ім`я в банках відкривав рахунки, куди поступали від клієнтів кошти. Пояснив, що з ОСОБА_10 познайомився в жовтні 2018 року, і він пристав на пропозицію останнього з ним співпрацювати. ОСОБА_10 відкрив на його ім`я рахунок в банку з наданням картки, на який поступали значні суми коштів. Знаючи про те, що 28 січня 2019 року ОСОБА_10 буде знімати кошти в банках як зі свого рахунку, так і з рахунку відкритого на його ім`я, у зв`язку з чим його присутність була обов`язковою, він вирішив пограбувати потерпілого, з наміром повернути кошти, які позичив на операцію батькові. Вказав, що оскільки в ОСОБА_10 в разі здійснення пограбування самостійно могли виникнути підозри на нього, вирішив, щоб це зробив ОСОБА_6 . Про свої наміри пограбувати 28.01.2019 року, після того, як ОСОБА_10 отримує в банках кошти, він розповів ОСОБА_6 . Останній на його пропозицію погодився, вони обговорили де мають зустрітися після того, як ОСОБА_6 забере рюкзак з грішми в потерпілого та принесе йому в парк «Жовтневий» по вул. Воробкевича в м. Чернівці. В банку по вул. Героїв Майдану м. Чернівці він знімав з ОСОБА_10 гривні купюрами по 200 та 500 грн. Грошові кошти ОСОБА_10 клав до портфелю (рюкзаку), що був в нього на плечі.
З потерпілим він сів в тролейбус від зупинки по вул. Героїв Майдану м. Чернівці і вийшов через дві три зупинки та пішов в парк «Жовтневий». Що відбувалося надалі йому відомо не було. Через певний проміжок часу, на вул. Воробкевича м. Чернівці, біля парку, він зустрівся з ОСОБА_6 , який йому передав рюкзак, у якому були гроші, всього за його підрахунком біля 200000 грн., з яких він дві пачки купюрами по 200 і 500 грн. дав ОСОБА_6 , решта розклав по кишенях свого одягу, а сумку викинув. В подальшому розрахувався з боргами, купив батькові ліки, решта коштів зберігав вдома та після його затримання, їх добровільно видав працівникам поліції. В скоєному щиросердечно розкаявся, пояснив, що сам не наносив ніяких ударів потерпілому, і не говорив цього робити ОСОБА_6 про те, що останній ОСОБА_10 наніс пляшкою удар по голові дізнався зі слів ОСОБА_6 .
Як вбачається з показів потерпілого ОСОБА_10 , в судовому засіданні він показав, що був знайомий із ОСОБА_7 та перебував з ним в фінансових відносинах за укладеною угодою. Пояснив, що між ними була домовленість, про відкриття на ім`я ОСОБА_7 рахунку в банку на який будуть поступати кошти і на період відкритого, він йому буде сплачувати кошти і він йому виплатив кошти 2000 грн. в листопаді 2018року, в грудні 2018 року - 4000 грн. і ще два рази в нього ОСОБА_7 попросив в борг гроші, в останнє коли разом були в банку 28 січня 2019 року -1000 грн. Зазначив, що ОСОБА_7 був оформлений як приватний підприємець, однак підприємницьку діяльність не здійснював, податки за нього оплачував він. Напередодні 28.01.2019 року він зателефонував ОСОБА_7 і повідомив, що потрібно піти в Банк, зняти кошти і обговорити питання закриття рахунку і зайняття підприємницькою діяльністю. Зустрівшись 28.01.2019 року, він з ОСОБА_7 пішли в Банк по вул. Героїв Майдану в м. Чернівцях, де він зняв грошові кошти спочатку з свого рахунку і поклав їх до рюкзаку, а потім з рахунку гроші зняв ОСОБА_7 і теж він їх в нього забрав і поклав до рюкзаку. На рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_7 знаходилося 350.000 грн. грошових коштів.
Пояснив, що 28.01.2019 року з рахунків було знято - 200 тисяч гривен, а саме з рахунку відкритого на ім`я ОСОБА_7 - 100 тис і з його рахунку - 100 тис грн. Вказав в показах, що на наступний день вони мали забрати усю суму решта з рахунку відкритого на ім`я ОСОБА_7 . Далі він і ОСОБА_7 разом поїхали в тролейбусі, останній вийшов на зупинці вулиці Героїв Майдану м. Чернівці, а він поїхав до зупинки вул. Паркового проїзду м. Чернівці, у своїх справах, а саме забрати в свого знайомого на ім`я ОСОБА_12 ноутбук та коли підійшов до ліфта в будинку АДРЕСА_4 почув позаду себе кроки і, несподівано отримав удар у скроневу частину голови. В голові