Дата документу 23.09.2020 Справа № 327/127/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 327/127/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1293/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 121 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 року м. Запоріжжя
Судова колегія з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Розівського районного суду Запорізької області від 21 травня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Шевченківське Куйбишевського району Запорізької області, українець, громадянин України, маючий середню освіту, не працюючий, не одружений, перебуваючий у незареєстрованому шлюбу, дітей не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

1) 4 червня 2015 року Куйбишевським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;
2) 17 березня 2016 року Куйбишевським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 122, ст. 71 КК України до покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 24 вересня 2018 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 3 дні,
визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та йому призначено покарання у вигляді 7 років позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання 21 лютого 2020 року.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за наступних обставин.

20 лютого 2020 року близько 15 годині ОСОБА_9 разом з ОСОБА_10 прийшли до ОСОБА_7 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , де в приміщенні вказаного будинку втрьох почали вживати спиртні напої.

В той же день, приблизно о 15 годині 40 хвилин, між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин почалася сварка, в ході якої обидва почали висловлюватися на адресу один одного грубою нецензурною лайкою, хапати один одного руками за одяг, після чого ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, наніс останньому один удар кулаком правої руки в область передньої лівої частини голови, від якого ОСОБА_9 впав правою частиною тіла на диван та вдарився правою частиною голови об дерев`яне, обшите тканиною, бильце дивану.

Далі, ОСОБА_7 , продовжуючи свій умисел на спричинення тілесних ушкоджень, підійшов до ОСОБА_9 , який в цей момент знаходився на дивані в положенні лежачі на правому боці, та умисно кулаком правої руки наніс два удари по голові ОСОБА_9 в область лівого вуха, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді уламкового перелому лівої тім`яної кістки з розповсюдженням на праву тім`яну кістку з крововиливами під оболонки головного мозку, мозочка, вогнищами забоїв головного мозку, від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 о 8 годині 15 хвилин ОСОБА_9 помер в Комунальній установі «Запорізька обласна клінічна лікарня» Запорізької обласної ради, та які відповідно до висновку експерта № 776 від 25 березня 2020 року, у живих осіб мали б ознаки тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя, та у даному випадку перебувають у прямому причинному зв`язку зі смертю потерпілого ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вважає вирок суду незаконним, а кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 121 КК України неправильною.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що він не мав умислу на заподіяння потерпілому не тільки тяжких тілесних ушкоджень, а й взагалі будь-яких тілесних ушкоджень.

Крім того, суд першої інстанції розглянув справу в режимі відеоконференції, хоча він заперечував проти цього.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 вважає вирок суду в частині кваліфікації дій ОСОБА_7 незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що наявні докази не підтверджують направленість умислу обвинуваченого на заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень та ознаки об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Так, дослідивши обставини, за яких настала смерть потерпілого, суд дав діям ОСОБА_7 неправильну оцінку, оскільки відсутні підстави вважати, що нанесені обвинуваченим удари в голову призвели до заподіяння померлому тілесних ушкоджень.

Натомість докази у кримінальному провадженні свідчать про те, що тяжке тілесне ушкодження, яке спричинило смерть ОСОБА_9 , було наслідком не безпосереднього удару в ділянку голови, а результатом падіння з прискоренням та послідуючого удару об тверду поверхню.

Такі висновки підтверджуються протоколами проведення слідчих експериментів та висновком експерта № 776 від 25 березня 2020 року, з якого вбачається, що виявлені у ОСОБА_9 тілесні ушкодження могли утворитись внаслідок падіння об дерев`яне, обшите тканиною, бильце дивану з попередньо набутим прискоренням.

