Справа № 152/1226/20
В И Р О К
іменем України

30 листопада 2020 року м. Шаргород

Справа №152/1226/20

Провадження №1-кп/152/98/20

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового

засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Пеньківка Шаргородського району Вінницької області, жительки АДРЕСА_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , українки, громадянки України, з повною загальною середньою освітою, не одруженої, непрацюючої, раніше судимої: 15.05.2015 року вироком Томашпільського районного суду Вінницької області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на 80 годин; 30.11.2016 року вироком Шаргородського районного суду Вінницької області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на один рік шість місяців з випробуванням та іспитовим строком на один рік; 05.05.2017 року вироком Шаргородського районного суду Вінницької області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки чотири місяці; звільненої 05.06.2019 року з установи відбування покарання на підставі ухвали Вінницького міського суду від 25.04.2019 року від відбування покарання умовно-достроково на 7 (сім) місяців 8 (вісім) днів,

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2, 3 ст.185 КК України, кримінальні провадження щодо яких внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000182 23.09.2020 року та №0000199 06.11.2020 року,

з участю сторін кримінального

провадження

зі сторони обвинувачення:

начальника Шаргородського

відділу Жмеринської місцевої

прокуратури ОСОБА_4 ,

зі сторони захисту:

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

встановив:

Обвинувачена ОСОБА_3 , будучи особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України та будучи засудженою 05.05.2017 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки чотири місяці, маючи не зняту і не погашену у передбаченому законом порядку судимість за вчинення крадіжки, повторно вчинила умисні злочини, пов`язані з таємним викраденням чужого майна, а саме: 12.04.2020 року приблизно о 22 годині прийшовши у домоволодіння своєї рідні ОСОБА_5 , що знаходиться в АДРЕСА_3 , розшукуючи та кличучи власника, зайшла через незамкнені двері в житловий будинок і в одній із кімнат будинку помітила на столі жіночу сумку, в якій знаходився гаманець. Після цього ОСОБА_3 вирішила викрасти грошові кошти з гаманця. Пересвідчившись та усвідомлюючи, що за її діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_3 умисно, таємно, з корисливих мотивів, повторно, вийняла гаманець, відкрила його та викрала грошові кошти у сумі 740 грн., розпорядившись викраденими грошима на власний розсуд.

При цьому, своїми протиправними діями обвинувачена ОСОБА_3 заподіяла матеріального збитку потерпілій ОСОБА_5 на загальну суму 740 грн.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачена ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), повторно.

Крім того, продовжуючи протиправні дії, 20.09.2020 року приблизно о 22 годині обвинувачена ОСОБА_3 з метою вчинення крадіжки чужого майна, з корисливих мотивів прийшла у домоволодіння ОСОБА_6 , що знаходиться в АДРЕСА_4 , достовірно знаючи, де зберігається майно, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, підійшла до приміщення хліва, відкрила двері, на яких знаходився навісний замок, що не був закритий, проникла в приміщення, звідки умисно, таємно, повторно викрала 100 метрів кабелю ВВГнг 4х4,0 вартістю, відповідно до висновку товарознавчої експертизи №6873/6874/20-21 від 12.10.2020 року 49,69 грн. за 1 метр на суму 4969 грн., та 40 метрів кабелю ПВС 3х2,5 вартістю, відповідно до цього ж висновку експертизи, 24,10 грн. за 1 метр на суму 964 грн., розпорядившись викраденим кабелем на власний розсуд.

При цьому, своїми протиправними діями обвинувачена ОСОБА_3 заподіяла матеріального збитку потерпілому ОСОБА_6 на загальну суму 5933 грн.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачена ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), поєднану з проникненням у інше приміщення, повторно.

До того ж, продовжуючи протиправні дії, 06.11.2020 року приблизно о 09 годині обвинувачена ОСОБА_3 з метою вчинення крадіжки чужого майна, з корисливих мотивів прийшла у домоволодіння ОСОБА_7 , що знаходиться в АДРЕСА_5 , переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, підійшла до житлового будинку, через незамкнені на замок двері проникла у будинок, де у одній із кімнат на холодильнику виявила гаманець, з якого викрала 1100 грн., та на мікрохвильовій печі виявила ще один гаманець, з якого викрала 750 грн., розпорядившись викраденими грошовими коштами на власний розсуд.

При цьому, своїми протиправними діями обвинувачена ОСОБА_3 заподіяла матеріального збитку потерпілій ОСОБА_7 на загальну суму 1850 грн.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачена ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), поєднану з проникненням у житло, повторно.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).

Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Так, обвинувачена ОСОБА_3 в повному обсязі визнала свою провину в інкримінованих їй кримінальних правопорушеннях, які передбачені ч.ч.2, 3 ст.185 КК України і викладені в обвинувальних актах від 28.10.2020 року та від 13.11.2020 року.

Начальник Шаргородського відділу Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_4 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Обвинувачена ОСОБА_3 не заперечує щодо здійснення судового розгляду за правилами, передбаченими ч.3 ст.349 КПК України, оскільки визнає себе винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, фактичні обставини справи не оспорює, зміст їх розуміє (а.с.68).

Потерпілі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в судовий розгляд не прибули, при цьому подали до суду заяви, відповідно, від 30.11.2020 року та від 20.11.2020 року про розгляд кримінального провадження у їх відсутності через неможливість прибувати в судові засідання, повідомляють, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченої не мають, матеріальна шкода, заподіяна злочинами, їм відшкодована, просять останню суворо не карати. Також, потерпілі повідомили, що фактичні обставини справи не оспорюють, зміст їх розуміють (а.с.36, 66, 64).
Виходячи з вимог ст.325 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду…
Заслухавши думки учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_3 , враховуючи подані потерпілими ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 заяви, суд вважає можливим за їх відсутності з`ясувати обставини кримінального провадження та проведення судового розгляду без участі потерпілих.

Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_3 в повному обсязі визнала свою провину в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, які передбачені ч.ч.2, 3 ст.185 КК України і викладені в обвинувальних актах від 23.09.2020 року та від 13.11.2020 року, беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_4 , потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , викладені в заявах до суду, які не оспорюють фактичних обставин справи, думку обвинуваченої ОСОБА_3 , за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачена ОСОБА_3 розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності її позиції у суду немає.

Суд також роз`яснив обвинуваченій ОСОБА_3 , що при таких обставинах вона позбавляється права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати…

При судовому розгляді кримінальної справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, питання, визначені ч.1 ст.368 КПК України, вирішуються судом.

Так, будучи допитаною під час судового розгляду, обвинувачена ОСОБА_3 щиро покаялася, зазначила, що виявляє жаль з приводу вчинення кримінальних правопорушень, готова нести призначене судом покарання, що свідчить про її щире каяття.

Обвинувачена ОСОБА_3 суду показала, що 12.04.2020 року у вечірній час за проханням колишнього чоловіка ОСОБА_8 , з яким проживає без реєстрації шлюбу, вона пішла до чоловіка двоюрідної сестри ОСОБА_8 ОСОБА_5 , позичити цигарок. ОСОБА_5 проживає в АДРЕСА_3 . Прийшовши на подвір`я, вона кілька разів покликала господарів, але ніхто не відгукнувся. Побачивши, що у будинку відкриті вхідні двері, вона пройшла всередину будинку і знову покликала господарів, але так само ніхто не відгукнувся. На столі в кімнаті вона побачила сумку, на якій зверху знаходився гаманець. Вона вирішила викрасти грошові кошти. Пересвідчившись, що господарів будинку поруч немає, вона пройшла до столу, взяла гаманець, відкрила, звідки викрала грошові кошти купюрою 500 грн. та дрібними купюрами, поклала їх до кишені куртки і вийшла з будинку та пішла додому. Грошові кошти вона заховала у свій одяг, а перерахувала наступного дня. Викрадених грошей виявилося 740 грн. Того ж дня їй зателефонувала матір і повідомила, що має намір приїхати до неї з с. Пеньківка у с. Михайлівку, де вона проживає із колишнім чоловіком та двома дітьми. Вона попросила сусіда, щоб привіз матір власним автомобілем, який заправила пальним на 200 грн. з грошей, що викрала у ОСОБА_5 . Поїхавши за матір`ю в с. Пеньківку, по дорозі вона зайшла у магазин та купила продуктів харчування на решту грошей, які викрала у ОСОБА_5 .

