Справа №577/3224/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/575/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11 березня 2020 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше неодноразово судимого, останнього разу 13.02.2014 року Шосткинським міськрайонним судом Сумської області за ч.1 ст. 393, ст. 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ст. 395 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшли апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 в яких:

- прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 просив вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11 березня 2020 року скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним за ч.3 ст.185, ст.395 КК України та призначити йому покарання: - за ч.3 ст.185 КК України 5 років позбавлення волі;

- за ст. 395 КК України 3 місяці арешту.

Згідно ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі.

- обвинувачений ОСОБА_7 просив змінити призначене йому судом покарання на більш м`яке, а також застосувати відносно нього положення ч.5 ст.72 КК України.

- захисник ОСОБА_8 просила вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11 березня 2020 року відносно ОСОБА_7 , змінити, а саме міру покарання на більш м`яку, ніж та, що вказана у вироку суду першої інстанції.

Вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11 березня 2020 року ОСОБА_7 визнано винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ст. 395 КК України і призначено покарання:

за ч.3 ст. 185 КК України 4 роки позбавлення волі;

за 395 КК України 3 місяці арешту.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено до відбуття покарання 4 роки позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу обвинуваченому до вступу вироку в законну силу залишено у вигляді тримання під вартою та строк відбуття покарання визначено рахувати з 31.07.2018 року.

Позовні вимоги ОСОБА_10 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 2044 грн. матеріальної шкоди та 500 грн. моральної.

Позовні вимоги ОСОБА_11 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 1190 грн. матеріальної шкоди.

Позовні вимоги ОСОБА_12 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 6155 грн. матеріальної шкоди.

Позовні вимоги ОСОБА_13 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_13 3056 грн. матеріальної шкоди та 500 грн. моральної.

Позовні вимоги ОСОБА_14 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_14 883,33 грн. матеріальної шкоди та 500 грн. моральної.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 3432 грн. витрат за проведення товарознавчих експертиз.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог поданих апеляційних скарг:

- прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 не оспорюючи висновки суду першої інстанції щодо вказаних у вироку фактичних обставин вчинених кримінальних правопорушень, доведеності винуватості та правової кваліфікації діянь ОСОБА_7 зазначає, що вирок суду є незаконним та несправедливим з підстав неправильного застосування кримінального закону, невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Вказує, що суд призначивши ОСОБА_7 покарання, передбачене ч.3 ст.185 КК України, безпідставно визначив його в розмірі, наближеному до мінімального, передбаченого санкцією цієї статті, який є явно несправедливий через м`якість, оскільки таке покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та його виправленню.

Наголошує, що суд не в повній мірі врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, який відносить до категорії тяжких та кількість епізодів злочинної діяльності ОСОБА_7 .

Звертає увагу, що суд не вірно оцінив дані про особу обвинуваченого, який упродовж тривалого часу періодично вчиняє злочини проти власності, за що був 3 рази засуджений, зокрема за ч.1 ст.393 КК України, судимості за 4 останніми вироками не зняті і не погашені у встановленому законом порядку, після звільнення з виправної колоній 19.10.2016 року по відбуттю покарання на шлях виправлення не став та через рік вчинив ряд нових тяжких умисних злочинів. Крім того, під час судового розгляду ОСОБА_7 надавав непослідовні покази, неодноразово їх змінював не визнававши вину на початку судового засідання, у подальшому визнавши її частково, а в судових дебатах, розуміючи яке йому загрожує покарання та з метою здобуття пом`якшуючих обставин, визнав себе винним повністю, при цьому щиро не розкаявшись у вчиненому. Вказує, що ОСОБА_7 жодним чином не відшкодував потерпілим матеріальні збитки. Крім того потерпілі ОСОБА_11 і ОСОБА_12 наполягали на суворій мірі покарання ОСОБА_7 , а потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 на справедливій.

Зазначає, що ОСОБА_7 не зважаючи на вік ніде не працює, не має законних постійних джерел прибутку, не займається суспільною корисною працею, негативно характеризується в Державній установі «Сумський слідчий ізолятор», а згідно досудової доповіді органу пробації існує високий рівень повторного вчинення ОСОБА_7 нового злочину.