запаморочилося, він повертаючись побачив людину в чорному капюшоні, високого зросту і нічого не встигнувши сказати, впав, при цьому відчув дзвін скла, і біля ліфту побачив пляшку з під ігристого шампанського, зрозумів, що саме нею і йому нанесений удар по голові. Коли прийшов до тями, виявив відсутність рюкзака, який в нього знаходився на плечі, вийшов з будинку на вулицю, де стояло троє молодих людей, він подумав, що це вони могли на нього напасти і швидко набрав код свого знайомого і зателефонував ОСОБА_13 , з яким мав мати зустріч, пояснив що на нього напали і відібрали кошти, щоб він не їхав до нього. Зазначив, що біля ліфту був не ОСОБА_7 , інша особа, однак підозри з останнього він не знімав, так як ОСОБА_14 був з ним в Банку і знав та бачив, куди він кладе кошти. При собі, інших речей не мав в рюкзаку, окрім грошей були документи паспорт, картки банківські, стікери від кави. Пояснив, що після вчиненого, повертався до ліфту, забрав пляшку, як доказ і викликав працівників поліції, які відібрали в нього заяву і відібрали в то же день 28.01.2019 року пояснення, від цивільного позову в судовому засіданні відмовився, вказавши про те, що матеріальну і моральну шкоду йому обвинуваченими відшкодовано, претензій він до них не має.
Вказав, що від послуг свого представника, адвоката ОСОБА_15 відмовився та станом на 28.01.2019 року в рюкзаку була сума коштів - 200.000 тис грн., а суму коштів в 149 тис. грн. він в подальшому виявив вдома та коли в нього відбирали заяву запитували за всю суму грошових коштів, що в нього були, а тому він і називав загальну суму в 349.000 грн. працівникам поліції, також їм говорив, що окрім 200.000 грн. в рюкзаку були документи його паспорт громадянина України, карточка зарплатна в ПУМБ Банку, кава була в стікерах десь 4 може і 6 шт. і можливо чеки, що знімав готівку, точно не пам`ятає.
Під час апеляційного розгляду, потерпілий ОСОБА_10 підтримав свої покази та підтвердив, що в нього було викрадено 200000 грн. з рюкзака. Сума 349000 грн. це сума, яку він мав повернути за матеріали як приватний підприємець, спочатку цю суму вказував в заяві та на допитах оскільки перебував у шоковому стані після сильного удару по голові. Пізніше суму 149000 грн. виявив у себе вдома.
Також, потерпілий ОСОБА_10 пояснив, що на нього тик з боку обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх захисників не чинився, більше того з захисниками він знайомий не був, а ОСОБА_6 вперше побачив у судовому засіданні суду першої інстанції. Після вчинення злочину з обвинуваченими ОСОБА_6 , ОСОБА_7 не спілкувався. Покази змінив по власній добрій волі. Вся сума викраденого йому відшкодована.
Крім того, потерпілий ОСОБА_10 подав до апеляційного суду заяву, в якій підтвердив факт заволодіння його коштами в розмірі 200000 грн., підтримав свою позицію і показання, які давав у районному суді, підтримав факт зміни обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , також підтвердив, що майнова та моральна шкода йому повністю відшкодована, до них не має жодних претензій матеріального чи морального характеру, просив вирок районного суду залишити без змін.
Як вбачається з показів свідка ОСОБА_16 , який в судовому засіданні пояснив, що із ОСОБА_10 знайомий близько 15-ти років, вони працювали разом в податковій службі, відносини дружні. Йому було відомо, що ОСОБА_10 декілька років торгував лісом, але компаньйоном із ним не був. Додому до нього навідувався, іноді бачив певні суми коштів, надавав ОСОБА_10 поради в бізнесі, так як сам займався раніше цим бізнесом. Про подію пограбування ОСОБА_10 дізнався, в телефонній розмові від останнього. ОСОБА_10 подзвонив до нього, в котрій годині і якого числа не пам`ятає; він повідомив, що його вдарили пляшкою по голові; він втрачав свідомість, знаходився в шоковому стані, не орієнтувався в ситуації, запитував його, що робити. Порадивши подзвонити до поліції, він відповів, що вже подзвонив. ОСОБА_17 повідомляв, що забрали гроші які були в