Справа № 461/7310/18
Провадження № 1-кп/461/108/20
УХВАЛА

16.07.2020 року місто Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

її представника ОСОБА_8 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

встановив:

У провадженні Галицького районного суду м. Львова знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0003135 від 06.07.2018 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Захисник ОСОБА_5 подав до суду клопотання про визнання висновку експерта №1/896 від 08.08.2018 року очевидно недопустимим доказом, зважаючи на те, що експертиза була проведена без ухвали слідчого судді. Клопотання мотивує тим, що слідчим під час огляду місця події було оглянуто та вилучено автомобіль Мersedes-benz Sprinter державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . У постанові про визнання речовим доказом, клопотанні про проведення експертизи та ухвалі слідчого судді про призначення експертизи від 11.07.2018 року, на автотехнічну експертизу вказано автомобіль Мersedes-benz Sprinter державний реєстраційний номер НОМЕР_2 . У подальшому, згідно висновку експертизи, експертом було оглянуто та надано висновок відносно автомобіля Мersedes-benz Sprinter державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким, як вказує сторона захисту, ОСОБА_4 ніколи не використовував. Наведене свідчить про очевидний факт незаконного проникнення в автомобіль Мersedes-benz Sprinter державний реєстраційний номер НОМЕР_1 без ухвали слідчого судді, тобто слідчим грубо порушено вимоги ст. ст. 234, 235 КПК України. Крім цього, вказує, що речовий доказ Мersedes-benz Sprinter державний реєстраційний номер НОМЕР_2 не був відкритий стороні захисту в порядку ст.290 КПК України і сторона захисту не мала можливості його оглянути, а відтак вважає, що відомості, які містяться у висновку експерта №1/896 від 08.08.2018 року не можуть бути визнані судом як допустимі докази, а, як наслідок, на них не може ґрунтуватися рішення суду. Просив задовольнити клопотання.

Обвинувачений та його захисники клопотання підтримали.

Прокурор просила відмовити у задоволенні клопотання, вказуючи на його необґрунтованість.

Потерпіла та її представник підтримали думку прокурора.

Розглянувши клопотання захисника, заслухавши думки учасників судового провадження з приводу заявленого клопотання, суд прийшов до наступних висновків.

Клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала (ст.350 КПК України).

Відповідно до ч.1 ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч.2 ст. 84 КПК України).

Згідно з вимогами ст.86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими (ст.89 КПК України).

Разом з тим, під час судового розгляду судом не встановлено очевидної недопустимості висновку експерта, як доказу.

Доводи сторони захисту неможливо перевірити без дослідження даного висновку та його оцінки в сукупності з іншими доказами по справі.

У свою чергу, у разі визнання даного доказу очевидно недопустимим, в силу положень ч.2 ст.89 КПК України, обставини на які посилається сторона захисту перевірити буде неможливо.

Таким чином, суд вважає, що доводи сторони захисту щодо допустимості вказаного доказу слід, вирішувати у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення за наслідками розгляду кримінального провадження в цілому, тобто з дотриманням вимог ч.1 ст.89 КПК України, надавши оцінку даному доказу у сукупності з усіма доказами, дослідженими під час судового розгляду.

З огляду на наведене, у задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст.350 КПК України, суд
постановив:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про визнання доказу очевидно недопустимим відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1