Також наголошує, що наявність у ОСОБА_7 малолітньої дитини, жодним чином не стримувала його від протиправної поведінки та від вчинення інкримінованих йому 6 епізодів крадіжок проти власності громадян поєднаним із проникненням у житло. Зазначає, що лише 29.05.2019 року перебуваючи в Державній установі «Сумський слідчий ізолятор» з метою здобуття пом`якшуючих обставин при визначенні у подальшому міри покарання, ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом про визнання його батьком ОСОБА_15 , 2018 року народження, тобто майже через рік після її народження. Жодних доказів, які б підтверджували дані про те, що він доглядає за дитиною, приймає участь у її вихованні, допомагав та допомагає матеріально, суду не надав.

У зв`язку з чим, вважає, що вирок суду суперечить загальним засадам призначення кримінального покарання, наведеним у ст.ст. 50,65 КК України.

- обвинувачений ОСОБА_7 зазначає, що суд при призначенні йому покарання брав до уваги лише покази потерпілих, свідків, які на досудовому розслідувані та в суді надавали неправдиві покази, а саме: потерпіла ОСОБА_11 працівникам поліції зазначала, що він вкрав бочку на 50 л. з будинку, а на судовому засіданні змінила свої покази і підтвердила, що бочка знаходилася не на подвір`ї, а на садовій ділянці; потерпіла ОСОБА_12 на досудовому слідстві повідомляла, що було вкрадено пральну машину, радіолу та телевізор, однак на судовому розгляді з`ясувалось, що все це майно знаходиться на своїх місцях, просто воно було пошкоджене; у потерпілого ОСОБА_14 доведено, що була розбита шибка і пошкоджений холодильник, однак було пошкоджено трубку подачі фріону, які більше не підлягають ремонту, а двері до будинку, відповідно до тверджень працівників поліції були відчинені, хоча потерпілий вказував, що зачинені, та була розбита шибка; свідок ОСОБА_16 надавала свідчення, що купувала у нього холодильник в робочому стані, на що сам потерпілий стверджував, що він не працює після пошкодження.

Зазначає, що він вказував на вікна, що скрізь були пошкоджені шибки.

Вказує, що суд не взяв до уваги його щире каяття, допомогу в розкритті злочину, допомогу слідству, наявність 4 дітей, з яких 1 дитина його, на що є довідка про визнання батьківства. Також зазначає, що ним надані довідки про те, що йому після звільнення буде надано офіційне працевлаштування, він має подяку, став на шлях виправлення, має цивільну дружину, яка має серйозні проблеми зі спиною. У зв`язку з чим, вважає, що судом були всі підстави застосувати до нього ст.69 КК України.

Крім того, у зв`язку з тим, що на момент скоєння ним злочину закон про попереднє ув`язнення був не відмінений, а призупинений вважає, за необхідне застосувати до нього положення ч.5 ст.72 КК України.

- захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 вказує, що ОСОБА_7 свою вину у скоєнні злочинів визнав повністю, дав правдиві покази по справі, що свідчить про його щире каяття у вчиненому та відповідно до ст.66 КК України є обставинами, що пом`якшують йому покарання. Зазначає, що її підзахисний має постійне місце проживання, живе разом з фактично дружиною, має на утриманні неповнолітню дитину, має позитивну характеристику сільради. Звертає увагу, що ОСОБА_7 є молодою особою, бажає трудом відшкодовувати збитки потерпілим, перед якими вибачився, обіцяв закон більше не порушувати та просив суворо не карати. У зв`язку з чим, вважає, що її підзахисному є всі підстави врахувати пом`якшуючі обставини та змінити міру покарання, визначену судом першої інстанції на більш м`яку, ніж та, що вказана у вироку, при цьому визначивши мінімальну міру покарання за обвинуваченням за ч.3 ст.185 КК України.

Інші учасники кримінального провадження, а саме, потерпілі, апеляційні скарги на вирок суду не подавали, письмових заперечень на подані апеляційні скарги не надходило.

Як встановлено судом першої інстанції, в середині грудня 2017 р. близько 02 год. обвинувачений ОСОБА_7 , пошкодивши дверний замок, проник до буд. АДРЕСА_3 звідки таємно викрав належні потерпілому ОСОБА_10 2 чавунка об`ємом по 20 л., 6 чавунків об`ємом по 15 л та одну пару нових шкіряних чоловічих берців, загальною вартістю 2044 грн.

