Постанова
Іменем України
05 листопада2020 року

м. Київ
справа № 592/5231/16-к
провадження № 51-2491км19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_9 на вирок Ковпаківського районного суду міста Суми від 16 лютого 2018 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 11 лютого 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002139, за обвинуваченням

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина Росії, раніше судимого, 10 липня 2008 року Ніжинським районним судом Чернігівської області за ч.3 ст.185, ч.1 ст.299 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, 05 серпня 2011 року звільненого по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.3, ч.4 ст.187 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Ковпаківського районного суду міста Суми від 16 лютого 2018 року ОСОБА_9 засуджено за:
- ч. 3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років;

- ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років із конфіскацією майна;
- ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років із конфіскацією майна.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_9 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років із конфіскацією майна.
Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту затримання, тобто з 15 лютого 2016 року.
На підставі ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_9 зараховано у строк відбуття покарання період попереднього ув`язнення з 15 лютого 2016 року по 16 лютого 2018 року включно, з розрахунку один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі.
Вирішено цивільні позови, а також питання про судові витрати та речові докази у провадженні.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_8 за ч.3 ст.185, ч.3 ст.187, ч.4 ст.187, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років із конфіскацією майна, судові рішення щодо якого не оскаржуються.
Ухвалою Сумського апеляційного суду від 11 лютого 2019 року вирок місцевого суду змінено, визнано недопустимим доказом протокол предявлення речей для впізнання від 29 лютого 2016 року, проведений за участю підозрюваного ОСОБА_8 та виключено з мотивувальної частини вироку посилання на цей доказ.
На підставі ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_9 та ОСОБА_8 зараховано у строк відбуття покарання період їх попереднього ув`язнення з 15 лютого 2016 року по 11 лютого 2019 року включно, з розрахунку один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі.
В решті вирок місцевого суду залишено без зміни.
За вироком суду ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , визнані винуватими у тому, що вони, 20 жовтня 2015 року близько 20:00 год., діючи повторно, умисно, попередньо узгодивши свої дії, із подвір`я домоволодіння ОСОБА_10 , що по АДРЕСА_2 , викрали бичка вагою 500 кг, неподалік зарізали його, погрузили тушу до автомобіля та розпорядились на власний розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 12 925 грн.

Крім того, 13 січня 2016 року близько 23:00 год., ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою, проникли до будинку ОСОБА_11 , 1932 р.н., що по АДРЕСА_3 , де, з метою заволодіння грошовими коштами, ОСОБА_8 напав на ОСОБА_11 , яка спала в кімнаті, та, застосовуючи насильство, небезпечне для життя та здоров`я, спочатку душив руками за шию, а потім, накривши її голову ковдрою, продовжував душити, доки потерпіла почала задихатись, після чого став наносити удари кулаками по тулубу і кінцівкам, вимагаючи від неї повідомити де сховані гроші. В цей момент, ОСОБА_9 шукав цінності в будинку.ОСОБА_11 , реально сприймаючи небезпеку застосованого до неї фізичного насильства, як такого, що становить загрозу для її життя та здоров`я, повідомила місце зберігання грошей в сумі 13 300 грн., якими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 заволоділи, а також заволоділи мобільним телефоном «Nokia 1100» з сім карткою , вартістю 100 грн., заподіявши ОСОБА_11 матеріальну шкоду на суму 13 400 грн.

10 лютого 2016 року близько 18:30 год., ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою, повторно, з метою заволодіння грошовими коштами та майном, проникли до веранди будинку, у якому проживають подружжя ОСОБА_12 , 1955 р.н. та ОСОБА_13 , 1951 р.н., що по АДРЕСА_4 , де, ОСОБА_9 напав на ОСОБА_12 , застосовуючи до неї фізичне насильство, небезпечне для життя та здоров`я, а саме, схопив її за шию і став душити, після чого умисно наніс їй один удар кулаком в область лівої скроні та один удар кулаком в область лівого ока, заподіявши тілесне ушкодження. В цей момент, на крики ОСОБА_12 , вийшов ОСОБА_13 , який став захищати дружину, та разом із нею загородили прохід до кімнат будинку. В цей час, ОСОБА_8 наніс один удар кулаком в обличчяОСОБА_13 , заподіявши тілесне ушкодження. Після чого, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , стали кликати на допомогу, тому ОСОБА_8 та ОСОБА_9 розуміючи, що не зможуть подолати активного опору потерпілих, залишили місце скоєння злочину.

