Справа№ 309/3059/20
Провадження № 1-кп/309/664/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2021 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесенному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000497 від 29.05.2020 року по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.1 ст.115 КК України

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Хустського районного суду Закарпатської області перебуває кримінальне провадженні по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.1 ст.115 КК України.

В судовому засіданні по даному кримінальному провадженні прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, оскільки такий строк закінчується 26.01.2021 року

Дане клопотання обґрунтовує тим, що досудовим слідством встановлено , що 29.05.2020 р. приблизно о 18:30 год., ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись по місцю свого проживання АДРЕСА_1 , під час сварки з своїм сином ОСОБА_4 , маючи раптово виниклий намір на умисне протиправне заподіяння смерті останньому, усвідомлюючи протиправність карність та суспільну небезпечність своїх дій, а також настання суспільно небезпечних наслідків, стоячи навпроти свого сина, схопив зі стола кухонний ніж та наніс останньому один удар ножем в область грудної клітки, спричинивши йому тілесне ушкодження у вигляді проникаючого поранення грудної клітини з пошкодженням середостіння лівої легені.

Беручи до уваги вищевикладене, встановлено наявність достатніх доказів для оголошення підозри ОСОБА_5 ,. у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.І ст.115 КК України, кваліфікуючою ознакою якого є: закінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

30 травня 2020 р. стороною обвинувачення відповідно до ст. 278 КПК України повідомлено про підозру: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) за ч.2 ст. 15 , ч.1 ст. 115 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є: закінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Підозра ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема: протоколом огляду місця події від 29.05.2020 р. згідно якого вилучено знаряддя злочину- ніж, яким ОСОБА_5 заподіяв тілесні ушкодження ОСОБА_4 протоколом допиту свідка ОСОБА_7 , від 24.06.2020 р. яка показала, що її чоловік ОСОБА_5 , заподіяв її сину ОСОБА_4 ножем тілесні ушкодження, висновком судово-медичної експертизи №123 від 23.06.2020 р. згідно якої у ОСОБА_4 виявлено проникаюче колото різане поранення грудної клітки, з пошкодженням середостіння та нижньої долі лівої легені.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України, під час судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Враховуючи вищенаведене, на даний час виникло питання про необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 .

При продовженні запобіжного заходу суду необхідно врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.15, ч.І ст.115 КК України; тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим за вироком суду у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачуються, зокрема відповідно до ст. 12 КК України злочин передбачений ст.15 ч.І ст.115 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину за який передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років позбавлення волі.

Метою і підставами застосування запобіжного заходу, згідно ст.177 КПК України є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам обвинуваченого ОСОБА_5 , який усвідомлюючи міру покарання за вчинений ним кримінального правопорушення може: переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення. Таким чином, застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу не дозволить запобігти ризикам зазначеним у ст 177 КПК України, що в подальшому може призвести до невиконання завдань кримінального судочинства, а також враховуючи положення ст. 178 та ст. 183 КПК України є достатні підстави для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 .

В судовому засіданні ОСОБА_5 його захисник ОСОБА_6 категорично заперечили проти задоволення клопотання, суду ствердили що на даний час відсутні підстави вважати, що обвинувачений буде переховуватися від суду. ОСОБА_5 не тікав з місця події, звернувся за допомогою до свого пасинка щоб той викликав швидку допомогу. Все це вказує на те, що до приїзду швидкої допомоги та працівників поліції ОСОБА_5 мав можливість втекти з місця події, однак не зробив цього, отже і в подальшому переховуватись від суду у нього немає потреби, оскільки він має намір доводити в суді свою невинуватість у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.

Зазначення загального переліку ризиків в клопотанні, передбачених ст. 177 КПК, недостатньо. На законодавчому рівні а саме п. 5 ч. 1 ст. 185 КПК України закріплений обов`язок прокурора викласти обставини, що підтверджують наявність ризиків та посилання на матеріали, які підтверджують ці обставини. Жодний ризик заявлений в клопотанні не підтверджений і є мало вірогідними. Стороною обвинувачення не надано в судовому засіданні переконливих доказів стосовно зазначених ризиків. Данні ризики не доведені прокурором у судовому засіданні та ґрунтуються лише на припущеннях.

Заслухавши думку учасників судового процесу, вирішуючи питання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою суд констатує наступне.

Відповідно до аб. 5 п.2.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №14 від 19.12.2014 року зазначено, що у судовій практиці при вирішенні спірного питання про межі продовження строку тримання під вартою під час підготовчого провадження необхідно врахувати, що за наявності клопотання сторони обвинувачення суд під час підготовчого судового засідання вправі продовжити строк тримання під вартою в межах, визначених ч.1 ст.197 КПК України.

Кримінальним процесуальним кодексом України вибір запобіжних заходів, що обираються у кримінальному провадженні, довірено двом різним судовим інстанціям: слідчому судді під час досудового розслідування та судді, який розглядає справу, під час судового розгляду. Тому розподіл компетенцій між вищезазначеними особами чітко позначений моментом, коли розслідування закінчено, обвинувальний акт затверджено і кримінальну справу передано на розгляд суду.

Як вбачається з Реєстру матеріалів досудового розслідування, доданого до обвинувального акту, обвинуваченому ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Строк тримання під вартою обвинуваченому закінчується 26.01.2021 року .

