Провадження №11-кп/801/1122/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 листопада 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем: ОСОБА_5 ,
з участю: прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні судове провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 11 серпня 2020 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, -

в с т а н о в и в:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, яке мотивоване тим, що засуджений відбув більше 25 років ув`язнення, а тому відповідно до практики Європейського суду з прав людини відпали обґрунтовані підстави для подальшого його тримання в установі відбування покарання. Також просив визначити чіткий термін можливого перегляду покарання та встановити проміжки часу для його повторного перегляду, а також визначити чіткі критерії, на підставі яких може відбутися такий перегляд.
Розглянувши клопотання, суд першої інстанції відмовив у його задоволенні з тих підстав, що застосування умовно дострокового звільнення від відбування покарання або заміна невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням до засуджених до довічного позбавлення волі законодавством України у сфері кримінальної юстиції не передбачені.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 , вважаючи рішення суду незаконним та необґрунтованим, просить його скасувати та постановити нову ухвалу, якою його клопотання задовольнити. Апеляційну скаргу мотивує тим, що в місцях позбавлення волі він навчався, самовдосконалювався, своєю бездоганною поведінкою довів своє виправлення. Просить врахувати практику Європейського суду з прав людини, який чітко у своїх рішеннях вказує на прогалини в законодавстві України, які є наслідком порушення прав осіб, засуджених до довічного позбавлення волі.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника засудженого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу, прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти її задоволення, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.

Висновок суду про необхідність залишення клопотання засудженого ОСОБА_8 без задоволення є законним та обґрунтованим, зважаючи на наступні обставини.

Згідно матеріалів судового провадження, ОСОБА_9 засуджений вироком Київського обласного суду від 30.05.2000 за ч. 3 ст. 206, ч. 1 ст. 101, ч. 3 ст. 142, п.п. «а, б, з, е» ст. 93, ч. 2 ст. 145, ч. 1 ст. 42, ч. 3 ст. 42 КК України (1960 року) до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна, який набрав законної сили згідно ухвали Верховного Суду України від 20.07.2000.
Вироком Староміського районного суду м. Вінниці від 13.09.2011 ОСОБА_9 засуджено за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 393 КК України, на підставі ст. 71 КК України до остаточного покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

Можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким передбачені статтями 81, 82 Кримінального кодексу України відповідно та можуть застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.
Рішенням у справі «Пєтухов проти України (№2)» ЄСПЛ констатував порушення Україною статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод відносно осіб, засуджених до довічного позбавлення волі. Так, ЄСПЛ вказано, що відсутність у довічно ув`язнених осіб реальної перспективи звільнення та можливості перегляду довічного ув`язнення є порушенням ст. 3 Конвенції. Вказане порушення ЄСПЛ визнано системною проблемою, яку слід вирішити шляхом здійснення заходів загального характеру.

Проте, застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким до засуджених до довічного позбавлення волі законодавством України не передбачені.
При розгляді справи «Вінтер і інших проти Об`єднаного Королівства» 09.07.2013 в Європейському суді було обговорено питання законності застосування довічного ув`язнення в Договірних країнах, де Україна була згадана в числі 5 країн, в якій довічно засудженим дозволено клопотати перед Президентом про помилування, що не було визнано порушенням міжнародних норм.

Правом помилування відповідно до ст. 87 КК України наділений лише Президент України стосовно індивідуально визначеної особи. При прийнятті рішення про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі на строк не менше 25 років.

Отже, підстав для прийняття судом рішення про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання або заміну йому покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким немає.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 11 серпня 2020 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4