рюкзаку, велику суму, це та частина грошей, які останній знімав в банку з рахунків і якими мав розрахуватися з поставщиками за ліс. Розмова була не довга. Він знав, що ОСОБА_10 їде в м. Чернівці, оскільки напередодні від`їзду, був у нього дома ввечері. На запитання прокурора пояснив, що до нього потерпілий приходить часто, він часто в нього із собою бачив грошові кошти, але в яких сумах пояснити не зміг, про суму коштів лише дізнавався зі слів самого ОСОБА_10 , коли про це заходила розмова. В день коли ОСОБА_10 зняв гроші із рахунків в Банку, він йому розповідав, що ще має добрати на наступний день кошти, докласти їх до тих, що має вдома, щоб розрахуватися за ліс; він знав осіб кому ОСОБА_10 мав віддати кошти за ліс, однак прізвища відмовився озвучувати. За ліс ОСОБА_10 говорив що має віддати 349.000 грн. Зазначив на запитання про те, хто міг вчинити злочин проти ОСОБА_10 не знає, в останнього зазначив, що конкурентність по бізнесу невелика. Знав, що ОСОБА_10 на прізвище свого знайомого ОСОБА_7 відкрив в ПУМБ Банку рахунок, бо не вистачало оборотів; яким чином останній був прив`язаний по обороту лісу він не знав; жодного разу він не бачив ОСОБА_10 з ОСОБА_18 . Про особу на прізвище ОСОБА_6 , нічого не знає і не чув; ОСОБА_10 про таку особу йому не говорив.
Також пояснив, що йому не відомо чи з коштами, які він бачив у ОСОБА_10 в рюкзаку, останній їхав в м. Чернівці до Банку, чи останній їх залишив вдома; останній йому говорив, що до коштів які вдома він має докласти ті кошти, що зніми з рахунків в м. Чернівцях. Не зміг пояснити для кого з постачальників лісу, ОСОБА_10 мав віддати грошові кошти в сумі 349.000 грн., їх місце знаходження та прізвища, пояснив, що постачальники лісу, яким ОСОБА_10 винен кошти знаходяться по всій Чернівецькій області.
Як вбачається з показів свідка ОСОБА_19 , в судовому засіданні показала, що ОСОБА_20 її внук. Він виїздив у 2011 році до Америки, де тривалий період часу працював та коли у 2014 році повернувся, проживав без реєстрації в квартирі батька з ним разом, потім знову виїхав. Батько ОСОБА_14 у 2018 році переніс інсульт, то його попросили повернутись і доглядати батька, що останній і зробив на початку січня 2018 року. Пояснила що коли перший раз приїжджав ОСОБА_7 у відпустку, то привіз з собою 10 тисяч доларів грошей, які в 2014 році, поклав в банк, перевівши в гривню, приблизно це було біля 80 тисяч гривен, а коли в 2015 році був обвал гривні, то ОСОБА_14 прислав доручення на дядька ОСОБА_21 для отримання в банку цих коштів і останній отримав тільки 3 тисячі доларів. Коли ОСОБА_14 приїхав в 2018 році, то передав на збереження 7 тисяч доларів, щоб знову було 10 тисяч, як раніше. В червні у батька ОСОБА_14 відбувся ще один інсульт, і він став лежачим, ОСОБА_14 його доглядав, ходив в аптеку, був з батьком в лікарні. На рахунок роботи пояснював, що зустрів підприємця ОСОБА_22 , який його працевлаштує на роботу. Той обіцяв 2 тисячі гривень в місяць. В кінці року, в листопаді ОСОБА_14 прийшов і попросив всі його гроші, пояснивши, що вкладе ці гроші в бізнес з ОСОБА_22 і буде отримувати 10 відсотків, а не дві тисячі. Тому забрав всі гроші, що було еквівалентом 10 тисячам доларів. Протягом 2018 року з внуком ОСОБА_14 спілкувалась, інколи він залишався ночувати. Якою конкретно діяльністю займався, їй не було відомо і не розпитувала. Говорив, що ОСОБА_22 надійний партнер. Про кредитні відносини ОСОБА_14 з банками нічого не знала. Також знала, що ОСОБА_14 їздив на одну неділю в Італію до мами, яка допомагає фінансово ОСОБА_14 , а також всім родичам. За вказаний період не бачила, щоб ОСОБА_14 приносив додому великі суми грошей, за виключенням привезених з Америки. Цивільна дружина ОСОБА_14 проживала разом з ним, допомагала доглядати хворого батька. Потерпілого ОСОБА_23 не знала, ОСОБА_24 знає з вигляду, бачила кілька раз, знає, що між ОСОБА_14 і ОСОБА_25 товариські стосунки.
