Категорія:в порядку КПК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного - ОСОБА_7 ,

захисників підозрюваного - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 липня 2020 року про відмову у накладенні арешту на майно, в рамках кримінального провадження №0000075 від 21.05.2020 року,
ВСТАНОВИВ:
Прокурор прокуратури Волинської області ОСОБА_10 звернувся до суду із клопотанням про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_7 , в межах кримінального провадження №0000075 від 21.05.2020 року, шляхом заборони відчуження та розпорядження, а саме:
- 56/100 частки житлового будинку та 56/100 частки земельної ділянки з кадастровим номером :21:002:0006 із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), які знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
- автомобіль марки «Audi» моделі «A6», 1997 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить йому на праві приватної власності;
- на розмір внеску до статутного фонду підозрюваного ОСОБА_7 , який є засновником ПП «РОДОЛ І В», сума якого становить 1500 грн.
Прокурор вказує, що підозрюваний ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України, санкція яких передбачає позбавлення волі з конфіскацією майна. А тому, накладення арешту на вищевказане майно необхідне з метою забезпечення можливої конфіскації майна.
Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 липня 2020 року клопотання прокурора задоволено частково.
Накладено арешт шляхом тимчасового, до скасування у встановленому порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на відчуження та розпорядження 56/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , які належать йому на праві часткової приватної власності, та 1/2 частини автомобіля марки "Ауді А-6", 1997 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.
В задоволенні клопотання в частині накладення арешту на 56/100 частки земельної ділянки з кадастровим номером :21:002:0006 із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), та на розмір внеску до статутного фонду підозрюваного ОСОБА_7 , який є засновником ПП «РОДОЛ І В», сума якого становить 1500 грн. - відмовлено.
Таке судове рішення мотивоване наступним.
В частині накладення арешту на 56/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , слідчий суддя вказав, що прокурором доведено наявність підстав передбачених КПК України, а саме - для забезпечення можливої конфіскації.
Накладаючи арешт на 1/2 частину автомобіля "Ауді А-6", 1997 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , слідчий суддя зазначив, що цей транспортний засіб на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_7 та його дружині ОСОБА_11 , оскільки він набутий в період перебування їх в зареєстрованому шлюбі.
Відмовляючи у накладенні арешту на 56/100 частин земельної ділянки з кадастровим номером :21:002:0006 із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), слідчий суддя виходив із того, що матеріали клопотання не містять жодних доказів того, що вказана частина цієї земельної ділянки належить підозрюваному ОСОБА_7 .
У накладенні арешту на розмір внеску до статутного фонду підозрюваного ОСОБА_7 , який є засновником ПП «РОДОЛ І В», сума якого становить 1500 грн., слідчий суддя відмовив у зв`язку із некоректним формулюванням клопотання в цій частині.
Не погоджуючись із таким судовим рішенням прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, - про задоволення клопотання про накладення арешту на майно. Вважає, що слідчим суддею порушено вимоги кримінального процесуального закону. Прокурор вказує, що підозрюваний підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого передбачено відповідальність у виді позбавлення волі з конфіскацією майна. Майно на яке він просить накласти арешт перебуває у власності підозрюваного ОСОБА_7 , а тому арешт необхідний з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину та подальшого забезпечення цивільного позову, а також з метою забезпечення можливої конфіскації майна. На його думку слідчий суддя не врахував, що за положеннями ст.170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, відтворення чи відчуження.
Захисник підозрюваного ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_9 подав до апеляційного суду заперечення на апеляційну скаргу в якій вважає її безпідставною, оскільки суддя дотримався вимог законодавства при постановленні судового рішення, а тому просить залишити апеляцію без задоволення, а оскаржувану ухвалу, - без змін.
Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримав апеляцію у повному обсязі, підозрюваного та його захисників, які її заперечили, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

З апеляційної скарги вбачається, що прокурор фактично оскаржує судове рішення в частині відмови у задоволенні клопотання про накладення арешту на 56/100 частин земельної ділянки з кадастровим номером :21:002:0006 із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), на розмір внеску до статутного фонду підозрюваного ОСОБА_7 , який є засновником ПП «РОДОЛ І В», сума якого становить 1500 грн., а також про часткове накладення арешту щодо транспортного засобу. В іншій частині судове рішення не оскаржується, а тому апеляційному перегляду відповідно до положень ст.404 КПК України не підлягає.
За змістом п.7 ч.2 ст.131 КПК України арешт майна - є заходом забезпечення кримінального провадження.
Арештом майна відповідно до ч.1 ст.170 КПК України є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч.ч.2-6 ст.170 КПК України арешт майна, окрім іншого, допускається з метою забезпечення:
- конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна;
- відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Згідно із ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

