печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2020 року лідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Печерського районного суду міста Києва клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях щодо організованої злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна,-
В С Т А Н О В И В:

20 серпня 2020 року прокурор першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях щодо організованої злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт грошових коштів у сумі 117791 доларів США та 300 євро, що були вилучені 30.03.2016 під час проведення обшуку квартири АДРЕСА_1 , які були передані для зберігання на депозитний рахунок прокуратури Автономної Республіки Крим.
В судове засідання прокурор не з`явилися, про місце і час розгляду клопотання повідомленим належним чином. Прокурор ОСОБА_3 через канцелярію суду подав заяву в якій просив проводити судове засідання за його відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідно до ст. 107 КПК України, рішення про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час досудового розслідування приймає особа, яка проводить відповідну процесуальну дію. Фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, за виключенням вирішення питання про проведення негласних (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснюється.
За наведених обставин, слідчий суддя вирішив за можливе розглядати дане клопотання без участі прокурора.
Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.
З матеріалів клопотання вбачається, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0007953 за фактами вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 127, ч. З ст. 146 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 визначивши вчинення злочинів, як основне джерело для здобуття коштів для свого існування, з метою особистого збагачення, організував та очолив стійку організовану групу, до складу якої в різний час увійшли: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та інші невстановлені особи у кількості не менше 10 осіб, учасники якої зорганізувалися у стійке об`єднання, які об`єднанні єдиним прямим умислом та планом, відомим усім учасникам групи, направленим на незаконне позбавлення волі людей, за грошову винагороду, отриману від їх близьких родичів, шляхом обману та зловживання довірою, під виглядом надання їм допомоги, у так званому центрі реабілітації наркозалежних, що діє під прикриттям « ІНФОРМАЦІЯ_1 », та які протягом тривалого часу, 2016-2017 років, розуміючи, що за законом не мають права позбавляти волі інших людей, але бажаючи це зробити, переслідуючи корисний мотив, незаконно позбавляють волі людей та поза їх волею помішують у місце примусового утримання, яке вони не мають змоги вільно залишити, оскільки знаходяться під постійним наглядом групи наглядачів, де їм також умисно та систематично завдають сильного фізичного болю шляхом нанесення побоїв, мучення, насильницьких дій з метою залякування, примушення потерпілих на вчинення дій, що суперечать їх волі.
ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та інші невстановлені на даний час особи, умисно, розуміючи наслідки своїх дій, та усвідомлюючи незаконність своїх дій, зорганізувалися в стійке об`єднання для вчинення злочинів, склавши при цьому єдиний план злочинних дій, відомий всім учасникам, з розподілом функцій кожного учасника групи («керівник», «мобільна група», «наглядачі», «охоронники»), спрямованих на реалізацію цього плану, підкорюючись під час злочинної діяльності ОСОБА_4 , як керівникові організованої групи, свідомо виконуючи всі його вказівки та підтримуючи жорстку дисципліну.
Указана організована група характеризується попередньою зорганізованістю в спільне об`єднання для вчинення злочинів, стабільністю, згуртованістю та стійкістю свого складу, тривалістю злочинної діяльності з 2016 р. по 2017 р. включно, розробкою та узгодженням планів і способів злочинної діяльності та вчинення кожного злочину, домовленістю і готовністю до постійного вчинення злочинів кожним із учасників організованої групи та отримання матеріальних благ від такої діяльності на постійній основі.
У відповідності із розробленим планом злочинної діяльності, функції та задачі кожного учасника організованої злочинної групи були розподілені наступним чином.
ОСОБА_4 , являється організатором та виконавцем організованої групи, який утворив організовану групу та керує нею, забезпечує фінансування та організовує приховування злочинної діяльності організованої групи, організовує вчинення злочинів, керує їх підготовкою та вчиненням координує «мобільні групи», надає вказівки «наглядачам» та «охоронникам», підтримуючи свій авторитет серед інших учасників організованої групи жорсткою дисципліною.
ОСОБА_5 є виконавцем організованої групи, який уходячи до складу «мобільних груп» за вказівкою організатора приймав участь в незаконному позбавленні волі осіб та їх поміщенні до реабілітаційного центру, який діє під прикриттям « ІНФОРМАЦІЯ_1 », за що отримував грошову винагороду.