Як вбачається з показів свідка ОСОБА_26 в судовому засіданні вона пояснила, що в цивільному шлюбі з ОСОБА_27 перебувала рік, з лютого 2018 року до моменту затримання. Проживали у квартирі батька ОСОБА_28 за адресою АДРЕСА_1 . За вказаний період часу вона працювала, а ОСОБА_7 офіційно не працював, однак мав роботу в бізнесі із ОСОБА_22 , потерпілим, пов`язану з деревом; ОСОБА_14 щомісяця приносив по дві тисячі гривень додому. В основному перебував дома, так як доглядав хворого батька. Дату 28 січня пам`ятає, так як тоді затримали ОСОБА_14 , вона перебувала на роботі. Про затримання ОСОБА_14 їй повідомив брат, причину затримання не говорив. Чи приносив ОСОБА_14 в цей день якісь пакунки, їй не відомо, так як перебувала на роботі. Їй відомо, що у ОСОБА_18 на руках були великі суми коштів, які він привіз з Америки і залишив у бабусі, біля 7 тисяч доларів США. Чи переводив долари в гривневу масу їй не відомо. Вона не бачила, щоб ОСОБА_14 приносив ноутбук додому. В основному за батьком доглядав саме ОСОБА_14 , так як вона була на роботі. Після самого приїзду ОСОБА_14 біля двох місяців працював на «Гравітоні», де отримував зарплату, за яку утримував сім`ю. Роботу залишив, так як необхідно було доглядати батька, а проживали за рахунок її зарплати. Також за рахунок коштів, отриманих ОСОБА_14 від ОСОБА_22 . За ці кошти він утримував батька, купляв ліки та все інше необхідне. Чи брав ОСОБА_14 кредити за час їх спільного проживання, їй не відомо. Зазначила, що ОСОБА_14 дійсно їздив до мами в Італію, підтвердила, що з коштів, які ОСОБА_14 отримував від ОСОБА_22 , він доглядав за батьком, інші кошти, а саме привезені з Америки, не залучали. Про погашення кредиту в ПУМБ Банку їй нічого не відомо. Кошти в сумі 10 тисяч доларів США, які привіз ОСОБА_14 не бачила, але бабуся про них розповідала. Також відомо, що бабуся віддала ці кошти ОСОБА_14 , і він їх вклав в бізнес з ОСОБА_22 , і повинен був отримувати 10 відсотків від прибутку. На ліки батьку гроші давав ОСОБА_14 . Пояснила, що ОСОБА_29 вона не знає, а ОСОБА_30 знає. В січні 2019 року видавала працівникам поліції ноутбук, який їй передав брат ОСОБА_14 ОСОБА_31 . Що це за ноутбук їй не відомо, але на прохання брата, вона відвезла його і віддала слідчому. Батько ОСОБА_14 знаходився весь час в своїй кімнаті, так як він лежачий, не ходить. Після затримання ОСОБА_14 , вона доглядає інколи за батьком.
Оскільки вказані свідки та потерпілий були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів, то підстав їм недовіряти у колегії суддів немає.
В судовому засіданні першої інстанції належним чином досліджені по справі письмовими докази, зокрема: - протокол прийняття заяви 28.01.19р. від потерпілого ОСОБА_10 в якій зазначає обставини його пограбування і викрадення грошових коштів (а.с. 6); - протокол огляду місця подій від 28.01.2019р., предметом якого є під`їзд в якому скоєно кримінальне правопорушення вул. Парковий проїзд, 10а в м. Чернівці, з фото таблицею та акт застосування службової собаки 28.01.2019р (а.с. 7-15); - акт СМЕ від 30.01.19 щодо наявності у потерпілого ОСОБА_10 легких тілесних ушкоджень (а.с. 16); - протокол огляду предмету - а саме пляшки від шампанського Артемівське об`ємом 0,75 м.л., з фото таблицею (а.с. 19-20); - протокол ОМП від 29.01.19 в ході якого ОСОБА_6 видав наявні у нього викрадені у потерпілого ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 51800 грн. та одяг, в якому він був під час вчинення кримінального правопорушення (а.с. 34-35) та диском до протоколу (а.с. 37); - протокол огляду речового доказу - одяг, рукавиці, взуття ОСОБА_6 , з фото таблицею (а.с. 38-42); - протокол огляду предметів, речей і документів - 84 купюри по 200 грн. =16800 грн.,70 шт. по 500 грн.=35000, що в сукупності становить 51800 грн., з фото таблицею ксероксів банкнот (а.с. 45-76); - протокол ОМП від 29.01.19р., в ході якого ОСОБА_7 перебуваючи за адресою вул. Воробкевича в м. Чернівці погодився добровільно надати викрадені у ОСОБА_10 майно, а саме рюкзак чорного кольору з надписом «Адідас» в якому виявлено чеки, паспорт ОСОБА_10 , паперова обгортка від грошей з надписом 100 арк. по 500 грн., сума 50000 грн. по середині цифри синього кольору 49000 грн., та 5-ть банківських карт, з фото таблицею та диском до протоколу (а.