За положеннями ч.ч.1, 2 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст.170 цього Кодексу.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
З аналізу положень вищевказаних норм закону випливає, що арешт накладається на майно підозрюваного, а слідчий та/або прокурор повинні довести, що майно, яке на їх думку підлягає арешту, може бути використане з метою конфіскації, як виду покарання, або з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Доведеними повинні бути і ризики щодо такого майна, передбачені ст.170 КПК України, зокрема, - щодо можливості його приховування, знищення, пошкодження, псування та відчуження.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
На думку апеляційного суду, за наслідками розгляду клопотання, слідчий суддя місцевого суду дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законодавством підстав для його задоволення в частині накладення арешту на 56/100 частин земельної ділянки з кадастровим номером :21:002:0006 із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), на розмір внеску до статутного фонду підозрюваного ОСОБА_7 , який є засновником ПП «РОДОЛ І В», сума якого становить 1500 грн., а також про часткове накладення арешту щодо транспортного засобу.
Так, з матеріалів клопотання вбачається, що СУ ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000075 від 21.05.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України. Нагляд за додержанням законів у формі процесуального керівництва в цьому кримінальному провадженні здійснюється прокуратурою Волинської області.
У вчиненні вказаних кримінальних правопорушень підозрюється ОСОБА_7 , якому 03 липня 2020 року складено та цього ж дня вручено повідомлення про підозру.
Відповідно до поданого клопотання прокурор просить накласти арешт на 56/100 частки житлового будинку, 56/100 частки земельної ділянки з кадастровим номером :21:002:0006 із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), які знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , автомобіль марки «Audi» моделі «A6», 1997 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та на розмір внеску до статутного фонду підозрюваного ОСОБА_7 , який є засновником ПП «РОДОЛ І В», сума якого становить 1500 грн.
Доводячи підставність цього клопотання, прокурор вказує про те, що є достатні підстави вважати, що за для забезпечення збереження, перешкоджанню приховування, пошкодження, знищення, втрати, перетворення, передачі вищевказаного майна, з метою можливої подальшої конфіскації майна як виду покарання, воно підлягає арешту.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним.
Санкція ч.4 ст.190 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років із конфіскацією майна. Конфіскація майна згідно із ст.59 КК України, полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються. Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу. Перелік майна, що не підлягає конфіскації, визначається законом України.
Судом першої інстанції вірно встановлено, і це відповідає матеріалам провадження, що підозрюваному ОСОБА_7 на праві приватної власності належить 56/100 частки житлового будинку АДРЕСА_1 .
Підозрюваний ОСОБА_7 з 18.12.2004 року являється власником автомобіля марки "Ауді А-6", 1997 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Встановлено і те, що 26.01.2001 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_12 було укладено та зареєстровано шлюб.
Отже, колегія суддів вважає, що слідчий суддя врахувавши положення ст.ст.60, 70 СК України та норми КПК України, які регулюють питання арешту майна, прийшов до вірного висновку про накладення арешту на 56/100 частки житлового будинку, та на 1/2 частину вищевказаного транспортного засобу.
Правильного висновку суд дійшов і в частині відмови у накладенні арешту на 56/100 частин земельної ділянки з кадастровим номером :21:002:0006 із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), оскільки матеріали провадження не містять будь-яких доказів про те, що вказана земельна ділянка на праві власності належить підозрюваному ОСОБА_7 , як того вимагає ч.2 ст.171 КПК України. Таких доказів не було також здобуто в ході апеляційного розгляду провадження.
Також погоджується суд апеляційної інстанції з висновком слідчого судді про відмову у задоволенні клопотання в частині щодо арешту на розмір внеску до статутного фонду підозрюваного ОСОБА_7 , який, як вказано у клопотанні є засновником ПП «РОДОЛ І В», і сума якого становить 1500 грн., оскільки, як вірно вказав місцевий суд, накладення арешту можливе на частку у статутному капіталі підприємства, і це відповідатиме положенням ч.10 ст.170 КПК України та ч.1 ст.167 ГК України, відповідно до яких, арешт може бути накладений на корпоративні права, тобто права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.
Крім того, як встановлено апеляційним судом, матеріали провадження не мітять жодних доказів того, що підозрюваний ОСОБА_7 має частку у статутному капіталі ПП «РОДОЛ І В».
Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що судове рішення слідчого судді в частині відмови в задоволенні клопотання про арешт майна є цілком обґрунтованим і законним.
При цьому, усі доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі щодо незаконності оскаржуваного судового рішення та наведені в ході апеляційного розгляду не заслуговують на увагу суду, оскільки на думку колегії суддів фактично зводяться до довільної та суперечливої інтерпретації дійсних обставин провадження та відповідних норм чинного законодавства і жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції.

Апеляційний суд не вбачає будь-яких порушень норм кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді в оскаржуваній частині з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді, - без змін.

Керуючись ст.ст. 98, 170, 407, 376, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 липня 2020 року в даному провадженні, в межах кримінального провадження №0000075 від 21.05.2020 року, - без змін.
Ухвала остаточна й оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді