Справа № 446/441/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/772/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 жовтня 2020 року року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 01 червня 2020 року,
з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

встановила:
цим вироком

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кам`янка-Бузька, Львівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.1 ст. 286 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5 100 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік шість місяців.

Вирішено питання із заходами забезпечення кримінального провадження, речовими доказами, процесуальними витратами.

Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково та постановлено стягнути із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 10 000 грн. моральної шкоди.

У решті позову відмовлено за недоведеністю позовних вимог.

Згідно вироку суду, 09 листопада 2019 року близько 16:00 год. ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «Opel Vectra B» д.н.з. НОМЕР_1 реєстрація Республіка Польща, рухаючись у правій смузі автодорогою сполучення «с. Гайок-смт. Добротвір» в напрямку селища, за межами с. Руда, Кам`янка-Бузького району, Львівської області, грубо порушуючи вимоги пункту 1.5. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10 жовтня 2001 р. №1306, яким вказано, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків, та вимоги пункту 2.3.б, якими передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; пункту 2.10, яким передбачено, що у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди; в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди; г) вжити можливих заходів для надання домедичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а в разі відсутності можливості вжити зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до закладу охорони здоров`я; д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських; є) до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки), пункту 13.1, яким передбачено, що водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу, та пункту 13.3, яким передбачено, що під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху, допустив зіткнення з попутнім велосипедистом ОСОБА_9 , що рухався попереду автомобіля в попутному напрямку по правому узбіччю біля смуги руху, після чого залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, однак був виявлений працівниками поліції незадовго після події.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у виді закритого перелому верхньої третини лівої малогомілкової кістки, що могло виникнути незадовго до звернення до медичного закладу по механізму удару від контакту з тупим предметом, яким, зокрема могли бути виступаюча частина кузова автомобіля, тобто може відповідати показам потерпілого, а саме виникнення 09.11.2019 при ДТП. Перелом лівої малогомілкової кістки відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 покликається на те, що ОСОБА_6 категорично не погоджується з вироком суду та вважає його незаконним і необґрунтованим через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що слідчим проведено огляд автомобіля марки «Opel Vectra В» д.н.з. НОМЕР_2 , реєстрація Республіка Польща без дозволу власника та без ухвали слідчого судді на проведення огляду (обшуку).

Наголошує, що наявне в матеріалах кримінального провадження доручення слідчому ОСОБА_10 про проведення досудового розслідування від 09 листопада 2019 року, відкрите стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України, однак не містить підпису начальника слідчого відділу Кам`янка-Бузького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_11 .

Акцентує, що витяг з ЄРДР містить інформацію про те, що досудове розслідування здійснюється слідчими: ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , однак, всупереч вимогам КПК України матеріали кримінального провадження не містять постанови начальника слідчого відділу про створення групи слідчих та визначення старшого слідчої групи, що, на думку апелянта, свідчить про те, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні мало проводитися лише слідчим ОСОБА_10 , який вносив відомості до ЄРДР. Інші слідчі у даному кримінальному провадженні визначені неналежно, а отже не мали повноважень на проведення досудового розслідування даного кримінального провадження, відтак, проведення слідчих та процесуальних дій не уповноваженою особою призводить до очевидної недопустимості доказів, що підтверджує також і практика Верховного Суду.

Звертає увагу на те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні дані про наявність ухвали про тимчасовий доступ до медичної документації, яка описана експертом у висновку судово-медичної експертизи, що свідчить про порушення вимог КПК України при збиранні доказів, а отже недопустимість такого доказу, як висновку судово-медичної експертизи №72/2019 року.

Зазначає, що огляд місця події від 17 грудня 2019 року проведено з грубим порушенням вимог КПК України, без понятих та без безперервної відеофіксації, а тому такий доказ є недопустимим. Окрім цього, висновок експерта №1/1508 від 03 лютого 2020 року (інженерно-транспортна експертиза за спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод») містить розбіжності із висновком експерта №1/1275 від 03 грудня 2019 року (інженерно-транспортна експертиза за спеціальністю 10.4 «Транспортно-трасологічні дослідження»). Дані докази спростовують показання ОСОБА_9 та мають істотне значення для висновку суду, проте в оскаржуваному рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші та не усунув суперечності.

Покликається на те, що матеріали справи не містять жодних доказів, що речовий доказ - автомобільне дзеркало належить саме автомобілю марки «OPEL» моделі «Vectra-B» польської реєстрації НОМЕР_1 . Трасологічної експертизи по ньому не проведено.

Вважає, що стороною обвинувачення не доведено належними і допустимими доказами наявності в діянні обвинуваченого ОСОБА_6 складу інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, а проведення досудового розслідування не уповноваженою особою тягне за собою беззаперечне визнання доказів недопустимими, а отже і недоведеність винуватості. Всі можливості зібрання додаткових доказів вичерпані, а сумніви щодо доведеності обвинувачення усунути неможливо, а тому їх слід тлумачити лише на користь обвинуваченого.

Також заперечує щодо задоволення цивільного позову потерпілого до ОСОБА_6 , оскільки ОСОБА_9 не доведено завдання йому моральної шкоди обвинуваченим і не надано в підтвердження своїх позовних вимог жодних доказів.