Крім того, в середині грудня 2017 р. близько 02 год. підсудний, відкривши хвіртку, проник на огороджену територію садиби АДРЕСА_4 звідки таємно викрав належну потерпілій ОСОБА_11 металеву бочку ємністю 50 л. Продовжуючи злочинні дії обвинувачений, пошкодивши вікно, проник до будинку звідки таємно викрав належні останній 1 металеву плиту з груби та 4 металеві плити, які розміщуються в основі печі, чим спричинив матеріальних збитків на загальну суму 1420 грн.

Також, в середині грудня 2017 р. близько 02 год. ОСОБА_7 , пошкодивши двері, проник до буд. АДРЕСА_3 звідки таємно викрав належні потерпілій ОСОБА_12 люстру на одну лампочку, ватні ковдри, 4 подушки з пір`ям, 1 простирадло, 9 чавунів з алюмінію по 20 л., 10 чавунів з алюмінію по 2 л, 6 байхових ковдр полуторних, 5 простирадл полуторних з льону, 8 махрових рушників, 20 шерстяних та 4 хусток різнокольорових, 2 галіфе чоловічих, чавунну плиту з груби, радіолу Рекорд, пральну машинку Рига та телевізор Рекорд, загальною вартістю 6155 грн.

В кінці січня 2018 р. близько 02 год. обвинувачений, пошкодивши вікно, проник до буд. АДРЕСА_3 звідки таємно викрав належні потерпілій ОСОБА_13 кожух із овчини чорного кольору, 2 перини, чотири подушки з пір`ям, 20 кг квасолі, 2 чавунні пічні плити, польську антену, соковитискач Прес, касетний магнітофон з радіоприймачем, переноску 6 м, водяний насос та спортивну сумку, загальною вартістю 3339 грн.

Крім того, в кінці січня 2018 р. близько 02 год. підсудний, пошкодивши вікно, проник до буд. АДРЕСА_3 звідки таємно викрав належні потерпілому ОСОБА_14 01 плиту чавунну з груби на 2 кружки, металеві кутники з груби, 8 колісників, п`ятиметрову вудку та холодильник марки Кристал, загальною вартістю 1469,99 грн.

Також, в кінці січня 2018 р. близько 02 год. ОСОБА_7 , пошкодивши вікно, проник до буд. АДРЕСА_5 звідки таємно викрав належні потерпілому ОСОБА_17 металеву драбину висотою 2,5 м та чавунну плиту, загальною вартістю 717 грн.

Постановою Конотопського міськрайонного суду Сумської обл. від 24.05.2018 р. відносно обвинуваченого встановлено адміністративний нагляд терміном на 1 рік з обмеженнями: заборонено залишати будинок з 20 год. до 04 год. наступного дня; заборонено відвідувати підприємства торгівлі, в яких проводиться реалізація спиртних напоїв на розлив; зобов`язано з`являтися на реєстрацію до Конотопського ВП ГУНП в Сумській обл. в першу середу кожного місця в каб.№406 з 08 до 18 год., а у разі відсутності в каб.№406 працівника поліції до чергового Конотопського ВП ГУНП в Сумській області; заборонено виїздити за межі Конотопського р-ну Сумської обл. без дозволу керівництва Конотопського ВП ГУНП в Сумській області. 24.05.2018 р. підсудний був ознайомлений з встановленими відносно нього обмеженнями, йому роз`яснені правила адміністративного нагляду та кримінальна відповідальність у разі ухилення від нього. У письмовому повідомленні 24.05.2018 р. ОСОБА_7 попросив перевіряти його за адресою АДРЕСА_5 . З 24.05.2018 р. обвинувачений знаходився під адміністративним наглядом в Конотопському ВП ГУНП з метою проведення з ним профілактичних заходів спостереження, виховного впливу та контролю за його поведінкою. Однак, з 01.06.2018 р. останній з метою ухилення від адміннагляду самовільно залишив місце свого проживання та почав проживати в АДРЕСА_2 , ігноруючи необхідність з`являтись на реєстрацію до Конотопського ВП ГУНП в Сумській області та не повідомивши працівників Конотопського ВП про зміну місця проживання. 13.07.2018 р. працівниками поліції встановлено місцезнаходження останнього.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які вимоги апеляційних скарг підтримали та заперечили, щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, думку прокурора, яка не підтримала жодну з апеляційних скарг, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів перевіривши, в межах апеляційних скарг, матеріали даного кримінального провадження вважає, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ст. 395 КК України при зазначених у вироку обставинах, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, які були повно і всебічно досліджені та правильно оцінені.

