Справа № 206/3355/20
Провадження № 1-в/206/323/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.08.2020року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

представника ДУ "ІВЦ (№133)": ОСОБА_4 ,

засудженого: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро клопотання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, раніше судимого: 1) вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 1990 року за ст.ст. 140 ч. 2, 140 ч. 3, 81 ч. 3, 17-81 ч. 3, 42 КК України 1960 року до 3 років 6 місяців позбавлення волі умовно з іспитовим строком в 2 роки на підставі ст. 45 КК України 1960 року; 2) вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 1991 року за ст.ст. 140 ч. 3, 223 ч. 2, 223 ч. 3, 222 ч. 1, 42, 43 КК України 1960 року до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна; 3) вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 серпня 1994 року за ст.ст. 101 ч. 1, 43 КК України 1960 року до 4 років позбавлення волі; 4) вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 1999 року за ст..ст. 140 ч. 2, 142 ч. 2, 42 КК України 1960 року до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна; 5) вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2006 року за ст.ст. 187 ч. 2, 263 ч. 1, 70 КК України позбавлення волі; 6) вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2006 року за ст.ст. 187 ч. 2, 263 ч. 1, 70 КК України до 7 років позбавлення волі, звільненого 14 січня 2013 року після відбуття строку покарання; засудженого вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.12.2013 року за ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 70 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна; згідно ухвали Петриківського районного суду Кіровоградської області від 23.03.2016 року зараховано період з 01.06.2013 року по 22.07.2014 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України; згідно ухвали Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09.10.2018 року зараховано період з 29.05.2018 року по 02.07.2018 року включно на підставі п. б) п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України; згідно ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.05.2018 року невідбутий строк позбавлення волі замінено на обмеження волі згдно ст. 82 КК України,

про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -

В С Т А Н О В И В:

23.07.2020 року ОСОБА_5 звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з клопотаннямпро умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Представник ДУ "ІВЦ (№133)" в судовому засіданні покладався на розсуд суду.

Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні покладався на розсуд суду.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання.
Розглянувши матеріали клопотання, заслухавши думку прокурора, представника виправної установи та засудженого, суд вважає, що в задоволенні клопотання необхідно відмовити з наступних підстав.
В силу ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: 1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, а також за необережний тяжкий злочин; 2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі; 3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_5 відбув 3/4 призначеного строку покарання. Відповідно до наданої адміністрацією установи інформації ОСОБА_5 в місцях виконання покарання з 05.06.2013 року, під час відбування покарання в СІЗО м. Дніпро режим утримання порушував, характеризувався негативно, мав 1 стягнення, заохочень не мав. З 11.09.2014 року відбував покарання у "ПВК (№ 49)", характеризувався позитивно, мав 1 заохочення, стягнень не мав. З 25.06.2016 року під час відбування покарання в СІЗО м. Київ режим утримання не порушував, характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав. З 11.08.2016 року відбував покарання у "ПВК (№ 49)" характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав. З 13.12.2016 року під час відбування покарання в СІЗО м. Дніпро характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав. З 01.03.2017 року відбував покарання у "ПВК (№ 49)" характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав. З 17.07.2017 року відбував покарання у "ДВК (№89)", характеризувався позитивно, мав 1 заохочення, стягнень не мав. З 03.07.2018 року відбуває покарання у ДУ "ІВЦ (№133)", характеризується посередньо, має 6 стягнень, які погашені та зняті, заохочень не має. Не працевлаштований.
Як вбачаться із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26.04.2002 року № 2 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" умовно дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Відмовляючи у задоволенні клопотання суд виходить з того, що умовно-дострокове звільнення є правом, а не обов`язком суду, так як умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до дискреційних повноважень суду, при цьому суд враховує не тільки факт відбуття останнім певної частини покарання, а й тяжкість і характер вчинених ним кримінальних правопорушень, поведінку засудженого під час відбування покарання, становлення його на шлях виправлення.

Так, відповідно до ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Згідно з вимогами ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності.

Вирішуючи питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд повинен перевірити, в тому числі, і факт того, чи довів засуджений своє виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

При цьому головною умовою прийняття такого рішення є об`єктивна доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Суд дійшов висновку, що клопотання засудженого ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є суто формальне. Разом з тим, відсутність стягнень (що було зняті та погашені), не підтверджує того, що він став на шлях виправлення, така поведінка засудженого не може бути підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, оскільки лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань поведінка засудженого ОСОБА_5 зазнає позитивних змін. До того ж процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним, на даний час відбутий проміжок часу є недостатнім терміном для того, щоб твердо впевнитися, що засуджений довів своє виправлення та досяг такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення нових кримінальних правопорушень. Крім того, об`єктивно згідно даних адміністрації установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений ОСОБА_5 , які досліджені в судовому засіданні, він своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, а відсутність жодного заохочення у ДУ "ІВЦ (№133)" поряд із шістьма стягненнями, які були погашені та зняті, у сукупності із дослідженими даними жодним чином не свідчить про його виправлення та готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Суд, вивчивши відомості про особу засудженого, його поведінку протягом строку відбування покарання, та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх відомостей провадження у сукупності, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень, доходить висновку, що для досягнення цілей покарання, умовно-дострокове звільнення на цьому етапі відбування покарання засудженим, є недоцільним.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що ОСОБА_5 на даний час не довів своє виправлення, а тому не може бути звільнений умовно-достроково.

Керуючись ст. 81 Кримінального кодексу України ст. 537, 539, ч. 2 ст. 376 Кримінально процесуального кодексу України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів.

Суддя: ОСОБА_1