Також, обвинувачена ОСОБА_3 суду показала, що навесні 2020 року перебувала в гостях у ОСОБА_6 , який попросив її знайти покупців для того, щоб продати кабель, мотокосу та бензопилку. Вона погодилася знайти йому покупців. Після цього ОСОБА_6 повів її у сарай та показав, де знаходяться вказані речі та в якому вони стані. Протягом літа ОСОБА_6 кілька разів запитував у неї, чи не знайшла вона покупців на кабель, мотокосу та бензопилку. У вересні 2020 року в неї не було грошових коштів для свого та малолітніх дітей утримання, до того ж, вона не працювала, тому вирішила викрасти кабель у ОСОБА_6 , обпалити обмотку, дістати мідний дріт, здати його за грошові кошти. 20.09.2020 року у вечірній час вона прийшла до домоволодіння ОСОБА_6 , побачила у будинку світло у вікнах та зрозуміла, що господарі знаходилися у будинку. Зайшовши на подвір`я та знаючи місце розташування хліва, вона дуже тихо пройшла до хліва, пересвідчилася, що на подвір`ї нікого немає, відкрила вхідні двері до хліва, які не були закриті на замок, проникла у приміщення, звідки викрала моток кабелю, що знаходився біля мотокоси і бензопилки. Так само тихо вона вийшла з хліва і з території домоволодіння ОСОБА_6 , пішла до лісу, де запалила вогнище, обпалила обмотку кабелю, зібрала мідний дріт, який залишився, принесла додому, заховала у пакет, а через деякий час продала за 260-270 грн. невідомим чоловікам, які по селі збирали брухт. Грошові кошти витратила на придбання продуктів.

До того ж, обвинувачена ОСОБА_3 суду показала, що, маючи намір розрахуватися з потерпілими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , але не маючи власних грошових коштів, вирішила викрасти грошові кошти у ОСОБА_7 , з якою у листопаді 2020 року працювала різноробочою в садку у с. Пеньківка. Щоб з`ясувати, чи знаходиться ОСОБА_7 на роботі, вона 06.11.2020 року вранці зателефонувала останній та попросила повідомити, що на роботі того дня буде відсутня, а також з`ясувала, що потерпіла та чоловік на робочому місці. Після цього приблизно о 09 годині вона пішла до домоволодіння ОСОБА_7 , що знаходиться в АДРЕСА_5 , підійшла до будинку, відкрила вхідні двері, що не були закриті на замок, проникла у будинок, де в кухні на мікрохвильовій печі побачила гаманець, з якого викрала всі наявні гроші. Побачивши на холодильнику цигарки, хотіла дістати їх і виявила там ще один гаманець, який відкрила і звідти також викрала грошові кошти, в цілому 1850 грн., які поклала до кишені, вийшла з будинку та пішла додому. По дорозі в с. Михайлівку зайшла у магазин, де купила продуктів, а решту викрадених грошей залишила у кишені одягу. Коли вона готувала їжу, до неї додому приїхав чоловік ОСОБА_7 та повідомив, що йому та дружині відомо про крадіжку грошей, тому вона віддала ті гроші, що в неї залишилися, а решту грошей відшкодувала після того, як отримала заробіток.

ОСОБА_3 просить її суворо не карати, так як щиро кається у вчиненому, врахувати, що вона відшкодувала заподіяну злочинами шкоду потерпілим, є вагітною, термін вагітності 24 тижні.

