УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2020 року. м. Володимир-Волинський
Слідчий суддя Володимир-Волинського міського суду Волинської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю представника потерпілого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 , розглянувши скаргу останнього в інтересах потерпілого у кримінальному провадженні ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_5 від 30 червня 2020 року про закриття кримінального провадження № 0000310, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 травня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
10 серпня 2020 року адвокат ОСОБА_4 в інтересах потерпілої ОСОБА_3 звернувся до суду із скаргою на постанову слідчого СВ Володимир-Волинського ВП ГУНП України у Волинській області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження від 30 червня 2020 року.
У скарзі покликається на ту обставину, що в проваджені СВ Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області знаходилось кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за номером 0000310 від 04 травня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.
Постановою слідчого СВ Володимир-Волинського ВП ГУНП України у Волинській області ОСОБА_5 від 30 червня 2020 року вказане кримінальне провадження було закрито. За змістом постанови підставою для закриття кримінального провадження слідчим встановлено за малозначність кримінального правопорушення, а відтак відсутність його складу. Не погодившись з висновками слідчого у постанові про закриття кримінального провадження, вважає, що вони висловлені суб`єктивно. Переконаний, що в діях ОСОБА_6 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, який підтверджено відповідним висновком експертизи та показаннями свідків. Слідчий у постанові констатувала наявність складу кримінального правопорушення, проте на свій розсуд розтлумачила діяння, що було вчинене ОСОБА_6 , як малозначне, не з`ясувавши при цьому позиції потерпілої ОСОБА_3 . З підстав незаконності прийнятого у справі рішення просив постанову про закриття кримінального провадження № 0000310 скасувати.
В судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 підтримав свою скаргу, просив її задовольнити з викладених у ній підстав.
Слідчий, постанова якого оскаржується, до суду не з`явився. У відповідності до положень ч.3 ст.306 КПК України, відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.
Заслухавши доводи скаржника, перевіривши матеріали скарги та витребуваного кримінального провадження, слідчий суддя прийшов до наступних висновків.
У відповідності до п.3 ч.1 ст.303 КПК України, рішення слідчого про закриття кримінального провадження може бути оскаржене заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Згідно ч.1 ст.304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
Витребувані судом матеріали кримінального провадження № 0000310 не містять доказів про вручення ОСОБА_3 оскаржуваної постанови від 30 червня 2020 року, відтак у суду відсутні будь-які підстави стверджувати про пропущення ним строку, визначеного ч.1 ст.304 КПК України, у зв`язку з чим суд провів розгляд скарги по суті.
У відповідності до ч.2 ст.9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Статтею 91 КПК України визначені обставини, які підлягають доказуванню, зокрема: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання, та інші.
Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Згідно ч.1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК України випадках,- на потерпілого.
За змістом ч.2 ст.93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих дій і негласних слідчих дій, витребування й отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових і фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Статтею 94 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Слідчий суддя також враховує, що у силу ст.110 КПК України, постанова слідчого має містити відомості про зміст обставин, які є підставою для її прийняття, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування.
Таким чином, законним процесуальне рішення у кримінальному провадженні може визнаватись лише у разі його відповідності вищевказаним положенням закону.
Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення (формою закінчення досудового розслідування), а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів, які були одержані під час кримінального провадження у передбачений КПК України процесуальний спосіб.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 04 травня 2020 року до Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області надійшла заява ОСОБА_3 про нанесення їй ОСОБА_6 02 травня 2020 року тілесних ушкоджень.
У відповідності до наявного у справі витягу з ЄРДР від 04 травня 2020 року слідчим Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області за заявою ОСОБА_3 були внесені до ЄРДР відомості у кримінальному провадженні № 0000310 за фактом нанесення легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_3 , тобто за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.
За матеріалами справи під час розслідування кримінального провадження № 0000310, слідчим проведено допит потерпілої ОСОБА_3 , допити свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які вказали на причетність ОСОБА_6 до насення тілесних ушкоджень потерпілій. Призначено та проведено судово-медичну експертизу, за результатами якої (висновок експерта № 56 від 05 травня 2020 року) у потерпілої ОСОБА_3 встановлено легкі тілесні ушкодження.
30 червня 2020 року слідчим прийнято рішення про закриття кримінального провадження № 0000310 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення.
