Справа № 357/8540/20
У Х В А Л А

03.09.2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду підготовче судове засідання у кримінальному провадженні, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000052 від 14.06.2019 року, за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Поташ Тальнівського району Черкаської області, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України;
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Володарка, Володарського району, Київської області, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України;
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Біла Церква Київської області, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину 2019 року народження, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України;
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Біла Церква Київської області, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України;
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м. Біла Церква Київської області, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, працюючого на посаді продавця консультанта ТОВ «Епіцентр», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_5 , проживаючого по АДРЕСА_6 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України;
сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_10 ,

захисники ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

УСТАНОВИВ:

31 серпня 2020 року до суду надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000052 від 14.06.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України; ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України; ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України, по якому призначене підготовче судове засідання.

В підготовче судове засідання не з`явилися потерпілі, про час, дату та місце проведення підготовчого судового засідання повідомлені належним чином. Потерпілий ОСОБА_15 надав суду заяву про проведення підготовчого судового засідання без його участі.

В судове засідання не з`явився захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_16 , надіслала суду клопотання про перенесення підготовчого судового засідання та ксерокопію листка непрацездатності.

Згідно ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 52 КПК України, передбачено, що участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів.

Оскільки ОСОБА_5 обвинувачується, крім іншого, і у вчиненні особливо тяжкого злочину, тому підготовче судове засідання слід відкласти на іншу дату для виклику в судове засідання захисника.

Крім цього, через канцелярію суду в судове засідання від прокурора надійшли клопотання про застосування запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_17 . Клопотання вмотивовані тим, що ОСОБА_5 спільно та по взаємній згоді з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , та ОСОБА_9 , зорганізувались у організовану групу, визначивши необхідну для досягнення загальної злочинної мети кількість учасників групи, а також злочинну спеціалізацію вказаної групи, об`єднану єдиним планом з розподілом функцій учасників, при цьому, керуючись бажанням спільного здійснення злочинів на території міста Біла Церква та Білоцерківського району Київської області, корисливою метою яких було протиправне особисте збагачення, шляхом вчинення вимагання в осіб, що здійснювали незареєстровану підприємницьку діяльність та наркозалежних осіб, що проживають на території міста Біла Церква та Білоцерківського району Київської області, а також вчинення збуту вогнепальної зброї та бойових припасів до неї.
Так, ОСОБА_5 усвідомлюючи неспроможність одноособово реалізувати свій злочинний намір, спланував досягнути поставленої мети за рахунок створення і керування організованою групою, яку він почав формувати у травні 2019 року, обравши направленістю її діяльності систематичне вчинення вимагань з окремих громадян, поєднаних з погрозою вбивства чи заподіяння тілесних ушкоджень, а також зберіганні, придбанні та збуті вогнепальної зброї, бойових припасів без передбаченого законом дозволу.
Визначившись з напрямом протиправної діяльності та поклавши на себе функції організатора і керівника організованої групи ОСОБА_5 особисто підібрав її учасників. Забезпечуючи при цьому стійкість організованої групи, керованість і тривалість намічених ним злочинних дій, він використовував для відбору кандидатів їх особисті якості - схильність до вчинення злочинів, умови та спосіб їх життя, фізичний стан, зв`язки, здатність до підпорядкування, тощо.
Крім того, як організатор організованої групи, ОСОБА_5 поклав на себе функції координації дій співучасників злочину, встановлення характеру взаємовідносин в групі, пошук об`єктів злочинних посягань, забезпечення групи вогнепальною зброєю та боєприпасами, спеціальними засобами, автотранспортом, який перебував у його користуванні та користуванні інших учасників групи, безпосередньо приймав участь у вчиненні кримінальних правопорушень, а саме: вчиняв вимагання з погрозою вбивства чи заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, спричинення тілесних ушкоджень особам, які зазнали вимагань, керував діями учасників групи під час вчинення кримінальних правопорушень, а також розподіляв кошти та майно, здобуте злочинним шляхом між учасниками організованої групи.

Стійкість організованої групи забезпечувалась за рахунок її стабільного складу, централізованого підпорядкування учасників, єдиних для всіх правил поведінки, планування злочинної діяльності та чіткого розподілу дій.