Крім цього, на думку апелянта не підлягає до задоволення і вимога про стягнення втраченого заробітку за час вимушеного перебування ОСОБА_9 на лікуванні, оскільки дорожньо-транспортна пригода мала місце 09 листопада 2019 року, в той час, коли останній був працевлаштований у республіці Польща лише у періоді з 14 червня 2017 року по 18 серпня 2017 року, з 09 травня 2018 року по 27 липня 2018 року згідно наданих ним документів. Разом з тим, потерпілий не надав доказів, що був офіційно працевлаштований у 2019 році, в тому числі на час дорожньо-транспортної пригоди 09 листопада 2019 року, а тому вважає таку вимогу з боку цивільного позивача безпідставною.

Звертає увагу на порушенням права обвинуваченого ОСОБА_6 на захист, оскільки в судовому засіданні 08 травня 2020 року прокурором оголошено обвинувальний акт, встановлено порядок та обсяг дослідження доказів і з метою належної підготовки до розгляду справи, стороною захисту було заявлено клопотання про відкладення розгляду справи по суті, однак таке безпідставно відхилено судом та в цьому ж судовому засіданні проведено розгляд справи по суті, а розгляд справи відкладено в подальшому лише для допиту обвинуваченого за його клопотанням.

Просить скасувати вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 01 червня 2020 року відносно ОСОБА_6 та закрити кримінальне провадження на підставі ч.1 ст. 417 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 та пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора про її заперечення та залишення вироку суду без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду І інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Так, відповідно до ч.2 ст. 84 КПК України, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів, і суд першої інстанції, встановлюючи у вироку фактичні обставини, прийшов до вірного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, за яке його засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтувавши це наявними в матеріалах провадження доказами, логічно пов`язаними між собою, дослідженими й перевіреними в судовому засіданні, яким дана у відповідності до вимог ст. 94 КПК України об`єктивна оцінка і правильно покладеними місцевим судом в основу обвинувального вироку.

Зокрема, показаннями потерпілого ОСОБА_9 про те, що 09 листопада 2019 року їхавши велосипедом по узбіччі дороги в напрямку с. Руда, Кам`янка-Бузького району, Львівської області, раптово відчув тупий удар з лівої сторони відносно нього, дзеркалом автомобіля сірого кольору, який рухався з ним в попутному напрямку. В подальшому, водієм автомобіля виявився ОСОБА_6 .

Крім цього, вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненому підтверджується проаналізованими місцевим судом письмовими доказами, а саме: даними протоколів огляду місця події від 09 листопада 2019 року та фототаблицями до них (а.с.6-10), (а.с.11-14); висновком автотехнічної експертизи № 1/1274 від 02 грудня 2019 року (а.с.33-38); висновком транспортно-трасологічної експертизи № 1/1275 від 03 грудня 2019 року (а.с.42-47); висновком судово-медичної експертизи №72/2019 від 16 грудня 2019 року (а.с.49); протоколом проведення слідчого експерименту від 19 грудня 2019 року за участі ОСОБА_6 (а.с.74-76); висновком інженерно-транспортної експертизи №1/1508 від 03 лютого 2020 року (а.с. 84-87).

Дані докази, узгоджуються з поясненнями потерпілого ОСОБА_9 та є переконливими і послідовними.

Також, колегія суддів приходить до висновку, що суд І інстанції вірно не взяв до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_6 про заперечення вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, та розцінив їх як обрану обвинуваченим форму захисту, спрямовану на уникнення від відповідальності за скоєне, належним чином мотивувавши це у вироку.

Будь-які об`єктивні дані, які могли б вказувати на вчинення злочину іншою особою відсутні.
Разом з тим, як вбачається зі змісту апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 доводи такої зводяться до визнання недопустимості доказів по справі у зв`язку із порушення вимог КПК України при їх збиранні на досудовому слідстві.

Так, згідно ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, однак, як вбачається з матеріалів справи, ні обвинувачений ОСОБА_6 ні його захисник ОСОБА_7 , яка як на стадії досудового розслідування, так і протягом судового розгляду здійснювала захист обвинуваченого, із такими не звертались, а протокол про надання доступу до матеріалів досудового розслідування (а.с. 118, к/п) підписаний останніми без доповнень і зауважень.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 про невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи та відсутність в діях ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України є безпідставними, оскільки вони спростовуються вищезазначеними доказами, які вірно визнані судом достовірними і належними.

Що стосується вирішення цивільного позову, то колегія суддів звертає увагу на те, що згідно ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 року із змінами і доповненнями «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду справ і постановлення вироку», необхідно мотивувати у вироку вирішення цивільного позову в кримінальній справі, керуючись КПК України, відповідними нормами ЦПК України, роз`ясненнями постанов Пленуму ВСУ.

Оцінюючи правильність вирішення судом цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 про його часткове задоволення, колегія суддів вважає таке законним і належно обґрунтованим у вироку суду, з покликанням на відповідні норми КПК, ЦК України та Постанову Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", що, на думку колегії суддів, за своїм розміром є достатньою компенсацією завданої моральної шкоди, відповідає вимогам розумності і справедливості цивільного судочинства та ступеню вини обвинуваченого.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, реалізувавши принципи законності, справедливості та обґрунтованості, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання і визначив таке, в межах санкції ч.1 ст. 286 КК України, що відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
постановила:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 01 червня 2020 року, відносно обвинуваченого ОСОБА_6 без зміни.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4