с. 86-103); - протокол огляду предметів, які були добровільно видані ОСОБА_7 : рюкзак чорного кольору з надписом «Адідас», у якому виявлено чеки, паспорт ОСОБА_10 , паперова обгортка від грошей з надписом 100 арк. по 500 грн., сума 50 000 грн. по середині цифри синього кольору 49000 грн., та 5-ть банківських карт (а.с. 104-110); - протокол ОМП від 29.01.2019р. в ході якого ОСОБА_7 перебуваючи за адресою проспект незалежності 116 є з крони дерева вийняв поліетиленовий пакет з написом «Маргаріта» з якого видав кошти у сумі 116600 грн, купюрами по 200 та 500. Де 5 пачок по 200 - 473 штуки та гроші по 500 - 44 купюри, а також диск запису ОМП, та таблиця ілюстрацій (а.с. 113-120);и - протокол огляду предметів від 18.02.2019р. речей та документів, виданих ОСОБА_7 перебуваючи за адресою проспект Незалежності 116 м. Чернівці, є з крони дерева вийняв поліетиленовий пакет з написом «Маргаріта» з якого добровільно видав кошти у сумі 116.600 грн., купюрами по 200 та 500, із яких - 5 пачок по 200 купюрами та гроші по 500 купюрами - 44 шт., з фото таблицею (а.с.121-220); - висновок експерта від 11.02.19р. за №122втор. щодо наявності у ОСОБА_10 легких тілесних ушкоджень (а.с 250,251); - протокол від 08.02.2019 року слідчого експерименту проведений з потерпілим ОСОБА_10 з диском відеозапису до протоколу (а.с. 1-3); - протоколи тимчасового доступу до речей і документів від 21.02.2019 року, з дисками, відповідно до протоколів (а.с. 13 20); - трафіки розмов (по даті і часу тривалості розмови та місця азимуту стільникового телекомунікаційного зв`язку) за період з 28.11. 2018 року по 29.01.2019 року включно (а.с. 21-42); - протокол від 30.01.2019 року слідчого експерименту проведений за участі ОСОБА_6 з диском відеозапису до протоколу (а.с. 57-60); - висновок судової психіатричної експертизи № 157 від 21.02.2019 року відносно ОСОБА_6 (а.с. 74-76); - протокол від 30.01.2019 року слідчого експерименту проведений за участі ОСОБА_7 з диском відеозапису до протоколу (а.с. 95-98); - довідка про базові станції за обслуговуванням вулиць Н. Сотні та проспекту Незалежності м. Чернівці різних операторів зв`язку, а також вулиць Героїв Майдану м. Чернівці; автостанції Дріждзавод в м. Чернівцях, вул. парковий Проїзд, 10А м. Чернівці, вулиць Комарова та Героїв Майдану м. Чернівці (а.с. 118, 119); - протокол добровільної видачі від 30.01.2019 року згідно якого ОСОБА_6 добровільно видав мобільний телефон марки Самсунг з сім картою (а.с. 120,121); - протокол огляду предметів від 21.02.2019 року з відеозаписом (а.с. 123); - повідомлення про виклик на лінію 102 Грабіж 28.01.2019 року 14.59.00 год. з диском запису (а.с. 129-131); - протокол добровільної видачі від 30.01.2019 року згідно якого ОСОБА_26 добровільно видала ноутбук марки Ассер належний ОСОБА_7 (а.с. 137); - відеоінформація з внутрішніх камер відео спостереження відділення 2 банку ПУМБ по вул. Героїв Майдану, 26 м. Чернівці з диском (а.с. 144-145); - протокол огляду предметів від 19.02.2019 року (а.с. 146); - дані відносно зняття ОСОБА_10 коштів з АТ Ощадний Банк за період з 31.10.2018 року по 02.11.2018 року, зокрема суми серед інших 149.000 грн., зокрема 02.11. 2018 року з рахунку за № НОМЕР_1 (а.с. 167); - детальна інформація про особу підприємця ОСОБА_7 (а.с. 168-170; 230-231); - квитанції АТ ПриватБанк про сплату ОСОБА_10 податків за ОСОБА_7 (а.с. 172 79); - дані ГУ ДФС у Чернівецькій області щодо ФОП ОСОБА_7 (а.с. 191); - детальна інформація про особу підприємця ОСОБА_10 (а.с. 224-229); - інформація ТБ Подільська, з якою вбачається що ні ОСОБА_10 , ані ОСОБА_7 не приймали участі в аукціонах з продажу необробленої деревини (а.с. 234); - доручення ОСОБА_7 на ім`я ОСОБА_21 щодо розпорядження коштами ОСОБА_7 (а.с. 237)

