ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/877/20 Справа № 206/6971/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження № 0000061 за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області ОСОБА_9 на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2019 року щодо ОСОБА_7 , -
Встановила:
цим вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
визнано невинуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та виправдано його на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення.
Судом першої інстанції зазначено, що відповідно до зміненого обвинувачення, органами досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_7 обвинувачувався в тому, що 11.12.2014 року придбав в магазині зброї «Сафарі» (ліцензія АБ322370, АБ322380) мисливську рушницю «Сайга-20» № НОМЕР_1 .
Після чого, у не встановленому місці, у період з 11.12.2014 року по 27.05.2016 року (більш точний час органами досудового розслідування не виявилось можливим встановити), невстановленою особою було внесено незворотні зміни у конструкцію гладкоствольної напівавтоматичної багатозарядної мисливської рушниці моделі «Сайга-20» із маркуванням № НОМЕР_1 , а саме - деформація (вигін) хвостовика блокіратора прикладу та утворення заглиблення на прикладі в місці контакту з фіксатором та встановлення в заглиблення гвинта з внутрішнім шестигранником, внаслідок чого, з вказаної рушниці стало можливо здійснення пострілів при складеному та неповністю складеному (неповністю розкладеному) прикладі.
Внаслідок зазначених змін у конструкції, гладкоствольна напівавтоматична багатозарядна мисливська рушниця моделі «Сайга-20» перестала відповідати вимогам п. 4.4 стандарту МВС № 78-41-002-97, зокрема перестала забезпечувати неможливість стрільби зі складеним прикладом, втратила ознаки мисливської зброї та набула ознак багатофункціональної вогнепальної зброї, дозвіл на зберігання та носіння якої у ОСОБА_7 був відсутній.
Вказану рушницю, яка набула ознак багатоцільової вогнепальної зброї, ОСОБА_7 , діючи умисно, в період з 11.12.2014 року по 27.05.2016 року, в порушення вимог Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України 21.08.1998 року № 633, без відповідного дозволу органу МВС України, зберігав за місцем свого проживання - в буд. АДРЕСА_2 .
На думку сторони обвинувачення, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України, тобто незаконне зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.
Виправдовуючи ОСОБА_7 , суд першої інстанції послався на те, що органом досудового розслідування не доведено вину ОСОБА_7 та не встановлено обізнаність останнього про перебування у його володінні рушниці, яка має конструктивні зміни. Крім того, експерт ОСОБА_10 при проведенні первинної експертизи взагалі не помітив цих змін, а сам ОСОБА_7 придбав рушницю у магазині «Сафарі», яка вже була у володінні іншої особи. Свідок ОСОБА_11 , працівник дозвільної системи, повідомив, що при постановленні на облік та наданні дозволу на користування вказаною рушницею, остання на предмет внесення відповідних конструктивних змін не перевірялася. Тобто є сумніви у обізнаності ОСОБА_7 про внесення змін у зазначену рушницю.
Крім того судом першої інстанції зазначено, що слідством не встановлено період появи виявлених поломок чи втручань в конструкцію зброї, не визначено їх наслідки (можливо відремонтувати зброю чи ні), не встановлено чи позбавлено зброю характеристик мисливської зброї чи ні. Експерти не могли надати відповіді на поставлені питання. В той же час вони встановили, що зброя придатна до здійснення пострілів визначеними заводом-виробником боєприпасами, що відповідає описаним у дозволі ОСОБА_7 на право носіння, зберігання гладкоствольної вогнепальної мисливської рушниці «Сайга-20» № НОМЕР_1 .
Суд першої інстанції також зазначив, що висновки експертів встановлюють лише наявність поломки чи зміни в рушниці, які є незначними, бо не призвели а ні до зміни назви, номеру, характеристик рушниці, як і не спричинили безповоротність таких змін.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що стороною обвинувачення не доведено вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а тому його виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України.
В апеляційній скарзі прокурор просить даний вирок скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, у зв`язку з невідповідністю, на його думку, висновків суду, викладених у рішенні фактичним обставинам кримінального провадження.
Апелянт зазначає, що одним з аргументів суду є те, що ОСОБА_7 , зберігаючи за місцем свого проживання мисливську рушницю «Сайга-20» (№ НОМЕР_1 ), яка внаслідок внесення змін в конструкцію приклада - утворення заглиблення на прикладі в місці контакту з фіксатором та встановлення в заглиблення гвинта з внутрішнім шестигранником, перестала відповідати вимогам до мисливської зброї, не порушив Інструкцію про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС № 622 від 21.08.1998 року (далі - Інструкція).