За таких обставин, виходячи з аналізу обвинувальних актів, допитавши обвинувачену, вивчивши матеріали справи, що характеризують її особу, суд прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень та вважає доведеним, що обвинувачена вчинила кримінальні правопорушення, передбачені ч.ч.2, 3 ст.185 КК України, а саме: будучи особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України та будучи засудженою 05.05.2017 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки чотири місяці, маючи не зняту і не погашену у передбаченому законом порядку судимість за вчинення крадіжки, повторно вчинила умисні злочини, пов`язані з таємним викраденням чужого майна, а саме: 12.04.2020 року приблизно о 22 годині прийшовши у домоволодіння своєї рідні ОСОБА_5 , що знаходиться в АДРЕСА_3 , розшукуючи та кличучи власника, зайшла через незамкнені двері в житловий будинок і в одній із кімнат будинку помітила на столі жіночу сумку, в якій знаходився гаманець. Після цього ОСОБА_3 вирішила викрасти грошові кошти з гаманця. Пересвідчившись та усвідомлюючи, що за її діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_3 умисно, таємно, з корисливих мотивів, повторно, вийняла гаманець, відкрила його та викрала грошові кошти у сумі 740 грн., розпорядившись викраденими грошима на власний розсуд, заподіявши потерпілій ОСОБА_5 матеріального збитку на загальну суму 740 грн.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачена ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), повторно.

Крім того, продовжуючи протиправні дії, 20.09.2020 року приблизно о 22 годині обвинувачена ОСОБА_3 з метою вчинення крадіжки чужого майна, з корисливих мотивів прийшла у домоволодіння ОСОБА_6 , що знаходиться в АДРЕСА_4 , достовірно знаючи, де зберігається майно, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, підійшла до приміщення хліва, відкрила двері, на яких знаходився навісний замок, що не був закритий, проникла в приміщення, звідки умисно, таємно, повторно викрала 100 метрів кабелю ВВГнг 4х4,0 вартістю, відповідно до висновку товарознавчої експертизи №6873/6874/20-21 від 12.10.2020 року 49,69 грн. за 1 метр на суму 4969 грн., та 40 метрів кабелю ПВС 3х2,5 вартістю, відповідно до цього ж висновку експертизи, 24,10 грн. за 1 метр на суму 964 грн., розпорядившись викраденим кабелем на власний розсуд, заподіявши матеріального збитку потерпілому ОСОБА_6 на загальну суму 5933 грн.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачена ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), поєднану з проникненням у інше приміщення, повторно.

До того ж, продовжуючи протиправні дії, 06.11.2020 року приблизно о 09 годині обвинувачена ОСОБА_3 з метою вчинення крадіжки чужого майна, з корисливих мотивів прийшла у домоволодіння ОСОБА_7 , що знаходиться в АДРЕСА_5 , переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, підійшла до житлового будинку, через незамкнені на замок двері проникла у будинок, де у одній із кімнат на холодильнику виявила гаманець, з якого викрала 1100 грн., та на мікрохвильовій печі виявила ще один гаманець, з якого викрала 750 грн., розпорядившись викраденими грошовими коштами на власний розсуд, заподіявши матеріального збитку потерпілій ОСОБА_7 на загальну суму 1850 грн.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачена ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), поєднану з проникненням у житло, повторно.

При цьому, суд виходить із того, що, відповідно до ч.1 ст.32 КК України, повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу, а відповідно до примітки до ст.185 КК України, у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

До того ж, суд враховує роз`яснення, що містяться в абз.2 п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 року за №7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки», відповідно до яких, якщо вчинені злочини, крім повторності, утворюють ще й сукупність, вони відповідно до частини другої статті 33 КК України повинні отримувати окрему кваліфікацію (наприклад, крадіжка без кваліфікуючих ознак і крадіжка, вчинена повторно, або крадіжка, поєднана із проникненням у житло). А якщо ж злочини, які утворюють повторність, відповідають одному і тому самому складу злочину (наприклад, три крадіжки, поєднані з проникненням у житло, п`ять розбоїв, вчинених організованою групою, тощо), їх кваліфікація здійснюється за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК. У таких випадках повторність злочинів повинна зазначатися у процесуальних документах, які стосуються обвинувачення особи, як кваліфікуюча ознака відповідних злочинів.