За таких обставин вирок суду підлягає зміні, а дії ОСОБА_7 перекваліфікації з ч. 2 ст. 121 КК України на ч. 1 ст. 119 КК України.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення та дані про особу обвинуваченого вважає, що суд має можливість та законні підстави призначити ОСОБА_7 менш суворе покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 119 КК України, яке буде необхідним та достатнім для досягнення мети та попередження нових злочинів.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 показав, що був присутнім у суді першої інстанції, доводи своєї апеляційної скарги щодо розгляду справи в режимі відеоконференції пояснити не може. Після винесення судом першої інстанції вироку, обвинувачений зрозумів, що потерпілий не міг вмерти від його ударів, оскільки після нанесення ОСОБА_7 удару потерпілому в ліве вухо, останній ще встав. Обвинувачений вважає, що ОСОБА_9 помер від удару об диван. Крім того, зазначив, що потерпілий вдарився тільки об спинку дивана, а не об підвіконник. Крім того, під час дослідження доказів, захисник у судовому засіданні приймав участь в режимі відеоконференції. Також судом першої інстанції не було оглянуто відеоматеріали справи, зокрема огляд місця події та слідчий експеримент, у зв`язку із відсутністю належної апаратури у суді.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 у судовому засіданні апеляційного суду підтримала свою та обвинуваченого апеляційні скарги. Щодо доводів обвинуваченого в його апеляційній скарзі пояснила, що останній мав на увазі той факт, що захисник приймав участь у судовому засіданні у суді першої інстанції в режимі відеоконференції, що не сприяло належній реалізації права обвинуваченого на захист, встановленню дійсних обставин справи. В обґрунтування доводів своєї апеляційної скарги з приводу невірної кваліфікації дій обвинуваченого зазначила, що висновок суду про настання смерті потерпілого від удару, нанесеного обвинуваченим є передчасним та таким, що суперечить даним з судово-медичної експертизи, яка містить посилання на можливість отримання потерпілим тілесного ушкодження внаслідок падіння, а не від удару, нанесеного обвинуваченим.

Прокурор у судовому засіданні апеляційного проти задоволення апеляційних скарг заперечувала, вирок суду просила залишити без змін. В обґрунтування заперечень прокурор послалась на висновки судово-медичної експертизи, згідно якої було не менше як 2 травматичні впливи тупими предметами. Крім того, обвинувачений пояснив у суді першої інстанції, що після падіння потерпілого та удару об спинку дивана, ОСОБА_7 було нанесено ще 2 удари.

Заслухавши доповідь судді по справі, обвинуваченого та його захисника, прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, зокрема, повинно бути ухвалене згідно з нормами матеріального та процесуального права, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

З огляду на ст. 409 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є, окрім іншого, неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 410 КПК України, неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі якщо судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Відповідно до вимог ст. 411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо, висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні мають істотні суперечності.

Згідно з ч. 3 ст. 374 КПК України мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити, окрім іншого, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Всупереч вищевказаним нормам закону, суд першої інстанції лише зазначив у вироку показання обвинуваченого та перелічив надані стороною обвинувачення докази, без надання їм належної правової оцінки та аналізу.

Визнаючи ОСОБА_7 винуватим у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, суд першої інстанції врахував показання обвинуваченого, протоколи огляду місця події та висновки експерта.

Однак аналіз, оцінку і співвідношення доводів сторони обвинувачення із доказами, наявними у матеріалах кримінального провадження, суд не зробив, не усунув суперечностей, що в свою чергу викликає вірогідність наявності ряду припущень у вказаному провадженні, які є недопустимими при ухваленні вироку.

Так, із мотивувальної частини вироку вбачається, що обвинувачений в суді першої інстанції показав, що після того, як він вдарив потерпілого, останній впав на диван, де перебував у лежачому стані, після чого на голові та обличчі потерпілого з`явилась кров.

Але, як вбачається із аудіо-запису судового засідання від 14.05.2020 року, показання ОСОБА_7 , де він вказує на те, що після удару нанесеного правої рукою потерпілому, останній впав на диван та вдарився об бильця дивану, не були враховані та не зазначені судом першої інстанції у своєму вироку.

Крім того, під час слідчого експерименту від 23.02.2020 року, проведеного за участю обвинуваченого, останній продемонстрував, що після удару нанесеного потерпілому в область лівої частини голови, ОСОБА_11 впав та вдарився об куток бильці дивана (а.с. 80-85).

Із висновку експерта №776 від 22.02.2020 року вбачається, що смерть ОСОБА_9 настала від закритої черепно-мозкової травми з ушкодженням кісток склепіння та основи черепу з крововиливами під оболонки головного мозку та мозочка, крововиливами у речовину мозку. При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_9 між іншими пошкодженнями на голові та обличчі було виявлено уламковий перелом лівої тім`яної кістки з розповсюдженням на праву тім`яну кістку. Переломи кісток склепіння черепу утворилися від не менше двох травматичних впливів тупими предметами. Уламковий перелом лівої тім`яної кістки утворився від дії видовженого тупого предмету. Другий перелом, який розповсюджується на праву тім`яну кістку, утворився після попереднього в результаті дії предмету, характеристики котрого в даному пошкодженні не відобразилися. Не виключається, що умовний центр перелому знаходився в зоні правої тім`яної кістки. Не виключається заподіяння деяких ушкоджень на голові, обличчі неозброєною рукою особи, що нападала. Не виключається також утворення деяких ушкоджень на голові та тулубі у разі падіння постраждалого з висоти власного зросту навзнаки після заподіяння ушкоджень на обличчі при падінні та тупу тверду поверхню, або предмети навколишнього середовища. Більш ретельніше це питання може бути вирішене в ході слідчого експерименту (а.с. 86-94).