З даним висновком суду прокурор не погоджується, оскільки в судовому засіданні було допитано експертів Дніпропетровського науково-дослідного центру МВС України ОСОБА_10 (висновок № 08/3.1/3.2-340 від 27.07.2016 року) та ОСОБА_12 (висновок № 26/3.1-335 від 25.05.2017 року), які показали, що рушниця «Сайга-20» № НОМЕР_1 , яка досліджувалася ними, внаслідок внесення змін в конструкцію приклада - утворення заглиблення на прикладі в місці контакту з фіксатором та встановлення в заглиблення гвинта з внутрішнім шестигранником, перестала відповідати вимогам до мисливської зброї, які містяться у галузевому стандарті МВС України № 78-41-002-97 «Зброя спортивна та мисливська. Вимоги безпеки. Методи випробувань на безпеку», затвердженого наказом МВС України № 1222 від 29.12.2012 року (далі - ДСТУ № 78-41-002-97).
На думку апелянта, зброя втратила ознаки мисливської, та набула ознак багатофункціональної вогнепальної зброї, дозвіл на зберігання та носіння якої у ОСОБА_7 відсутній.
Прокурор крім цього не погодився і з висновками суду щодо недоведеності вини ОСОБА_7 через те, що рушницю «Сайга-20», яку було вилучено за місцем проживання останнього, не визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000061.
Вказує, що під час судового розгляду судом були дослідженні матеріали кримінального провадження № 0000183, в рамках якого було проведено обшук житла ОСОБА_7 по АДРЕСА_2 , та які містять постанову про визнання речовим доказом рушниці «Сайга-20» № НОМЕР_1 та квитанцію № 37 про прийняття вказаного речового доказу на зберігання до сектору матеріально-технічного забезпечення ДВП ГУНП в Дніпропетровській області. Вказану рушницю було оглянуто в судовому засіданні за участю експертів ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , обвинуваченого та його захисника.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який наполягав на задоволенні апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які категорично заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів прийшла до наступного.
Так, відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Аналогічними за змістом є закріплені у ст. ст. 7, 17, 18 КПК України засади кримінального судочинства в частині презумпції невинуватості, забезпечення доведеності вини та свободи від самовикриття.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок суду ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.
Вказані вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції були виконані належним чином, а доводи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованість покладених в основу оскаржуваного вироку висновків суду про недоведеність поза розумним сумнівом вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Аналізуючи з урахуванням доводів апеляційної скарги вказані висновки суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з ними, оскільки вони ґрунтуються на наведеному у мотивувальній частині вироку детальному дослідженні та аналізі правильно встановлених фактичних обставин справи та представлених стороною обвинувачення доказів, яким надана належна оцінка, як кожному окремо, так і їх сукупності та взаємозв`язку.
Як було правильно встановлено судом першої інстанції, цими доказами доведено лише те, що під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 по АДРЕСА_2 , проведеного 27.05.2016 року, було вилучено належну останньому гладкоствольну вогнепальну мисливську зброю - рушницю «Сайга-20» № НОМЕР_1 , яку обвинувачений 11.12.2014 року придбав на підставі відповідного дозволу в магазині зброї «Сафарі», як таку, що до цього вже перебувала у користуванні іншої особи, та у подальшому легально володів нею згідно виданому органами дозвільної служби МВС дозволу, який був дійсний до 12.12.2017 року. Під час експертного дослідження вилученої зброї було виявлено, що до її конструкції було внесено зміни - деформацію (вигін) хвостовика блокіратора прикладу та утворення заглиблення на прикладі в місці контакту з фіксатором та встановлення в заглиблення гвинта з внутрішнім шестигранником, внаслідок чого утворилася можливість здійснення пострілів з цієї зброї при складеному та неповністю складеному (неповністю розкладеному) прикладі.
У межах досудового розслідування фактично не було встановлено, хто саме та коли вніс зазначені конструктивні зміни до зброї, яка до придбання її ОСОБА_7 вже перебувала у володінні іншої особи. Під час судового розгляду стороною обвинувачення не було доведено, що ОСОБА_7 вносив ці зміни або принаймні був обізнаний про них, а висновок сторони обвинувачення про умисне незаконне зберігання ним вогнепальної зброї є лише припущенням.
