КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №11-кп/824/1262/2020 Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції з Рівненським міським судом Рівненської області матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою зі змінами тимчасово виконуючого обов`язки прокурора міста Києва ОСОБА_9 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 20.11.2019 щодо ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 20.11.2019 ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 190; ч. 1 ст. 229 КК України на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням із потерпілими. Кримінальне провадження № 0002630 від 19.03.2019 за обвинуваченням ОСОБА_7 закрите.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_7 вчинив вперше кримінальні правопорушення, які утворюють ідеальну сукупність та відносяться до категорії злочинів невеликої тяжкості, розкаявся у вчиненому, з потерпілим примирився і добровільно відшкодував завдані ним матеріальні збитки.
Не погоджуючись із рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу зі змінами, в якій просив ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 20.11.2019 скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 46 КК України та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки не встановив факту вчинення правопорушення та у рішенні не виклав фактичних обставин справи, призначити новий розгляд у суді першої інстанції, мотивуючи тим, що суд першої інстанції не обґрунтував наявність усіх обов`язкових умов для закриття кримінального провадження, вичерпний перелік яких зазначено в ст. 46 КК України. На думку апелянта, виключно у випадку ідеальної сукупності двох або більше злочинів невеликої тяжкості немає законодавчих перешкод для констатування передумови, передбаченої ст. 46 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК Українисудове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Пунктом 2 частини 3 статті 314 КПК України передбачено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Згідно з ст. 46 КК Україниособа, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст.135, ч.1 ст.286 КК України.

Особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, якщо: вона вчинила злочин вперше; вчинене нею діяння належить до злочинів невеликої тяжкості або необережних злочинів середньої тяжкості; її посткримінальна поведінка є позитивною і повністю відповідає змісту дійового каяття, яке включає такі обов`язкові елементи, як: щире покаяння особи; активне сприяння розкриттю злочину; повне відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди. Для застосування ст. 46 КК України слід встановити, як правило, сукупність всіх перелічених елементів.

Під вчиненням злочину вперше у ст.46 КК Українирозуміється, що особа раніше не вчинила будь-якого діяння, передбаченого Особливою частиною КК, про що на практиці свідчить відсутність: у особи непогашеної або незнятої судимості за раніше вчинений злочин; кримінальної справи, порушеної у зв`язку із вчиненням особою будь-якого злочину. Особою, яка вперше вчинила злочин, з юридичної точки зору слід також визнавати особу, яка раніше хоч і вчинила кримінально каране діяння, але: була виправдана судом за пред`явленим обвинуваченням; була правомірно звільнена від кримінальної відповідальності; була реабілітована; була засуджена без призначення покарання або звільнена від покарання; відбула покарання за діяння, злочинність і караність якого усунена законом (відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 88 вона визнається такою, що не має судимості).

При визначенні особи такою, що вперше вчинила злочин невеликої тяжкості, необхідно виходити, перш за все, з етимологічного значення цього поняття, а саме: такою визнається особа, яка фактично вчинила злочин перший раз. Разом з тим, при вирішенні цього питання слід враховувати і кримінально-правовий зміст поняття «вчинення злочину вперше». Це означає, що особа визнається такою, що вчинила злочин невеликої тяжкості вперше і у випадку, якщо злочин фактично був вчинений нею хоча і не перший раз, але на день його вчинення існували юридичні підстави, що виключали можливість визнання вчинення злочину повторним або рецидивом злочинів. Це має місце, зокрема, якщо за раніше вчинений злочин: особу було звільнено від кримінальної відповідальності за підставами, встановленими КК(в тому числі у зв`язку із закінченням строків давності), згідно з законом про амністію чи на підставі акта про помилування; особа хоча і була засуджена, однак на момент вчинення нового злочину судимість було погашено або знято; особа не підлягає кримінальній відповідальності, оскільки злочинність раніше вчиненого діяння, скасована новим кримінальним законом.
Таким чином, виключно у випадку ідеальної сукупності двох або більше злочинів невеликої тяжкості немає законодавчих перешкод для констатування передумови, передбаченої ст.46 КК України. У такому випадку дії особи не утворюють повторності злочинів: особа вчиняє одне діяння, що лише кваліфікується за двома статями КК України, кожна з яких передбачає злочин невеликої тяжкості.

Також слід зазначити, що звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із примиренням з потерпілим не має реабілітуючого характеру і означає визнання факту вчинення особою злочину, закон надає їй право заперечувати проти закриття справи. Саме тому законодавець передбачив у КПК України таку правову конструкцію звільнення від кримінальної відповідальності у підготовчому судовому засіданні.
Доводи прокурора про те, що ухвала суду за своїм змістом не відповідає вимогам законодавства, зокрема суд не встановив та не виклав у своєму рішенні фактичні обставини вчиненого, тобто не переконався, що злочин було вчинено, - є неспроможними, оскільки у межах підготовчого провадження (глава 27 КПК України) суд не перевіряє фактичні обставини шляхом дослідження доказів, а лише може перевірити наявність підстав для застосування ст. 46 КК України.
Саме з наведених підстав суд мав процесуальну можливість вирішити питання про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_7 у зв`язку із примиренням з потерпілими зі стадії підготовчого судового засідання без дослідження доказів, як на цьому наполягає прокурор.
Також слід зазначити, що у матеріалах кримінального провадження даних, що унеможливили би прийняття судом першої інстанції законного рішення про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 190; ч. 1 ст. 229 КК України на підставі ст. 46 КК України, немає, та у суді апеляційної інстанції прокурором не надано доказів на підтвердження доводів своєї апеляційної скарги у цій частині.
З огляду на вищевказане колегія суддів вважає, що ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 20.11.2019 як законну та обґрунтовану необхідно залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 20.11.2019, якою ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 190; ч. 1 ст. 229 КК України, на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням із потерпілими, а кримінальне провадження № 0002630 від 19.03.2019 за обвинуваченням ОСОБА_7 закрите, - залишити без зміни.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: _______________ ______________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4