Правовий зміст поняття «повторність» передбачає сам факт вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею, або частиною статті Особливої частини КК України, або різними статтями КК України у випадках, передбачених в його Особливій частині (ч.ч.1 та 3 ст.32, п.2 примітки до ст.289 КК України). При цьому для повторності немає значення, чи було особу засуджено за раніше вчинене кримінальне правопорушення. Повторність відсутня, якщо за раніше вчинене кримінальне правопорушення особу було звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, установлених законом, або якщо судимість за це кримінальне правопорушення було погашено або знято (ч.4 ст.32 КК України).

Такий правовий висновок висловлено Верховним Судом у справі №545/3663/16-к від 10.07.2018 року, який суд враховує відповідно до вимог ч.ч.5, 6 ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», якими передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Таким чином, кваліфікація кримінальних правопорушень, вчинених ОСОБА_3 , повинна здійснюватися за ч.2 та ч.3 ст.185 КК України, при цьому повторність слід зазначати, як кваліфікуючу ознаку кримінальних правопорушень, оскільки ОСОБА_3 вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 05.05.2017 року була засуджена за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки чотири місяці (а.с.91-97).

Отже, обвинувачена ОСОБА_3 повинна нести кримінальну відповідальність за вчинені кримінальні правопорушення за ч.ч.2, 3 ст.185 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу винної, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Також, при призначенні покарання обвинуваченій суд приймає до відома досудову доповідь щодо неї, оскільки, відповідно до абзацу 17 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

До того ж, при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд враховує, що нею вчинено умисні злочини проти власності потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , тоді як однією із основних засад, передбачених ст.41 Конституції України, є право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своє власністю, право приватної власності є непорушним.

Виходячи з аналізу ст.12 КК України, вчинене ОСОБА_3 кримінальне правопорушення, що передбачене ч.2 ст.185 КК України, є нетяжким злочином, а вчинені кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст.185 КК України, є тяжкими злочинами.

ОСОБА_3 щиро покаялася у скоєному. Цю обставину, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.66 КК України, суд враховує як пом`якшуючу покарання обвинуваченої ОСОБА_3 .

З правового висновку Верховного Суду у справі №756/4830/17-к від 09.10.2018 року вбачається, що щире каяття це психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчинення інших дій, спрямованих на розкриття злочину, або відшкодування завданих збитків чи усунення заподіяної шкоди. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна вважати щирим, справжнім. Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти відображення в матеріалах кримінального провадження.

Суд, враховуючи вище викладені правові висновки Верховного Суду, при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, оскільки упродовж досудового розслідування та судового розгляду обвинувачена визнала вину, добровільно надала показання про факти та обставини вчинення кримінальних правопорушень, що свідчить про наявність належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність.

Крім того, суд враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, яка не зазначена прокурором у обвинувальному акті, як добровільне усунення обвинуваченою заподіяної шкоди, передбачену п.2 ч.1 ст.66 КК України, з огляду на те, що обвинувачена добровільно повернула потерпілим грошові кошти у розмірі вартості викраденого, що підтверджується заявами потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (а.с.36, 66, 64, відповідно).

Обставиною, обтяжуючою покарання обвинуваченої ОСОБА_3 , відповідно до п.1 ч.1 ст.67 КК України, є рецидив кримінальних правопорушень, оскільки остання вчинила нові умисні кримінальні правопорушення, маючи незняту і непогашену у передбаченому законом порядку судимість за умисне кримінальне правопорушення.

ОСОБА_3 на диспансерному обліку у лікаря-психіатра чи лікаря-нарколога Шаргородської ЦРЛ не перебуває (а.с.85).

Відповідно до медичних документів Шаргородської ЦРЛ, ОСОБА_3 вагітна, термін вагітності 24 тижні (а.с.25-26).

За зареєстрованим місцем проживання в с. Пеньківка ОСОБА_3 характеризується позитивно, як особа, щодо якої не надходили скарги до сільської ради, відсутні компрометуючі матеріали (а.с.87).