Крім того, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , 14 лютого 2016 року близько 02:00 год., діючи за попередньою змовою, з метою заволодіння чужим майном, проникли до будинку ОСОБА_14 , 1939 р.н., що по АДРЕСА_5 . Де, в коридорі вказаного будинку, ОСОБА_9 напав на ОСОБА_14 , нанісши йому удар правою ногою в живіт, після чого ОСОБА_8 металевою скобою наніс декілька ударів по голові потерпілого, від чого останній впав на підлогу. В той час, як ОСОБА_8 тримав потерпілого за руки, ОСОБА_9 наніс близько чотирьох ударів кулаком в область ребер з правої сторони і близько чотирьох ударів в область таза ОСОБА_14 . Після чого, ОСОБА_9 заволодів мобільними телефонами марки Nokia 6230 і, Nokia 1616-2 та Samsung, а також медалями в кількості 10 шт., двома металевими ланцюжками і чотирма брелками. ОСОБА_8 , утримуючи ОСОБА_14 та, погрожуючи застосуванням насильства небезпечного життя та здоров`я, вимагав у потерпілого назвати місце де тримає гроші, ОСОБА_14 повідомив місце, в результаті чого ОСОБА_15 заволодів грішми в сумі 2 611 грн.

Діями ОСОБА_15 і ОСОБА_9 спричинено ОСОБА_14 тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпечності для життя в момент заподіяння, а також матеріальну шкоду на суму 4 716 грн.
Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, порушує питання про скасування судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
В обґрунтування своєї позиції зазначає, що місцевий суд не дав належної оцінки тому, що обвинуваченнязасудженим предявлено поза межами строків досудового розслідування. Оскільки постанова заступника прокурора Сумської області від 06 травня 2016 року про продовження строків досудового розслідування незаконна, так як всупереч вимог ч.3 ст.296 КПК України (в редакції, чинній на момент прийняття процесуального рішення) перед спливом уже продовженого строку, із повторним клопотанням про продовження цих строків звернувся слідчий, а не прокурор, як те регламентовано положеннями згаданої норми.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції допущене порушення також залишив поза увагою, ухвала не відповідає вимогам ст.370 КПК України, адже не містить відповідей щодо вказаного доводу.

Позиції інших учасників судового провадження

Захисники та засуджений в суді касаційної інстанції вимоги скарги підтримали та просили задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 , посилаючись на безпідставність доводів скарги сторони захисту, заперечила проти її задоволення.