Також, з метою застосування фізичного та психічного насильства відносно потерпілих, подолання їх можливого опору, а також для вчинення опору під час можливого затримання учасників групи правоохоронними органами, учасниками організованої групи використовувалась фізична сила, вогнепальна зброя, боєприпаси та вибухові пристрої, наявність вказаної зброї, вибухових пристроїв та боєприпасів була відома всім учасникам групи та охоплювалась загальним злочинним планом, який був відомий та схвалений усіма учасниками групи.

Таким чином, оскільки ОСОБА_5 та ОСОБА_17 обвинувачуються, в тому числі, і у вчиненні організованою групою особливо тяжких кримінальних правопорушень, ризики, які були враховані судом при обранні та продовженні обвинуваченим запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, відповідно до вимог ст. 177 КПК України не зменшилися.

Посилаючись на вказане, прокурор вважає, що інші запобіжні заходи не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та просить застосувати відносно обвинувачених запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Обвинувачений ОСОБА_5 заперечував проти розгляду і задоволення вказаного клопотання. Наголошував, що відсутній його захисник, справа щодо нього сфальшована, оскільки він ніяких злочинів не вчиняв. Стверджував, що не отримував клопотання про продовження строків та обвинувальний висновок отримав з порушенням визначеного КПК України строку. Зазначав, що вже закінчився строк тримання його під вартою.

Захисник ОСОБА_14 , призначений, в порядку ст. ст. 43, 53 КПК України, заперечував проти задоволення клопотання прокурора і просив обрати його підзахисному більш м`який запобіжний захід цілодобовий домашній арешт. Звертав увагу суду, крім іншого, на те, що строк тримання під вартою ОСОБА_5 , на його думку, закінчився о 13 год. 40 хв.

Обвинувачений ОСОБА_6 просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора і змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. Наголошував, ризики зазначені прокурором відсутні, оскільки він визнає вину, співпрацював зі слідством.

Захисник ОСОБА_11 заперечував проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просив застосувати до його підзахисного цілодобовий домашній арешт. Зазначив, що ОСОБА_6 вину визнав повністю. Ризики, які вказані в клопотанні відсутні. Крім того, звертає увагу, що ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, про який зазначає прокурор, відсутній в попередній ухвалі про продовження строків тримання під вартою. Наголошував, що ОСОБА_6 хворіє на бронхіальну астму, що підтверджується медичною документацію. Стверджував, що в умовах тримання під вартою, його підзахисний не зможе отримувати належне медичне обслуговування, так як у слідчому ізоляторі відсутня медична частина. У зв`язку з цим просить суд у клопотанні прокурора відмовити та застосувати домашній арешт.

Обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , захисники ОСОБА_12 , ОСОБА_13 заперечувати проти застосування запобіжних заходів у виді тримання під вартою і просили застосувати до обвинувачених цілодобовий домашній арешт.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши надані матеріали та наявну в матеріалах інформацію інспектора ОСОБА_18 про те, що обвинувачені відмовилися отримувати клопотання про обрання запобіжного заходу, роз`яснивши обвинуваченому ОСОБА_5 , що відповідно до вимог ч. 3 ст. 57 КПК України, відмова від захисника не приймається у випадку якщо його участь є обов`язковою, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 115 КПК України, при обчисленні строку днями строк закінчується о двадцять четвертій годині останнього дня строку.

З матеріалів провадження та наданих суду копій судових рішень убачається, що ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 липня 2020 року запобіжний захід тримання під вартою відносно ОСОБА_5 продовжений по 03.09.2020 року включно.

Таким чином, враховуючи вимоги ч. 3 ст. 115 КПК України, оскільки строк тримання під вартою відносно ОСОБА_5 було продовжено по 03.09.2020 року включно, то твердження обвинуваченого та його захисника про те, що строк тримання під вартою закінчився о 13 год. 40 хв. безпідставні, не ґрунтуються на вимогах закону та наявних у суді матеріалах.

Також, ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 липня 2020 року запобіжний захід тримання під вартою відносно ОСОБА_6 продовжений по 03.09.2020 року включно.