З досудової доповіді, що складена представником Шаргородського РС філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області вбачається, що ОСОБА_3 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, відбувала покарання у виді позбавлення волі на певний строк, має непогашену судимість, повторно вчинила умисні кримінальні правопорушення проти власності. Так як ОСОБА_3 проживає та зареєстрована у різних населених пунктах (с. Михайлівка та с. Пеньківка), органом пробації отримано характеристики обвинуваченої органів місцевого самоврядування щодо ОСОБА_3 з вказаних населених пунктів, з яких вбачається, що в с. Пеньківка за зареєстрованим місцем проживання обвинувачена характеризується позитивно, а в с. Михайлівка за місцем проживання негативно, як особа, щодо якої надходили скарги від жителів села та сусідів на поведінку, яка не реагує на зауваження та профілактичні бесіди. На теперішній час ОСОБА_3 займається тимчасовими заробітками, проживає з колишнім чоловіком та двома неповнолітніми дітьми у будинку останнього, спиртних напоїв не вживає, з раніше судимими особами не контактує, висловлює плани на майбутнє, які полягають у тому, щоб приділяти увагу вихованню дітей, не вчиняти кримінальних правопорушень (а.с.29-30).

Укладач досудової доповіді ОСОБА_9 у розділі 3 «Оцінка ризику вчинення повторного кримінального правопорушення» досудової доповіді зазначає, що ризик вчинення ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення високий, а ризик небезпеки останньої для суспільства чи окремих осіб не визначила, зазначила на вибір суду низький, середній, високий, дуже високий (а.с.30, на звороті).

З висновку органу пробації про можливість виправлення ОСОБА_3 вбачається, що виправлення останньої можливе в умовах позбавлення волі, враховуючи високий ризик повторного кримінального правопорушення та високу небезпеку для суспільства. Виконання покарання ОСОБА_3 в громаді, на думку укладача доповіді, також можливе, але лише у винятковому порядку при здійсненні з боку органу пробації інтенсивного нагляду, застосування соціально-виховних заходів, суспільно-корисної діяльності, проведення індивідуально-профілактичної роботи. Звільнення ОСОБА_3 від покарання з випробуванням можливе із покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, що буде достатнім для виправлення та перевиховання останньої (а.с.30, на звороті).

Укладач досудової доповіді ОСОБА_9 в судове засідання не прибула, подала заяву про повне підтримання досудової доповіді (а.с.38).

Головуючим суддею у судовому засіданні оголошено досудову доповідь.

Прокурор ОСОБА_4 зазначила, що досудова доповідь містить неоднозначну соціально-психологічну характеристику обвинуваченої та шляхи виправлення ОСОБА_3 .

Обвинувачена ОСОБА_3 не має зауважень щодо досудової доповіді.

Відповідно до ч.1 ст.7 ЗУ «Про пробацію», під час вирішення питання про застосування до особи пробації суд бере до уваги характер вчиненого кримінального правопорушення та соціально-психологічну характеристику особи обвинуваченого або засудженого, яку готує персонал органу пробації або адміністрація установи виконання покарань.

Згідно з п.2 ч.1 ст.2 ЗУ «Про пробацію», досудова доповідь письмова інформація для суду, що характеризує обвинуваченого.
Частиною 1 ст.368 КПК України встановлено, що ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

У зв`язку із наведеним суд приймає до відома соціально-психологічну характеристику представником органу пробації ОСОБА_3 , але не приймає до відома посилання на характеристику обвинуваченої, що надана Михайлівською сільською радою, враховуючи, що органом місцевого самоврядування твердження про скарги на ОСОБА_3 від сусідів та жителів села та про відсутність у ОСОБА_3 реагування на зауваження та профілактичні бесіди не підтверджено належними доказами.

