Ухвала

14 грудня 2020 року

м. Київ
справа № 619/4458/18
провадження № 51-5541 ск 20

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Дергачівського районного суду Харківської області

від 30 березня 2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_6 .
У касаційній скарзі порушується питання про перегляд судових рішень у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що цих вимог кримінального процесуального закону не дотримано.
Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту і відповідно до ст. 433 КПК перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не наділений повноваженнями досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені

в оскаржуваному рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Проте представник потерпілого, надаючи свою оцінку доказам, по суті заперечує правильність установлення фактичних обставин кримінального провадження,

що в силу статей 433, 438 КПК не відноситься до підстав для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції та виходить за межі його перегляду.
Також, у поданій скарзі не міститься обґрунтування істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило чи могло перешкодити судам ухвали законні та обґрунтовані судові рішення, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність і необхідності скасування судових рішень на підставах, передбачених ст. 438 КПК, з огляду на положення статей 404, 412, 413, 419 КПК.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 436 КПК, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни,

а касаційну скаргу без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення

і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.
Однак представник потерпілого виклала свою вимогу до суду касаційної інстанції скасування судових рішень, одночасно просить змінити кваліфікацію дій засудженого, що не узгоджується з положеннями вказаної вище статті цього Кодексу.
Крім того, представник потерпілого, в порушення вимог ч. 6 ст. 427 КПК, додала

до касаційної скарги тільки одну її копію, а для надіслання всім учасникам судового провадження необхідно чотири.
Допущені порушення перешкоджають суду касаційної інстанції вирішити питання про відкриття або відмову у відкритті касаційного провадження, як це передбачено ст. 428 КПК.
За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне, на підставі ч. 1 ст. 429 КПК, залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк, необхідний для усунення допущених недоліків.
Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 30 березня 2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_6 залишити без руху та надати строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
У разі не усунення недоліків касаційної скарги в установлений строк, вона буде повернута.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3