Справа № 539/2853/20
Провадження № 1-кп/539/27/2021
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 січня 2021 року Лубенський міськрайонний суд
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
представника потерпілого ОСОБА_7 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Черкаси, громадянина України, українця, з середньою освітою, працюючого кабельником-спаювальником ПАТ «Укргазтехзв`язок», мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -
05.05.2020 року, приблизно о 07 годині 30 хвилин, ОСОБА_4 , керуючи транспортним засобом автомобілем «Daewoo Nexia», державний номер НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині вул.Котляревського в м.Лубни Полтавської області та виїжджаючи з другорядної дороги на головну дорогу з круговим рухом, на проїзну частину вул.Драгоманова, порушив вимоги п.16.11 та п.2.1 Правил дорожнього руху України, а саме: на перехресті нерівнозначних доріг не надав дорогу велосипедисту ОСОБА_6 , який наближався до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, внаслідок чого допустив зіткнення з велосипедистом ОСОБА_6 .
Внаслідок порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України ОСОБА_4 , що призвело до дорожньо-транспортної пригоди, велосипедист ОСОБА_6 , у відповідності до висновку експерта №241 від 27.08.2020 року отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми, лінійного перелому правої тім`яної та скроневої кістки з переходом лінії злому на основу черепа, забій головного мозку середнього ступеня тяжкості з вогнищами геморагічних забоїв правої лобної та скроневої ділянки, після травматичний субарахноідальний крововилив, назальна та вушна лікворея, наявність крові у верхньо-щелепній пазусі та барабанній порожнині, які утворились в короткий проміжок часу, від дії тупого (тупих) предмету (предметів), при ударі об такі, можливо під час ДТП, у вказаний у постанові строк та при вказаних обставинах, по ступеню тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент їх спричинення.
Згідно висновку експерта №518 від 06.08.2020 року, за результатами проведеної судової автотехнічної експертизи, в діях водія автомобіля «Daewoo Nexia», державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 вбачаються невідповідності вимогам п.16.11 та п.2.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.
-п.16.11 На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху;
-п.2.1 «Дати дорогу» - водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички 7.8 транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі.
Порушення вказаних вимог Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_4 з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.
ОСОБА_4 мав технічну можливість запобігти дорожньо-транспортній пригоді, для чого у нього не було яких-небудь перешкод технічного характеру.
Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.2 ст.286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, в скоєному кається. Суду показав, що дійсно, 05.05.2020 року по його вині сталася дорожньо-транспортна пригода, оскільки, керуючи автомобілем «Daewoo Nexia» та виїжджаючи з другорядної дороги на головну дорогу з круговим рухом, він не надав дорогу велосипедисту ОСОБА_6 , який наближався до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, допустивши з ним зіткнення.
Покази ОСОБА_4 є послідовними та логічними, не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, а тому суд вважає ці покази достовірними.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення за вищевикладених обставин, прокурор та допитаний в судовому засіданні потерпілий, а також представник потерпілого також не оспорюють фактичні обставини провадження, суд за згодою учасників судового провадження визнає недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції. Судом роз`яснено учасникам судового провадження положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.
Відповідно до ст.66 КК України суд враховує, що свою вину у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_4 визнав повністю, сприяв розкриттю злочину, щиро кається у їх вчиненні, і визнає це обставинами, які пом`якшують покарання.
Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст.67 КК України судом не встановлено.
Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, особу винного, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі.
Разом з тим, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який в скоєному кається, сприяв розкриттю злочину, по місцю проживання та роботи характеризується позитивно, висновок органу пробації, суд доходить висновку про можливість виправлення ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства і вважає за можливе звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд враховує те, що обвинуваченим грубо порушено Правила дорожнього руху, що спричинило тяжкі наслідки. Разом із тим вбачається, що обвинувачений отримав водійське посвідчення в 1995 році. В матеріалах справи відсутні докази того, що з того часу обвинувачений притягався до адміністративної або кримінальної відповідальності за порушення ПДР. Крім того суд враховує відсутність обтяжуючих покарання обставин. Також враховує, що транспортний засіб використовується обвинуваченим в роботі, яка є основним джерелом доходу його сім`ї, який також може бути використано для відшкодування спричиненої потерпілому шкоди.
Враховуючи викладене, при виборі заходу примусу та для забезпечення його мети, суд приходить до висновку про необхідність обрання покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Документально підтверджені витрати на проведення судових експертиз по кримінальному провадженню, слід стягнути з обвинуваченого відповідно ч.2 ст.124 КПК України.