Оскаржувана постанова обґрунтована показаннями потерпілої та свідків, висновком судово-медичної експертизи, за якими слідчий встановила наявність складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.
Отже, оскаржувана постанова слідчого містить ряд суперечливих між собою висновків.
Зокрема, слідчий констатувала наявність в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, однак самостійно встановивши його малозначність за ч.2 ст.11 КК України, прийшла до висновку про відсутність складу вказаного правопорушення, на підставі чого закрила кримінальне провадження за п.2 ч.1 ст.284 КПК України.
Вичерпний перелік одинадцяти підстав закриття кримінального провадження передбачено у ч.1 ст.284 КПК України.
Зокрема, відповідно до п.2 ч.1 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
В цьому пункті зазначені випадки, коли встановлено, що діяння, з приводу якого може здійснюватися кримінальне провадження, дійсно вчинено, однак не вказаною особою, а іншою особою або ж воно непередбачене чи не розцінюється кримінальним законом як злочин.
Відповідно до ч.2 ст.11 КК України, не є злочином вчинене суб`єктом злочину винне діяння, прямо передбачене КК України, якщо воно через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяло і не могло заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі.
Статтею 125 КК України передбачено кримінальну відповідальність за умисне легке тілесне ушкодження.
У відповідності до ч.1 ст.11 КК України, злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.
Отже законодавець самостійно визначив заподіяння легкого тілесного ушкодження як діяння, яке становить суспільну небезпеку.
Безпосереднім об`єктом вказаного кримінального правопорушення є здоров`я особи, відтак потерпілим може бути виключно фізична особа.
За таких обставин юридичне значення в даній категорії справ при встановленні поняття «значимості» кримінального правопорушення може мати ступінь заподіяння такої шкоди конкретно потерпілому, а не його значення для юридичних осіб, суспільства чи держави в цілому.
Поняття істотної шкоди в контексті ч.2 ст.11 КК України носить оціночний характер, його зміст визначається оцінкою правозастосовними органами всіх конкретних обставин справи.
Якщо істотність шкоди знаходить своє чітке відображення у визначенні об`єктивних ознак того чи іншого складу кримінального правопорушення, тобто характер шкоди є фіксованим і не може оцінюватись на розсуд правозастосувача, застосування кримінально-правової норми про малозначність виключається.
За цих же обставин якщо істотність матеріальної (майнової чи фізичної) шкоди прямо визначена безпосередньо в диспозиції норми закону через певну кількість неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тяжкість тілесних ушкоджень, тощо, то недосягнення певного рівня шкоди є свідченням відсутності складу злочину, а не малозначності діяння.
Отже, якщо диспозицією ч.1 ст.125 КК України прямо передбачена кримінальна відповідальність за заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження, то встановлення в ході розслідування вказаного виду шкоди, повинно мати своїм наслідком притягнення винної особи до кримінальної відповідальності.
Встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень у відповідності до ст.91 КПК України відноситься до предмету доказування в даній категорії справ, та згідно ч.2 ст.242 КПК України має підтверджуватись висновком судово-медичної експертизи.
Відтак, оскільки в диспозиції статті 125 КК України повністю зафіксовано характер правопорушення, слідчий позбавлений права застосовувати положення про малозначність, унормоване в частині другій статті 11 КК України.
Таким чином, при прийнятті рішення про закриття кримінального провадження № 0000310, слідчий допустила істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно ч.3 ст.26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
У відповідності до п.18 ч.1 ст.3 КПК України, слідчий суддя наділений повноваженнями судового контролю щодо дотримання законності під час досудового розслідування.
Вивчивши матеріали кримінального провадження № 0000310, постанову про закриття кримінального провадження в ньому, слідчий суддя прийшов до висновків про необхідність скасування даної постанови, оскільки вона не відповідає вимогам вищевказаних законодавчих положень.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 26, 242, 303, 305-307 КПК України,
ПОСТАНОВИВ:
Скаргу адвоката ОСОБА_4 на постанову від 30 червня 2020 року про закриття кримінального провадження № 0000310 задовольнити.
Скасувати постанову від 30 червня 2020 року слідчого СВ Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження № 0000310, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 травня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.
Матеріали кримінального провадження № 0000310 повернути до Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області для продовження досудового розслідування.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя (підпис).

Згідно з оригіналом.
Суддя Володимир-Волинського міського суду ОСОБА_1