ОСОБА_8 є виконавцем організованої групи, який уходячи до складу «мобільних груп» за вказівкою організатора приймав участь в незаконному позбавленні волі осіб та їх поміщенні до реабілітаційного центру, який діє під прикриттям « ІНФОРМАЦІЯ_1 », за що отримував грошову винагороду.
ОСОБА_7 є виконавцем організованої групи, який за вказівкою організатора, а також за попередньою змовою з іншими невстановленими особами, приймав участь в незаконному позбавленні волі осіб, яких вже поміщено до реабілітаційного центру, який діє під прикриттям « ІНФОРМАЦІЯ_1 », де з метою формування «покори» завдавав сильного фізичного та морального болю шляхом нанесення побоїв, мучення, вчинення інших насильницьких дій, залякування, примушення до праці.
Інші невстановлені особи, у кількості близько чотирьох осіб, являються виконавцями організованої групи виконують різні функції «охоронники», «наглядачі», які за вказівкою організатора, приймають активну участь в незаконному позбавленні волі осіб, яких поміщено до реабілітаційного центру, який діє під прикриттям « ІНФОРМАЦІЯ_1 », шляхом їх примусового утримання в центрі, де з метою формування «покори» завдають незаконно позбавленим волі особам, побої, мучення, вчиняють насильницькі дії, залякування, примушують на вчинення дій, що суперечать волі незаконно позбавлених волі людей.
14.03.2018 з даного кримінального провадження виділено провадження за № 0000159 за підозрою ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 146 КК України, обвинувальний акт у якому 28.03.2018 направлено до суду.
Під час проведення досудового розслідування встановлено, що гроші, які сплачувалися уведеними в оману близькими родичами осіб, які незаконно утримувалися в зазначеному центрі під виглядом надання їм допомоги передавалися безпосередньо особам, які здійснювали викрадення людей, підозрюваному ОСОБА_4 , а також ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , який може являтися безпосереднім співорганізатором вчинення даного кримінального правопорушення (обставини можливого вчинення ним злочинів перевіряються в ході досудового розслідування).
30.03.2017 на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_9 , під час якого виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 117791 доларів США та 300 євро.
31.03.2017 вказані грошові кошти визнано речовими доказами.
03.04.2017 слідчим суддею Приморського районного суду м. Одеси на вказані грошові кошти накладено арешт.
03.04.2017 їх передано для зберігання на депозитний рахунок прокуратури Автономної Республіки Крим.
16.06.2017 ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси арешт скасовано.
15.08.2017 слідчим суддею Печерського районного суду міста Києва арешт на вказані грошові кошти накладено повторно.
16.11.2017, 26.03.2018, 22.07.2019 слідчими суддями приймалися рішення про відмову в задоволенні клопотань про скасування арешту майна.
14.11.2019 слідчим суддею Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_10 арешт на вказане майно скасовано.
Частиною 1 ст. 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Частиною 3 ст. 170 КПК України визначено, що підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням частини другої цієї статті.
Відповідно ч. 2 ст. 170 КПК України арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до п. 2, 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення спеціальної конфіскації та конфіскації майна як виду покарання.
Як визначено ч. 5 цієї ж статті, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Так, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження.
Відповідно до позиції Вищого спеціалізованого суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ у своєму Узагальненні судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження від 07.02.2014 року зазначає: «Щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст.ст. 276 - 279 КПК, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.
Водночас, як вбачається з клопотання та долучених до нього матеріалів, ОСОБА_4 у вказаному кримінальному провадженні не має процесуального статусу, з яким закон пов`язує можливість накладення арешту на його майно. Згідно наданих документів майно набуте останнім законним шляхом, та будь-яких належних доказів участі ОСОБА_4 в набутті майна, на яке прокурор просить накласти арешт, слідчому судді не надано.
Отже, відсутні будь-які відомості, які б переконливо свідчили про необхідність накладення арешту на вказане майно, прокурор не довів необхідності застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, для досягнення визначеної ним в клопотанні мети, а тому в задоволенні клопотання слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 170, 173, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях щодо організованої злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна - залишити без задоволення.
Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1