Районний суд, у відповідності до вимог ст.94 КПК України дав оцінку усім зібраним у справі доказам з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності, на що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів.
Оскільки, вказані показання та письмові докази не суперечать один одному, є чіткими, послідовними й такими, що взаємодоповнюють один одного, та, на думку колегії суддів, були вірно покладені в основу вироку.

Будь-яких даних, які б ставили під сумнів достовірність наведених у вироку доказів, не встановлено.

Доводи апелянта щодо неврахування всіх доказів по справі та безпідставної зміни правової кваліфікації вчиненого правопорушення є безпідставними та необґрунтованими.
Сам потерпілий ОСОБА_10 визначив суму викрадених у нього коштів.
Апеляційний суд не спроможний змінити позицію потерпілого, так як це його право, не мав таких повноважень і районний суд.
З огляду на те, що від показань потерпілого залежить правова кваліфікація дій ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , тому районний суд прийшов до правильного висновку про кваліфікацію дій ОСОБА_7 за ч.5 ст. 27, ч.3 ст. 186 КК України та ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 186 КК України, з чим погоджується апеляційний суд.

При цьому, районний суд належним чином мотивував та аргументував прийняте рішення.

Доводи прокурора в апеляційній скарзі є такими, що свідчать про намір зміни фактичних обставин даного кримінального провадження.