ОСОБА_7 обвинувачення з самого початку заперечував і вказав, що рушницю придбав у встановленому порядку, у спеціалізованому магазині, як раніше вживану, про будь-які зміни в її конструкції обізнаний не був, стріляв із цієї зброї лише двічі в полі по мішенях. При цьому кожного разу він повністю розкладав приклад і про можливість здійснення пострілів зі складеним прикладом не знав. Його показання наданими стороною обвинувачення доказами не спростовуються.
Колегія суддів приймає до уваги і те, що згідно показанням свідка - співробітника дозвільної системи ОСОБА_11 , при постановлені придбаної ОСОБА_7 рушниці «Сайга-20» на облік та наданні дозволу на володіння нею вказана зброя на предмет внесення до неї конструктивних змін не перевірялася, а експерт ОСОБА_10 при проведенні первинної експертизи даної рушниці, внесених до неї конструктивних змін не помітив, що також ставить під сумнів обґрунтованість обвинувачення.
Крім того, згідно обвинувачення, рушниця «Сайга-20» № НОМЕР_1 внаслідок внесених до її конструкції змін втратила ознаки мисливської зброї і набула ознаки багатофункціональної вогнепальної зброї, дозвіл на зберігання та носіння якої в ОСОБА_7 відсутній. Разом із тим, як про це ґрунтовно зазначає суд першої інстанції в оскаржуваному вироку, визначення поняття багатоцільова вогнепальна зброя в нормативних актах, що регулюють обіг зброї, відсутнє, рушниця «Сайга-20», як мисливська вогнепальна зброя, може використовуватися і для самозахисту, тобто за будь-яких обставин має ознаки багатоцільової. Експерти, будучи допитаними в суді першої інстанції, не змогли відповісти на пряме запитання про те, чи позбавилася вилучена в обвинуваченого рушниця «Сайга-20» № НОМЕР_1 , внаслідок внесених до неї конструктивних змін, ознак гладкоствольної мисливської вогнепальної зброї.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає правильним і таким, що ґрунтується на фактичних обставинах справи та доказах, якими вони підтверджуються, висновок суду першої інстанції про те, що обвинувачення ОСОБА_7 ґрунтується лише на припущенні про обізнаність останнього про наявність конструктивних змін у вогнепальній зброї, якою він легально володів, а винність цього обвинуваченого у скоєнні інкримінованого йому злочину у межах судового розгляду не знайшла підтвердження поза розумним сумнівом.
З цього приводу колегія суддів наголошує, що у рішенні Європейського суду з прав людини, у справі «Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain» від 6.12.88 (п.146) ЄСПЛ установив: «Принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляду справи з упередженої думки, що підсудний скоїв злочин, який йому ставиться у вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного».
Не спростовується доводами апеляційної скарги такий висновок, оскільки вони полягають головною мірою у переоцінці окремих доказів - висновків експертів, із наданням їм упередженої тенденційної оцінки, яка виходить за межі їх дійсного змісту та не узгоджується із іншими дослідженими судом доказами.
Так, прокурор, акцентуючи в апеляційній скарзі увагу на невідповідності належної обвинуваченому рушниці «Сайга-20» п. 4.4. стандарту НОМЕР_2 щодо неможливості здійснення пострілу зі складеним прикладом, у той же час не наводить будь-якої аргументації на спростування висновків суду першої інстанції про недоведеність обізнаності ОСОБА_7 про внесення змін до конструкції вказаної рушниці.
Не спростовують цих висновків суду, а отже не обґрунтовують апеляційні вимоги, і доводи прокурора про те, що рушниця «Сайга-20» № НОМЕР_1 , була визнана речовим доказом у кримінальному провадженні, передана на відповідальне зберігання до ДВП ГУНП в Дніпропетровській області та оглядалася в судовому засіданні суду першої інстанції за участю експертів.
Одночасно колегія суддів звертає увагу на те, що прокурор, вимагаючи в апеляційній скарзі скасування оскаржуваного вироку із призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції, у той же час не посилається на наявність підстав для цього, передбачених ч. 1 ст. 415 КПК України, та не обґрунтовує їх наявності, та не прохав про дослідження доказів.
Істотних порушень норм права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування або зміну вироку суду першої інстанції під час перевірки кримінального провадження в порядку апеляційної процедури, - не встановлено.
У зв`язку із вищенаведеним, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, остільки прийняте судом першої інстанції судове рішення в повній мірі ґрунтується на вимогах Закону.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області ОСОБА_9 , - залишити без задоволення.
Вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2019 року, яким ОСОБА_7 визнано невинуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та виправдано його на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4