Відповідно до ст. 331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ст. 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Європейський суд з прав людини у рішення «Харченко проти України» дійшов висновку, що тримання особи під вартою після закінчення слідства та до початку судового розгляду не може мати місце без судового рішення.

За таких обставин, незважаючи на наявність двохмісячного строку для вирішення питання щодо продовження тримання під вартою обвинуваченого, з метою недопущення порушення ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 29 Конституції України, та з врахуванням п.98 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Харченко проти України», яке має статус пілотного, суд вважає за необхідне вирішити питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Оскільки строк дії попередньої ухвали закінчується 26 січня 2021 року, до вказаного часу не може бути закінчено судовий розгляд, питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого підлягає вирішенню негайно.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам.

Згідно норм ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини визначені п. 1 - п. 3 частини 1 даної статті та згідно з положеннями ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, оцінити дані, що характеризують особу підозрюваного та визначені у п. 1- п. 11 частини 1 вказаної статті.

Судом, на час порушеного у клопотанні питання, про обвинуваченого встановлено такі відомості: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 уродженець с. Бороняво та мешканець АДРЕСА_1 , не працюючий, раніше не судимий, одружений, проживає разом з дружиною та сином.

Як убачається з матеріалів клопотання необхідність його застосування прокурор обґрунтовує тим, що обвинувачений об`єктивно підозрюється, у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, а його вина підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, у зв`язку з чим останній будучи обізнаним з мірою покарання за вчинене діяння, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, потерпілу, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Частинами 3 та 5 ст. 132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі при визначенні запобіжного заходу (п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України), сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді, суду докази обставин, на які вони посилаються.

Тож, суд враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

За таких умов, суд дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що наявні у провадженні докази, передбачені параграфами 3-5 Глави 4 КПК України (показання, речові докази і документи та інші) свідчать про обґрунтованість підозри підозрюваного, оскільки надані докази об`єктивно зв`язують його з ним, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний, міг вчинити дане правопорушення.

В свою чергу, у судовому засіданні, стороною захисту, у супереч положень ч. 5 ст. 132 КПК України, не було надано суду допустимих доказів, які б свідчили про відсутність ризиків встановлених стороною обвинувачення, у звязку з чим, суд вважає доведеною наявність встановлених стороною обвинувачення ризиків у даному провадженні, оскільки вони належним чином умотивовані прокурором та підтверджуються наявними матеріалами.

Однак, суд не сприймає, як переконливі та такі, що заслуговують на увагу, доводи сторони обвинувачення в частині аргументації неможливості запобігання ризику/ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, оскільки на доведення даної позиції клопотання містить єдине зазначення менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам, що безумовно не може свідчити про доведеність даного факту. Твердження сторони обвинувачення про можливий тиск на свідків даного кримінального провадження спростовується, оскільки з матеріалів справи вчачається, що безпосередніх свідків немає.

В судовому засіданні допитаний потерпілий ОСОБА_4 , суду ствердив, що він перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, перший розпочав сварку з своїм батьком ОСОБА_5 та схопив на нього ніж, та наслідки, які відбулися, є його виною а не батька.

За таких умов, суд приходить до переконливого висновку, що клопотання не містить чіткого обґрунтування неможливості запобігання ризику/ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, у зв`язку з чим вважає, що на даному етапі, потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи (взяття під варту), про який ідеться в клопотанні прокурора.

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Згідно з ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

За таких обставин суд, враховуючи, той факт, що стороною обвинувачення було доведено наявність ризику, визначеного ст. 177 КПК України, та безумовної недоведеності факту того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеному під час розгляду клопотання ризику, вважає за необхідне у задоволенні клопотання про продовження заходу забезпечення кримінального провадження у виді тримання під вартою відмовити та обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням обов`язків визначених ч. 5 ст. 194 КПК України, які будуть пропорційними, помірними, та таким, що не становитимуть надмірний тягар для підозрюваного, тобто не суперечитимуть п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, та правоввій позиції ЄСПЛ, що викладена у рішеннях «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) та «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 16 жовтня 2008 р.) терміном на 2 місяці, оскільки саме даний запобіжний захід дасть змогу уникнути встановленим судом ризикам та забезпечити виконання ним покладених процесуальних обов`язків.

Керуючись ст.ст. 177, 178 , 181, 194 , 376 Кримінального процесуального кодексу України, ст. 5 та 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 відмовити .

Застосувати до ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Бороняво Хустського району, мешканця АДРЕСА_1 запобіжний захід у виді домашнього арешту з забороною цілодобово залишати житло за адресою АДРЕСА_1 до 26 березня 2021 р. включно .

Зобов"язати ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 прибувати за кожною вимогою у рамках даного кримінального провадження до суду та, у відповідності до ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти до 26.03.2021 р. наступні обв`язки:

- заборонити спілкуватися із свідками та потерпілим у даному кримінальному провадженні.

-повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання,

- здати при наявності на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід; працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати через прокурора для виконання органу УП за місцем проживання підозрюваного та зобов`язати останніх негайно поставити його на облік і повідомити про це суд.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_3 .

Будь-які твердження чи заяви підозрюваного, зроблені під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, не можуть бути використані на доведення його винуватості у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, або у будь-якому іншому правопорушенні.

Ухвала суду про застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення та може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Копія ухвали про застосування запобіжного заходу вручити підозрюваному негайно після її оголошення та довести до відома виконавців.

Повний текст рішення виготовлено 29 січня 2021 року.

Суддя Хустського

районного суду: ОСОБА_1