І районний і апеляційний суд встановлював фактичні обставини даного провадження, виходячи з досліджених доказів цього провадження, зокрема показань потерпілого.

Законодавством дане питання чітко регламентовано, і суд позбавлений правової можливості змінювати фактичні обставини кримінального провадження, без наявності на те правових підстав.

Доводи апеляційної скарги про те, що прокурор не погоджується із показаннями потерпілого, є позицією сторони обвинувачення, однак ні районний ні апеляційний суд не може змінити показання потерпілого, які є особистими і безпосередніми.

За таких умов, відсутні правові підстави перекваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , як того просить в апеляції прокурор.
У доводах апеляційної скарги прокурор інших доводів, доказів для того, щоб змінити правову кваліфікацію дій обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 не вказує.
Тому, згідно з вимогами процесуального та матеріального закону, не можливо по суті задовольнити такі апеляційні вимоги прокурора, оскільки вони спрямовані на правову оцінку показань потерпілого, у такий спосіб, який вбачає сторона обвинувачення, а не по суті сам потерпілий.
Потерпілий ОСОБА_10 з даного приводу не подавав апеляційної скарги, погодився з висновком районного суду.
За своїм змістом, показання потерпілого узгоджуються із показаннями обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .
Інших доводів на спростування такої позиції не здобуто у районному і апеляційному суді, і не зазначено прокурором у апеляційній скарзі.
Враховуючи зазначене, дії ОСОБА_7 районним судом було правильно кваліфіковано за ч.5 ст. 27, ч.3 ст. 186 КК України, а ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 186 КК України.

Аналізуючи вирок районного суду в частині призначеного ОСОБА_7 , ОСОБА_6 покарання, колегія суддів вважає, що воно обрано згідно загальних принципів призначення покарання та у відповідності до вимог ст.ст.50, 65-67 КК України з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно вимог ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, районний суд на підставі ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, районним судом враховано, що ОСОБА_6 вину у вчиненні злочину за ч. 3 ст. 186 КК України визнав повністю, у скоєному щиро розкаявся, сприяв розкриттю даного злочину, відшкодував потерпілому завдані збитки, та ці обставини відповідно до ст. 66 КК України суд визнав такими, що пом`якшують його покарання.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Також, районним судом враховано, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, раніше, не притягувався до кримінальної відповідальності у вчиненому розкаявся, шкоду потерпілій стороні відшкодував, претензій з боку потерпілого ОСОБА_10 до обвинуваченого немає. А також районним судом враховано стан здоров`я ОСОБА_6 .