Мотиви Суду

Згідно ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Із будь-яких інших підстав касаційний суд не вправі втручатися у рішення судів нижчих ланок.
При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин, встановлених місцевим та апеляційним судами.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України, підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення ( ч. 1 ст. 412 КПК України). Тобто за змістом положень ст. 412 КПК України невід`ємною властивістю поняття «істотність порушення вимог кримінального процесуального закону» є його здатність перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
У контексті викладеного для висновку про наявність чи відсутність передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК підстави для скасування судових рішень необхідно з`ясувати питання про те, яким чином звернення неуповноваженого суб`єкта із повторним клопотанням про продовження строку досудового розслідування, вплинуло на законність ухваленого судом рішення, виходячи з «рівня істотності» відхилень від вимог норми кримінального процесуального права.
Частиною 1 статті 295 цього Кодексу передбачено, що продовження строку досудового розслідування кримінального правопорушення здійснюється за клопотанням слідчого або прокурора, який здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення цього досудового розслідування.
Рішення прокурора про продовження строку досудового розслідування або про відмову у такому продовженні приймається у формі постанови (ч.5 ст.295 КПК України).
Відповідно до приписів ч.2 ст.296 КПК України (в редакції чинній на час прийняття рішення) якщо прокурор задовольняє клопотання слідчого, прокурора, він визначає новий строк досудового розслідування.
Водночас, положеннями ч.3 ст.296 КПК України регламентовано, що у разі необхідності прокурор перед спливом продовженого строку може повторно звернутися з клопотанням про продовження строку досудового розслідування в порядку, визначеному параграфом 4, у межах строків, встановлених частиною другою статті 219 цього Кодексу.
Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що перед закінченням продовженого строку досудового розслідування із повторним клопотанням про його продовження звернувся слідчий. Копія такого клопотання була вручена підозрюваним та їх захисникам. Останні, в свою чергу, ознайомились з його змістом та зазначили про відсутність заперечень щодо нього. В подальшому, 06 травня 2016 року, заступником прокурора Сумської області прийнято рішення про продовження строку досудового розслідування у кримінальному провадженні до 16 червня 2016 року, про що винесено відповідну постанову.
Слід констатувати, що ключову роль відіграє те, що строк досудового розслідування продовжується не на підставі клопотання слідчого, а за рішенням прокурора, яке приймається у формі постанови.
Відповідно до постанови заступника прокурора Сумської області від 06 травня 2016 року про продовження строку досудового розслідування вбачається, що це процесуальне рішення прийняте заступником керівника регіональної прокуратури, тобто уповноваженим на те суб`єктом, воно є чинним та не скасоване. Тому, за наявності діючої, законної постанови вважається, що строк досудового розслідування у провадженні повторно продовжено у законний спосіб. А відтак пред`явлення обвинувачення, яке відбулося 30 травня 2016 року, здійснено у межах строків досудового розслідування.
Виходячи з наведеного, Суд касаційної інстанції погоджується із переконанням місцевого суду про те, що право на звернення із повторним клопотанням про продовження строку досудового розслідування, мав прокурор, а не слідчий, тому це безперечно є порушенням вимог ч.3 ст.296 КПК України, однак таке порушення у розумінні ст.412 КПК України не є істотним, оскільки не перешкодило і не могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, а тому не може бути безумовною підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.
Крім того, заслуговує на увагу і той факт, що під час судового розгляду сторони жодним чином не були обмежені у реалізації своїх процесуальних прав.
Ст. 295 КПК України передбачено, що копія клопотання про продовження строку досудового розслідування вручається слідчим або прокурором, який здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення цього досудового розслідування, підозрюваному та його захиснику не пізніше ніж за п`ять днів до дня подання клопотання прокурору, уповноваженому на розгляд питання про продовження строку досудового розслідування, підозрюваний, його захисник мають право до подання клопотання про продовження строку досудового розслідування подати слідчому або прокурору, який ініціює це питання, письмові заперечення, які обов`язково долучаються до клопотання і разом з ним подаються прокурору, уповноваженому на його розгляд.
На виконання зазначеної норми, копія клопотання була вручена підозрюваним та їх захисникам. Останні, в свою чергу, ознайомились з його змістом та зазначили про відсутність заперечень щодо нього.
Також ,важаючи постанову прокурора від 06 травня 2016 року незаконною, в силу положень ч.2 ст.303 КПК України, сторона захисту мала можливість її оскаржити під час підготовчого провадження у суді, проте таке питання не піднімала.
Суд апеляційної інстанції, в межах своїх повноважень та із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, розглянув апеляційні скарги сторони захисту перевірив викладені у них доводи, які є аналогічними тим, що наведені у касаційній скарзі, й дійшов правильного висновку про їх необґрунтованість та відсутність підстав для задоволення скарги. Своє рішення суд належним чином мотивував, ухвала в повній мірі відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.
Істотних порушень норм права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування оскаржених вироку та ухвали, при здійсненні провадження в порядку касаційної процедури не встановлено.
З урахуванням зазначеного , керуючись статтями 434, 436 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне залишити судові рішення без зміни.
З цих підстав Суд ухвалив:
Вирок Ковпаківського районного суду міста Суми від 16 лютого 2018 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 11 лютого 2019 року щодо ОСОБА_9 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_16 ОСОБА_3