Також, суд не погоджується із висновком про можливість виправлення ОСОБА_3 в умовах призначення покарання у виді позбавлення волі, оскільки вказаний висновок укладача досудової доповіді ґрунтується на висновках про високий ризик повторного кримінального правопорушення та високий ризик небезпеки для суспільства, тоді як ризик небезпеки ОСОБА_3 для суспільства у досудовій доповіді не визначений, та вважає можливим виправлення обвинуваченої без реального відбування покарання у виді позбавлення волі, тобто з випробуванням та іспитовим строком в силу вимог ст.ст.75, 79 КК України, з покладенням на неї обов`язків, встановлених п.п.1, 2 ч.1, п.4 ч.3 ст.76 КК України.

Таким чином, з урахуванням обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, з врахуванням ставлення ОСОБА_3 до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що вона щиро розкаялася у скоєному, усунула заподіяну злочином шкоду потерпілим ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , з врахуванням думки потерпілих, які при призначенні покарання обвинуваченій просили суворо не карати ОСОБА_3 , про що зазначили у заявах до суду, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченої ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства, в умовах призначення покарання у виді позбавлення волі без його реального відбування, тобто з випробуванням та іспитовим строком, з покладенням на неї обов`язків, встановлених п.п.1, 2 ч.1, п.4 ч.3 ст.76 КК України.

При цьому, суд враховує роз`яснення, що містяться в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами).

Так, відповідно до роз`яснень, що містяться в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), передбачені законом правила призначення покарання за сукупністю злочинів (ст.70 КК) застосовується у випадку самостійної кваліфікації вчиненого як за різними статтями, так і за різними частинами однієї статті кримінального закону, якими передбачено відповідальність за окремі склади злочинів і які мають самостійні санкції… За окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається.

Таким чином, покарання обвинуваченій ОСОБА_3 слід призначити за правилами, встановленими ст.70 КК України щодо призначення покарання за сукупністю злочинів, але не призначається покарання за кожен вчинений ОСОБА_3 злочин, що передбачений ч.3 ст.185 КК України, виходячи з роз`яснень ВСУ.

При цьому, суд призначаючи ОСОБА_3 зазначене вище покарання виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченої, для запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень, таким, що відповідає її особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.

Зазначений висновок суду узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Цивільний позов у кримінальній справі не заявлявся.

Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченій ОСОБА_3 запобіжного заходу, підстав для його обрання немає.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що по справі понесені процесуальні витрати за проведення товарознавчої експертизи у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експерта спеціалізованої державної установи.

Зокрема, експертом Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України проведено 12.10.2020 року товарознавчу експертизу і надано висновок за №6873/6874/20-21 (а.с.77-79), вартість експертизи становить 326,88 грн. (а.с.80).

Таким чином, ці процесуальні витрати в сумі 326,88 грн. на залучення експерта з ініціативи сторони обвинувачення, відповідно до ч.2 ст.122 та ч.2 ст.124 КПК України, слід стягнути з обвинуваченої ОСОБА_3 .

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Так, грошові кошти в сумі 1228 грн., які визнані речовим доказом, приєднані до матеріалів кримінальної справи (а.с.84), та передані на зберігання потерпілій ОСОБА_7 до вирішення кримінальної справи (а.с.86), слід залишити у власності потерпілої.

Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376 КПК України, на підставі ч.ч.2, 3 ст.185 КК України, суд

засудив:

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України, ч.3 ст.185 КК України, та засудити її:

- за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки;
- за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.
Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити до відбування ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ст.ст.75, 79 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді позбавлення волі, якщо вона протягом іспитового строку у два роки не вчинить нового злочину.

На підставі п.п.1, 2 ч.1, п.4 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 протягом встановленого судом іспитового строку у два роки обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_3 не застосовувати.

Стягнути з обвинуваченої ОСОБА_3 на користь держави на відшкодування процесуальних витрат за проведення експертизи залученими стороною обвинувачення експертами спеціалізованої державної установи Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України: 326 (триста двадцять шість) гривень 88 (вісімдесят вісім) копійок за проведення товарознавчої експертизи 12.10.2020 року за №6873/6874/20-21.

Речовий доказ: грошові кошти в сумі 1228 (одна тисяча двісті двадцять вісім) гривень повернути потерпілій ОСОБА_7 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1