Зважаючи на вказане, при винесенні вироку судом першої інстанції не були враховані підсумки зазначеного висновку експерта, де останньому не вдалося більш конкретно встановити виникнення деяких ушкоджень у потерпілого, які можуть знаходитись у причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті потерпілого.

За таких обставин, вказані неузгодженості могли бути усунуті судом першої інстанції шляхом виклику експерта в судове засідання для допиту в порядку ст. 356 КПК України, для роз`яснення висновку експерта № 776 від 22.02.2020 року, який сам по собі не дає вичерпних відповідей щодо обставин справи, зокрема, експерт не спростовує та не підтверджує факт настання смерті потерпілого саме від ударів обвинуваченого, а також не виключає можливість, що смерть ОСОБА_9 могла настати від уламкового перелому лівої тім`яної кістки в результаті падіння на видовжений тупий предмет.

Крім того, для уточнення причини смерті ОСОБА_9 , а в подальшому і визначення вірної кваліфікації дій обвинуваченого, суд мав можливість призначити додаткову експертизу, під час якої було б враховано обставини, які повідомив обвинувачений під час проведення слідчого експерименту за його участі.

Суд першої інстанції не спростував показання обвинуваченого та висновок експерта з приводу того, що після нанесення обвинуваченим удару, потерпілий впав та вдарився головою об диван, що і могло спричинити смерть, а тому у колегії суддів існують обґрунтовані сумніви щодо правильності кваліфікації дії ОСОБА_7 .

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 , яка зазначає, що судом першої інстанції при винесенні вироку не були належним чином враховані показання обвинуваченого, протокол проведення слідчого експерименту та висновки судово-медичних експертиз знайшли своє підтвердження.

Зазначені порушення є підставами для скасування судового рішення і оскільки в апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник не просили повторно дослідити докази сторони обвинувачення та захисту, вони не можуть бути усунуті під час апеляційного розгляду в межах ст. 404 КПК України, що є підставою для призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно повно, всебічно з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, ретельно перевірити усі докази кримінального провадження, з належною їх мотивацією, в тому числі, взяти до уваги інші доводи, які зазначалися в апеляційних скаргах обвинуваченим та його захисником, та ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення у відповідності до приписів, передбачених ст. 370, 374 КПК України.

Відповідно до ст. 415 КПК України, при скасуванні ухвали суду внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, суд апеляційної інстанції призначає новий судовий розгляд, не вирішуючи питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Крім того, в своїй апеляційній скарзі обвинувачений посилається на порушення норм процесуального закону щодо проведення розгляду кримінального провадження в режимі відеоконференції, проти чого він заперечував.

Як вбачається із відеозапису судових засідань, обвинувачений був присутній в суді першої інстанції під час розгляду кримінального провадження. Крім того, із ч. 2 ст. 336 КПК України, вбачається, що суд не має права прийняти рішення про здійснення дистанційного судового провадження, в якому поза межами приміщення суду перебуває обвинувачений, якщо він проти цього заперечує.

Таким чином, колегія суддів вважає, що вищевказані доводи обвинуваченого є безпідставними.

Вирішуючи у відповідності до ч. 1 ст. 197, ст. 331, п. 3 ч. 1 ст. 419 КПК України питання щодо запобіжного заходу, колегія суддів виходить із наступного.

Оскільки обвинувачений тримається під вартою до набрання вироком законної сили, у зв`язку з тим, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, і під час апеляційного розгляду не встановлені підстави для зміни зазначеного запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів вважає необхідним строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжити на 60 днів до 21 листопада 2020 року включно.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 410, 411, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Розівського районного суду Запорізької області від 21 травня 2020 року у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, скасувати.

Призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції.

Продовжити у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів до 21 листопада 2020 року включно.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4