Крім цього, пред`явлене обвинувачення за ст. 395 КК України ніхто з учасників кримінального провадження, зокрема ОСОБА_7 не оспорює, а тому керуючись ч.1 ст. 404 КПК України, апеляційний суд переглядає оскаржений вирок в межах апеляційної скарги.

Так, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 щодо неправдивих показів потерпілих, а саме ОСОБА_11 , яка працівникам поліції зазначала, що він вкрав бочку на 50 л. з будинку, а на судовому засіданні змінила свої покази і підтвердила, що бочка знаходилася не на подвір`ї, а на садовій ділянці; ОСОБА_12 на досудовому слідстві повідомляла, що було вкрадено пральну машину, радіолу та телевізор, однак на судовому розгляді з`ясувалось, що все це майно знаходиться на своїх місцях, але пошкоджене; ОСОБА_14 де була розбита шибка і пошкоджений холодильник, однак було пошкоджено трубку подачі фріону, які більше не підлягають ремонту, а двері до будинку були відчинені, хоча потерпілий вказував, що зачинені, та була розбита шибка; свідок ОСОБА_16 надавала свідчення, що купувала у нього холодильник в робочому стані, однак він не працював після пошкодження, були предметом детального дослідження в ході судового розгляду судом першої інстанції, в ході перевірки яких суд першої інстанції допитав обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 та свідка ОСОБА_16 .

Так, обвинувчений ОСОБА_7 вину у вчиненні інкримінованих злочинів визнав частково. Щодо епізоду крадіжки у потерпілої ОСОБА_11 пояснив, що в середині грудня 2017 р. близько 2 год., відкривши хвіртку, зайшов на огороджену територію садиби АДРЕСА_4 звідки викрав металеву бочку ємкістю 50 л. Щодо епізоду крадіжки у потерпілого ОСОБА_18 зазначав, що в кінці січня 2018 р. близько 2 год., розбивши шибку вікна, проник до буд. АДРЕСА_3 звідки викрав чавунні та металеві речі, однак холодильник марки Кристал не викрадав. З приводу епізоду крадіжки у потерпілої ОСОБА_12 останній пояснив, що в середині грудня 2017 р. близько 2 год., розбивши шибку вікна, заліз до буд. АДРЕСА_3 звідки викрав 19 чавунів з алюмінію та чавунну плиту з груби, а більше нічого не викрадав.

Разом з тим, потерпіла ОСОБА_12 , зазначала, що 29.12.2017 р. поїхала з сестрою на дачу, а саме до буд. АДРЕСА_3 . По приїзду побачила розбите у житлі вікно, у самому приміщенні виявила крадіжку люстри на одну лампочку, ватної ковдри полуторної та ватної ковдри двохспальної, чотирьох подушок з пір`ям, 1 простирадла, чавунів з алюмінію в кількості 9 шт по 20 л., чавунів з алюмінію в кількості 10 шт по 2 л, байхових ковдр полуторних в кількості 6 шт, простирадл полуторних з льону в кількості 5 шт, махрових рушників в кількості 8 шт, шерстяних хусток різнокольорових в кількості 20 шт, 4 хусток різнокольорових, галіфе чоловічих 42 розміру в кількості 2 шт, чавунної плити з груби. Радіола Рекорд, пральна машинка Рига, телевізор Рекорд були в розібранному виді. Про що відразу повідомила поліцію.

Потерпіла ОСОБА_11 , пояснила, що кожні вихідні приїжджає до належного їй буд. АДРЕСА_4 . В 20-х числах грудня 2017 р. приїхавши до житла виявила розбите вікно, з будинку було викрадено 1 металеву плиту з груби на два кільця та 4 металеві плити, які розміщуються в основі печі. Також з подвір`я було викрадено металеву бочку ємкістю 50 л.

Потерпілий ОСОБА_14 , пояснив, що на початку весни йому зателефонувала поліція і повідомила про крадіжку з буд. АДРЕСА_3 . Відразу поїхав до свого будинку, де виявив крадіжку 1 плити чавунної з груби на 2 кружки, металевих кутників з груби, 8 колісників, п`ятиметрової вудки та холодильника марки Кристал.

Свідок ОСОБА_16 , пояснила, що 27.01.2018 р. відвідувала подругу в с.Шевченкове. На вулиці до неї підійшов ОСОБА_7 і запропонував купити речі. Вона погодилась, вони поїхали до нього, де придбала серед іншого майна драбину, 2 металеві листи, 2 плити з груби, холодильник білого кольору Кристал у робочому стані. Заплатила за все 350 грн.