Апеляційний суд погоджується із рішенням районного суду про застосування ст.ст. 75, 76 КК України до ОСОБА_32 виходячи із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форми вини, способу, характеру і ступеня тяжкості наслідків, що настали), а також з врахуванням думки потерпілого щодо визначення останньому покарання не пов`язаного з реальним позбавленням волі.

Призначення покарання у виді позбавлення волі, незважаючи на встановлення іспитового строку свідчить про належне врахування районним судом тяжкості скоєного злочину ОСОБА_6 .

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 районний суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на вимоги ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, ступінь здійснення злочинного наміру та причини, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, районним судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_7 позитивно характеризується за місцем проживання, раніше хоча і притягувався до кримінальної відповідальності, судимість погашена у встановленому законом порядку, має сім`ю, офіційно не працював до затримання, постійно проживає по АДРЕСА_1 з хворим батьком ОСОБА_33 , 1963 року народження, який двічі переніс інсульт, є інвалідом 2 групи загального захворювання, є непрацездатним і таким, що потребує постійного медичного лікування і стороннього догляду.

Виходячи із встановлених обставин в їх сукупності, в тому числі обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, з врахуванням того, що останній визнав повністю свою вину за ч. 5 ст. 27 ч.3 ст. 186 КК України, розкаявся у вчиненому та сприяв розкриттю цього злочину, відшкодував потерпілому матеріальну і моральну шкоду, претензій до ОСОБА_7 потерпілий ОСОБА_10 немає, апеляційний суд погоджується із рішенням районного суду про можливість застосування при призначенні покарання ОСОБА_7 вимоги ст.69 КК України.

Апеляційний суд погоджується, що ці обставини є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості скоєного та пом`якшують покарання ОСОБА_7 з урахуванням позиції потерпілого ОСОБА_10 та позитивних характеризуючих даних ОСОБА_7 .

У поданій апеляційній скарзі, крім змісту оскаржуваного вироку, та переліку усіх досліджених районним судом доказів, прокурор описав розмежування крадіжки від грабежу, не зважаючи на те, що кваліфікація дій за ст.186 КК України не оспорюється ніким із учасників кримінального провадження, оспорюється лише частина цієї статті та її кваліфікуючі ознаки.

Крім того, прокурор не вказав доводів на те, що не погоджується з покаранням, призначеним ОСОБА_7 і ОСОБА_6 .

Не вказав доводів на застосування районним судом ст. 69 КК України, не оспорював обставини, що визнані районним судом такими, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості ОСОБА_7 , не вказав у чому полягає неправильність призначення покарання ОСОБА_6 .

На думку апеляційного суду, районним судом належним чином враховані всі вимоги закону при призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , в тому числі й ті, на які посилається прокурор в своїй апеляційній скарзі.
Доводи апеляційної скарги прокурора є необґрунтованими, спростовуються правильними висновками районного суду, який належним чином проаналізував мотиви призначеного покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , мотивував прийняте рішення і призначив таке покарання, яке є необхідним і достатнім щодо кожного обвинуваченого, сприятиме їх виправленню і перевихованню.

Вирок районного суду є належно мотивованим, обґрунтованим, законним, а тому відсутні правові підстави для його зміни чи скасування.
Апеляційним судом не встановлено порушень матеріального та процесуального права при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .

Керуючись ст.ст. ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Чернівецької місцевої прокуратури ОСОБА_5 , залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_7 за ч.5 ст. 27, ч. 3 ст. 186 КК України, ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 186 КК України - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а ОСОБА_7 , в той самий строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Суддя-доповідач /підпис/ ОСОБА_1

Судді /підпис/ ОСОБА_3

/підпис/ ОСОБА_2

"Копія. Згідно з оригіналом."
Суддя - доповідач _________________ ОСОБА_1
(посада) (М.П., підпис) (ПІБ)

29.12.2020 року

(дата засвідчення копії)