Справа № 161/8272/19 Провадження №11-кп/802/171/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст. 164 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 грудня 2019 року,

В С Т А Н О В И В
Цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луцька, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, фізичної особи підприємця, раніше судимого:
- 22.07.2014 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ч. 1 ст. 164 КК України до громадських робіт строком на 100 годин;
- 13.06.2017 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 70 КК України до 1 року 1 місяця позбавлення волі;
- 05.12.2017 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 71 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки 1 місяць, на підставі ухвали Миколаївського районного суду Львівської області від 27.12.2018, на підставі ст. 81 КК України умовно достроково звільнений від відбування покарання у виді позбавлення волі на не відбутий строк 11 місяців 3 дні
засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 164 КК України та призначено покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.
На підставі ст.ст. 71, 72 КК України, за сукупністю вироків шляхом приєднання до покарання, призначеного за даним вироком, частково не відбутого покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.12.2017 року з розрахунку один день позбавлення волі за два дні обмеження волі призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 1 року 1 місяця позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_8 постановлено рахувати з моменту приведення даного вироку до виконання.
За вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним в тому, що він згідно з рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.04.2012 зобов`язаний сплачувати на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 600 (шістсот) гривень щомісячно, починаючи з 28.02.2012 і до досягнення дитиною повноліття.
Однак, ОСОБА_8 , будучи раніше судимим за злочин, передбачений ч. 1 ст. 164 КК України, будучи працездатною особою, в період часу з 01.08.2016 до 08.04.2019, свідомо, злісно ухилявся від сплати встановлених рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.04.2012 року коштів (аліментів) на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_9 , оскільки на обліку у Луцькій районній філії Волинського обласного центру зайнятості, як шукаючий роботу, не перебував, хоча за станом здоров`я не є інвалідом, будучи працевлаштованим та отримуючи доходи, про суму заробітку та джерела доходів від державного виконавця приховував та не повідомляв, з доходів аліментів не сплачував, маючи таку можливість, тобто злісно ухилявся від сплати коштів на утримання дитини (аліментів), що призвело до виникнення заборгованості із сплати таких коштів у розмірі, що сукупно перевищують суму виплат за три місяці відповідних платежів.
Згідно довідки, наданої Луцьким РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області, заборгованість ОСОБА_8 з виплати аліментів на користь ОСОБА_7 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_9 , за період з 01.08.2016 по 08.04.2019 становить 19 340 грн., яка за своєю сукупністю перевищує суму нарахованих виплат за 3 місяці.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_8 своїми умисними діями, які виразились у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), вчинене особою, раніше судимою за злочин, передбачений ст. 164 КК України, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 164 КК України.
У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 не оспорюючи доведеності його винуватості та правильності кваліфікації дій, оскаржує судове рішення з мотивів невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Вказує, що судом при призначенні покарання не взято до уваги тих обставин, що він свою вину у вчиненні злочину визнав повністю, щиро розкаявся та добровільно погасив усю суму заборгованості за аліментами. Зазначає також і про те, що він усвідомив значення та протиправність своїх дій. Просить врахувати і ту обставину, що в разі призначення реального покарання в нього знову виникне заборгованість за аліментами, та взявши до уваги всі обставини, вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання, призначивши покарання за ч.2 ст.164 КК України, не пов`язане із позбавленням волі.
Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційної скарги, думку прокурора і потерпілої, які вважали скаргу обвинуваченого безпідставною, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає з таких підстав.
Обвинувачений ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомлений про дату і час судового засідання, на апеляційний розгляд справи не з`явився.
Разом із тим, ОСОБА_8 на електронну адресу суду 04 листопада 2020 року, тобто в день судового засідання надіслав заяву з проханням відкласти судовий розгляд з причин перебування на лікуванні, однак оскільки дана заява отримана відповідальним працівником суду о 08:42 год., тобто після початку судового засідання, яке призначене на 08:30 год. цього дня, суд не мав фізичної можливості розглянути таку заяву, а зважаючи на вимоги ст. 405 КПК України, прийшов до висновку про проведення апеляційного розгляду без участі обвинуваченого.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини скоєння кримінального правопорушення і його висновок про доведеність винуватості ОСОБА_8 в злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), вчинене особою, раніше судимою за злочин, передбачений ст. 164 КК України, ґрунтується на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджені доказами, наведеними у вироку і оціненими судом відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства.

Діям ОСОБА_8 дана правильна юридична оцінка, яка також ніким не оспорюється.
Судове рішення згідно з вимогами ст.370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Обвинувачений в апеляційній скарзі вказує про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості.
Проте такі його твердження до уваги судом не приймаються з врахуванням наступного.
Згідно з вимогами ст.65КК України суд, призначаючи покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання з тим, щоб особі за вчинений нею злочин, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.
Так, відповідно до роз`яснень, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Дані вимоги Закону були повністю дотримані судом першої інстанції.
Як убачається із вироку суду, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, місцевий суд з достатньою повнотою врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та дані про його особу. При цьому судом наведено переконливі доводи про неможливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства.
До обставин, які пом`якшують покарання, місцевий суд правильно відніс щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, до таких, що його обтяжують - рецидив злочину.
Крім того, місцевий суд призначаючи покарання обвинуваченому врахував, що вчинене ним злочин, передбачений ч.2 ст.164 КК України, згідно із ст.12 цього ж Кодексу відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, дані про його особу, зокрема те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за аналогічний злочин (ч.1 ст.164 КК України), і знову вчинив новий злочин, офіційно не працює, інформацію про стан його здоров`я.
Разом із тим, судом було враховано і те, що обвинувачений вину визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, відшкодував завдану шкоду, тобто обставини, на які посилається апелянт.
Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримуючись вимог ст.ст.50, 65 КК України обґрунтовано дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання в межах санкцій ч.2 ст.164 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки, та на підставі ст.71 КК України до цього покарання приєднав частково не відбуте покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.12.2017 року і за сукупністю вироків визначив ОСОБА_8 остаточне покарання у виді у виді 1 року 1 місяця позбавлення волі.
Призначене покарання, на думку апеляційного суду, відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 , попередження вчинення ним нових злочинів, і не є надто суворим, як про це зазначено в апеляційній скарзі обвинуваченого.
Таким чином, підстав для зміни вироку та пом`якшення обвинуваченому призначеного покарання з мотивів наведених в його апеляційній скарзі, апеляційний суд не знаходить.
Тому доводи обвинуваченого про призначення йому надто суворого покарання не відповідають фактичним обставинам справи і є безпідставними.
Будь-яких порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.
Таким чином, апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 грудня 2019 року року щодо ОСОБА_8 - без змін.
Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,
У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 грудня 2019 року щодо нього - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом.

Головуючий

Судді