Крім пояснень обвинуваченого, потерпілих та свідків, суд першої інстанції дослідив і ряд інших, долучених до матеріалів справи, письмових доказів, зокрема :

- протоколом проведення слідчого експерименту з участю ОСОБА_7 що в ході слідчої дії в АДРЕСА_4 обвинувачений покази давав добровільно в довільній формі. При цьому він детально розповів та показав на місці як вночі близько 2 год. в середині грудня 2017 р. через незамкнену хвіртку зайшов до подвір`я вказаної садиби. Розбивши вікно заліз до будинку, де біля входу в кімнату знаходилась металева плита з груби на 2 кільця, поруч в середині печі знаходились 4 металеві плити. В лівому кутку стіни стояла металева бочка на 50 л. ОСОБА_7 розповів, як з початку дістав металеві плити, просунув їх у вікно та поклав на санчата. Потім повернувся та забрав металеву бочку через вікно, яку теж поклав на санчата і покинув будинок. В подальшому викрадене майно продав ОСОБА_19 . При цьому зауважень та заперечень щодо правильності фіксування показань обвинуваченого, як від нього, так і від учасників слідчої дії не надходило (т. 1 а.с. 305-308).

- протоколом проведення слідчого експерименту з участю ОСОБА_7 де в ході слідчої дії в АДРЕСА_3 обвинувачений покази давав добровільно в довільній формі. При цьому він детально розповів та показав на місці що вночі близько 2 год. в середині грудня 2017 р. через незамкнену хвіртку зайшов до подвір`я вказаної садиби. За допомогою металевого крючка пошкодив двері і зайшов до будинку. Перебуваючи у житлі біля печі побачив люстру на одну лампочку, ватну ковдру полуторну, ватну ковдру двоспальну, чотири подушки з пір`ям, одне простирадло, чавуни з алюмінію в кількості 10 шт. по 20 л, 6 байхових ковдр полуторних, полуторні простирадла з льону в кількості 5 шт, махрові рушники в кількості 8 шт., шерстяні хустки в кількості 20 шт., 4 хустки різнокольорові, галіфе чоловічі 42 розміру в кількості 2 шт., чавунна плита з груби, радіола Рекорд, пральна машинка Рига, телевізор Рекорд. Вказані речі завантажив на санчата та за два рази перевіз до себе до дому. В подальшому металеві речі продав ОСОБА_19 . При цьому зауважень та заперечень щодо правильності фіксування показань обвинуваченого, як від нього, так і від учасників слідчої дії не надходило (т. 1 а.с. 317-319).

- протоколом проведення слідчого експерименту з участю ОСОБА_7 де в ході слідчої дії в АДРЕСА_6 обвинувачений покази давав добровільно в довільній формі. При цьому він детально розповів та показав на місці, що близько 2 год. в кінці січня 2018 р. через незамкнену хвіртку зайшов до подвір`я вищевказаної садиби. Розбивши скло у вікні заліз до будинку, де побачив одну плиту чавунну з груби на 2 кружки, металеві кутники з груби, 8 колісників, 5-ти метрову вудку, холодильник білого кольору Кристал. Вказані речі перемістив через вікно та завантажив на санчата, після чого перевіз до себе до дому. В подальшому холодильник Кристал, чавунну плиту з груби, 8 колісників продав ОСОБА_19 . При цьому зауважень та заперечень щодо правильності фіксування показань обвинуваченого, як від нього, так і від учасників слідчої дії не надходило (т. 1 а.с. 323-326).

Вищевказані докази були повно, всебічно та об`єктивно оцінені судом першої інстанції з точки зору їх узгодженості та взаємозв`язку, а пояснення свідків та потерпілих були послідовні, узгоджені між собою та не суперечили один одному, внаслідок чого суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Крім іншого, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що покази обвинуваченого в частині способу проникнення до житла потерпілих ОСОБА_10 і ОСОБА_12 , кількості викраденого майна у потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 є неправдивими і спрямованими на зменшення обсягу цивільної відповідальності за скоєні злочини.

Також колегія суддів зазначає, що покази самих потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , є правдивими, послідовними як на досудовому слідстві, так і у суді, оскільки потерпілі не були раніше знайомі з підсудним, неприязних відносин між ними не встановлено, тому підстав обмовляти і збільшувати перелік викраденого майна у них не має.