Так, строк тримання під вартою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 закінчується 03.09.2020 року, тому, враховуючи вимоги ст. 315 КПК України, суд має розглянути клопотання прокурора щодо заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання, суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Частиною першою статті 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 1 ст. 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обґрунтоване, оскільки з огляду тяжкість злочинів, у яких він обвинувачується, даних про його особу, обставини передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України, та ризики, які були підставою для обрання і продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого не змінилися та продовжують існувати. В тому числі продовжує існувати і ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки, з метою ухилення від подальшого покарання чи спотворення об`єктивних відомостей кримінального правопорушення, ОСОБА_5 може впливати на свідків та потерпілих чи інших обвинувачених в даному кримінальному провадженні, так як йому відомі їхні анкетні дані та місце проживання.

Враховуючи зазначене, застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, в даному випадку, не забезпечить дієвості кримінального провадження та виконання процесуальних обов`язків обвинуваченим ОСОБА_5 .

В даному конкретному випадку, продовження строку тримання під вартою виправдано наявністю справжніх інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини.

Разом із тим, що стосується клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , то суд дійшов наступного висновку.

Згідно ч. 5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Крім відомостей, зазначених у статті 184 КПК України, клопотання повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання під вартою та виклад обставин, які, у даному випадку, перешкоджають закінченню розгляду справи до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Такі обставини прокурором у судовому засіданні не доведені. Не довів прокурор і той факт, що заявлений у клопотанні ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст.177 КПК України, продовжує існувати, оскільки як убачається з наявних у суді матеріалів та показань самого обвинуваченого, він визнає вину та співпрацював зі слідством.

Також, слід зазначити, що ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не був підставою для обрання і продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 . Разом із тим, суду не надано жодних обґрунтувань і підтверджень існування заявленого у клопотанні прокурора нового ризику, передбаченого п. 5 ст. 177 КПК України.

Таким чином, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , суд має дотримуватися не тільки загальних засад кримінального провадження, визначених у національному кримінальному процесуальному праві, зокрема презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, а й враховувати практику Європейського суду з прав людини, тобто принцип поваги як до потерпілого, так і до особистої свободи обвинуваченого. Крім того, як вказує практика Європейського суду з прав людини, недостатньо посилатися на тяжкість злочину та ймовірне покарання при обґрунтуванні клопотань, в яких порушується питання щодо тримання особи під вартою.

Враховуючи викладене, оскільки прокурором не доведено, що ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшився, а також не надано жодних доказів на підтвердження нового ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та з урахуванням наданої медичної документації і характеристик ОСОБА_19 , суд приходить до висновку, що такий запобіжний захід, як цілодобовий домашній арешт цілком зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, якому можливо змінити запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за місцем проживання.

За таких обставин в задоволенні клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою ОСОБА_6 слід відмовити, а клопотання обвинуваченого та захисника ОСОБА_11 задовольнити.

Керуючись статтями 131-132, 176-178, 181, 183, 193, 194, 196, 199, 202, 314-316, 369-372 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:
Відкласти підготовче судове засідання у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України; ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України; ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України на 18 вересня 2020 року на 12 год. 00 хв.

Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 задовольнити.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський СІЗО» Міністерство юстиції України застосувати на 60 днів, тобто до 1 листопада 2020 року включно.

В задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 відмовити.
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_11 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_6 у вигляді цілодобового домашнього арешту задовольнити.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, строком на 2 (два) місяці.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 наступні обов`язки:
- прибувати за викликом до суду;
- не відлучатися, цілодобово із місця проживання, що за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу суду;
-повідомляти суд про зміну свого місця проживання;
- здати на зберігання уповноваженому процесуальному прокурору у даному кримінальному провадженні свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
- утримуватися від спілкування з обвинуваченими, потерпілими, свідками у даному кримінальному провадженні;
- носити електронний засіб контролю.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 , що в разі не виконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Роз`яснити, що відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 КПК України, у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підозрюваний, обвинувачений, який був затриманий негайно доставляється до місця проживання і звільняється з-під варти, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло цілодобово.

Ухвала в частині застосування запобіжних заходів може бути оскаржена обвинуваченими, захисниками до Київського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення.

Повний тексухвали буде оголошено о 16 год. 30 хв. 7 вересня 2020 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3