Крім цього, на підготовчому судовому засіданні представником потерпілого до обвинуваченого ОСОБА_4 та АТ «СГ «ТАС» заявлено цивільний позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Позов мотивований тим, що внаслідок ДТП потерпілому завдано моральної шкоди на суму 100 000 грн. Крім того, потерпілий був вимушений понести витрати на лікування в сумі 15 587 грн 23 коп., витрати на харчування дружини під час перебування її у лікарні в сумі 1 683 грн 53 коп. та витрати на ремонт велосипеду в сумі 230 грн. ОСОБА_4 частково відшкодовано завдану шкоду на суму 2 487 грн сума франшизи, 3 000 грн моральної шкоди.
З урахуванням викладеного, суму витрат, не сплачених відповідачем, позивач прохає:
- стягнути з ОСОБА_4 суму: моральної шкоди 96 222 грн 64 коп., франшизи 13 грн, майнової шкоди в сумі 1 683 грн 53 коп.
В судовому засіданні ОСОБА_4 позовні вимоги, пред`явлені до нього, визнав в частині стягнення франшизи на суму 13 грн та майнової шкоди на суму 1 683 грн 53 коп. При цьому розмір моральної шкоди вважає надмірним.
АТ «СГ «ТАС» в судове засідання не з`явилося, до суду надіслало відзив на позов, в якому прохало відмовити в задоволення позовних вимог до товариства. Зазначила, що всупереч вимог ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обвинувачений та потерпілий не звернулися до товариства про відшкодування шкоди. Крім того, сума витрат на лікування та ремонту велосипеду позивачем не підтверджена належними та допустимими доказами, а тому відсутні підстави для відшкодування шкоди, завданої здоров`ю, майну та моральної шкоди.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.
У відповідності до вимог ст.128 КПК України особа, якій правопорушенням завдано шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов до обвинуваченого. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України.
Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст. 1187 ЦК України).
Судом також встановлено, що автомобіль Daewoo Nexia д.н. НОМЕР_1 є забезпеченим транспортним засобом відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АО/6783436 від 29.10.2019 року. Страховик - АТ «СГ «ТАС».
Відповідно до цього полісу страхова сума за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю складає 260 000 грн, шкоду, завдану майну, 130 000 грн, франшиза 2 500 грн.
Згідно зі ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Позивачем під час розгляду справи доведено факт спричинення йому шкоди у виді: витрат на лікування в сумі 15 587 грн 23 коп., витрати на харчування дружини під час перебування її у лікарні в сумі 1 683 грн 53 коп. та витрат на ремонт велосипеду в сумі 230 грн. При цьому визнано факт часткового відшкодування ОСОБА_4 шкоди на суму 2 487 грн сума франшизи, 3 000 грн моральної шкоди.
Наведені обставини підтверджені належними та допустимими доказами, а тому заперечення АТ «СГ «ТАС» в цій частині судом відхиляються.
Крім того, суд вважає, що заявлений розмір моральної шкоди, 100 000 грн, відповідає характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). При цьому враховано стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
Розподіл цих витрат, які повинні бути понесені ОСОБА_4 та АТ «СГ «ТАС» відповідає вимогам Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відтак, позов підлягає задоволенню.
При цьому, судом відхиляються доводи АТ «СГ «ТАС» щодо необхідності попереднього звернення потерпілого до нього із заявою про виплату страхового відшкодування, оскільки таке звернення не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду.
Аналогічна позиція викладена в постанові ВП ВС від 11.12.2019 № 465/4287/15.
Керуючись ст.ст.100, 124, 349, 368, 370, 373, 374, 394 КПК України, ст.ст. 50, 65-67 КК України , суд, -
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі без позбавленням права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави загальну суму 1307 гривень 60 копійок процесуальних витрат за проведення судових експертиз.
-велосипед «Аіст», який передано на зберігання ОСОБА_8 , мешканцю АДРЕСА_2 повернути потерпілому ОСОБА_6 як йому належне майно;
-автомобіль «Daewoo Nexia», державний номер НОМЕР_1 , який знаходиться на території майданчика тимчасового тримання транспортних засобів по вул.Київській,2 в м.Лубни Полтавської області повернути ОСОБА_4 ;
-свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 17.03.2012 року, відео реєстратор «Мarshal» із флеш картою «Мicro SD AMC 8 GB», які знаходиться в камері зберігання речових доказів Лубенського ВП ГУ НП в Полтавській області повернути ОСОБА_4 .
Скасувати арешт, накладений ухвалою Лубенського міськрайонного суду від 12.05.2020 року у справі № 539/1324/20.
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 та АТ «СГ «ТАС» задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в сумі 96 222 грн 64 коп., франшизу в сумі 13 грн, майнову шкоду в сумі 1 683 грн 53 коп
Стягнути з АТ «СГ «ТАС» на користь держави судовий збір в сумі 140 грн. 97 коп.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 979 грн 19 коп.
Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Полтавського апеляційного суду через Лубенський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Суддя Лубенського
міськрайонного суду ОСОБА_1