Крім того, перелік викраденого майна у потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , який не визнає ОСОБА_7 , підтверджується протоколами проведених з ним вищевказаних слідчих експериментів (т. 1 а.с. 317-319, 320-322, 323-326) та показами свідка ОСОБА_16 . При цьому судом взято до уваги, що покази ОСОБА_7 в цій частині як на досудовому слідстві, так і під час судового засідання різняться між собою, є не послідовними, відповідно є неправдивими. Крім того, колегія суддів погоджується і з тим, що, є неправдивими покази обвинуваченого в частині способу проникнення до житла потерпілих ОСОБА_10 і ОСОБА_12 , оскільки під час судового слідства підсудний детально показав, що до житла потерпілого ОСОБА_10 проник відчинивши підперті палкою двері без замка, а до потерпілої ОСОБА_12 розбивши шибку у вікні. В той же час дані покази спростовуються поясненнями ОСОБА_7 під час проведених з ним слідчих експериментів, що до житла ОСОБА_10 він проник за допомогою цегли пошкодивши навісний замок вхідних дверей, а до ОСОБА_12 за допомогою металевого крючка пошкодивши двері.

Також судом першої інстанції вірно надана оцінка, стосовно місця викрадення у потерпілої ОСОБА_11 металевої бочки ємкістю 50 л, а саме з огороженої території садиби АДРЕСА_4 , про що обвинувачений, так і сама потерпіла, кожен окремо, пояснили, що вказана річ знаходилася на огороженому подвір`ї садиби АДРЕСА_4 .

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що винуватість обвинуваченого повністю доведена і його дії правильно кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням в житло.

Слід зазначити, що обвинувачений ОСОБА_7 на судових дебатах суду першої інстанції, а також в судовому засіданні суду апеляційної інстанції свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав повністю, та не заперечував проти правової кваліфікації вчинених діянь.

Щодо виду та міри призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання то апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно роз`яснень, які наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати вимоги й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.65 КК України, призначаючи покарання ОСОБА_7 належним чином враховував ступінь тяжкості вчинених злочинів та особу обвинуваченого.

Зокрема, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. 66 КК України визнав обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 - часткове визнання вини, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні малолітню дитину та у відповідності до вимог ст.67 КК України визнав обставиною, яка обтяжує покарання - рецидив злочинів.

Також, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, думки потерпілих, досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим обгрунтовано призначив покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Колегія суддів вважає, що призначене судом покарання за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Суд першої інстанції, у відповідності вимог ст. ст. 50, 65 КК України, у вироку належним чином мотивував підстави прийнятого судового рішення, у зв`язку з чим доводи прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого через м`якість, в цій частині є безпідставними.

Доводи прокурора, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, кількість епізодів злочинної діяльності ОСОБА_7 , а також дані про особу обвинуваченого, який упродовж тривалого часу періодично вчиняє злочини проти власності, за що був 3 рази засуджений, зокрема за ч.1 ст.393 КК України, то вказані обставини, відповідно змісту оскаржуваного вироку досліджувались судом, у зв`язку з чим в повній мірі були враховані при призначенні обвинуваченому покарання, а тому доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині слід визнати необґрунтованими.

Доводи прокурора стосовно того, що під час судового розгляду ОСОБА_7 надавав непослідовні покази, неодноразово їх змінював не визнававши вину на початку судового засідання, у подальшому визнавши її частково, а в судових дебатах, розуміючи яке йому загрожує покарання та з метою здобуття пом`якшуючих обставин, визнав себе винним повністю, при цьому щиро не розкаявшись у вчиненому, то колегія суддів, зазначає, що все вищезазначене, а саме непослідовність показів обвинуваченого, визнання себе винним повністю або частково вже виступало предметом дослідження в ході судового розгляду судом першої інстанції. Крім того, наявність щирого каяття у скоєному, судом не визнано обставиною, що відповідно до ст.66 КК України є такою, яка пом`якшує покарання обвинуваченому.

Доводи прокурора, що ОСОБА_7 жодним чином не відшкодував потерпілим матеріальні збитки, ніде не працює, не має законних постійних джерел прибутку, не займається суспільною корисною працею, негативно характеризується в Державній установі «Сумський слідчий ізолятор», а згідно досудової доповіді органу пробації існує високий рівень повторного вчинення ОСОБА_7 нового злочину, та відсутністю доказів, які б підтверджували, що він доглядає за малолітньою дитиною, приймає участь у її вихованні,

в сукупності з встановленими судом обставинами, колегія суддів не вважає їх достатніми для зміни призначеного судом покарання в сторону його суворості.

Інших обставин, які б надавали колегії суддів підстави для призначення обвинуваченому більш суворого покарання, як на тому наголошував прокурор, в ході апеляційного розгляду справи, колегією суддів встановлено не було.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 щодо не врахування судом його щире каяття, допомогу в розкритті злочину, допомогу слідству, наявність 4 дітей, з яких 1 дитина його, довідку про те, що йому після звільнення буде надано офіційне працевлаштування, наявність подяки та цивільної дружини, яка має серйозні проблеми зі спиною, з огляду на мотив, спосіб, характер, кількість епізодів та суспільну небезпеку скоєних кримінальних правопорушень, не є такими, що суттєво знижують його тяжкість.

Щодо доводів обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на зміну міри покарання, визначену судом першої інстанції на більш м`яку, ніж та, що вказана у вироку, при цьому визначивши мінімальну міру покарання за обвинуваченням за ч.3 ст.185 КК України, то колегія суддів вважає їх необрунтованими, з огляду на наступне.

Так, застосування ст.69 КК України є правом суду, а не його обов`язком при вирішенні судом питання про призначення покарання, оскільки суд при цьому повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого особою кримінального правопорушення та особу винного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

При цьому, той факт, що обвинувачений частково визнав себе винним, позитивно характеризується за місцем проживання та має на утриманні малолітню дитину, сам по собі істотно не впливає на застосування положень ст.69 КК України при визначення виду та розміру покарання і повинен враховуватися у сукупності з усіма іншими обставинами кримінального провадження (даними про особу винного), з якими кримінальний закон пов`язує призначення покарання.

Саме ці дані рецидив злочинів, що свідчить про суспільну небезпеку обвинуваченого, а також, що наведені у вироку та в апеляційній скарзі обставини, не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, та не дають можливості застосувати до покарання, призначеного ОСОБА_7 , ст. 69 КК України.

Інші доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , а саме визнання ним вини в повному обсязі, надання правдивих показів по справі, що свідчить про його щире каяття у вчиненому та відповідно до ст.66 КК України є обставинами, що пом`якшують йому покарання є необгрунтованими, оскільки як було встановлено судом першої інстанції, та досліджено судом апеляційної інстанції, ОСОБА_7 визнавав себе частково винним за ч.3 ст.185 КК України та надавав не правдиві покази по справі в частині способу проникнення до житла потерпілих та кількості викраденого у них майна, а лише згодом погодився з вищезазначеним та визнав себе повністю винним.

Доводи захисника, що її підзахисний має на утриманні неповнолітню дитину, позитивну характеристику сільради, вже були враховані судом при призначенні обвинуваченому вид і міру покарання, та визнанні такими, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують йому покарання.

Доводи ОСОБА_8 про постійне місце проживання її підзахисного, проживання разом з фактично дружиною, та те, що він є молодою особою, яка бажає трудом відшкодовувати збитки потерпілим, не можуть вважати такими, що суттєво впливають на призначене судом покарання.

Щодо вимоги обвинуваченого ОСОБА_7 про застосування до нього положень ч.5 ст. 72 КК України, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» № 838-VIII від 26.11.2015 року зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Законом України від 18.05.2017 року № 2046-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо правил складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення», який набрав чинності із 21.06.2017 року, редакція ч.5 ст. 72 КК України була змінена в частині співвідношення попереднього ув`язнення та покарання у виді позбавлення волі у випадку зарахування попереднього ув`язнення до строку покарання, яке стало зараховуватись день за день.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 почав вчиняти кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст. 185 КК України, починаючи з середини грудня 2017 року, тобто після дати набрання чинності Законом України від 18.05.2017 року № 2046-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо правил складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення», а саме після 20.06.2017 року, через що колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги останнього про зарахування йому у строк покарання строку попереднього ув`язнення, згідно ч.5 ст. 72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, є безпідставними.

Істотних порушень норм КПК України, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного вироку суду при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11 березня 2020 року відносно ОСОБА_7 , залишити без зміни, а апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4