У Х В А Л А
Іменем України
22 вересня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю представника заявника ОСОБА_3 ,

розглянувши клопотання директора ТОВ «ОФІС ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП» ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, в межах кримінального провадження № 0000081 від 18.03.2014 року,-

ВСТАНОВИВ:
В провадженні слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва перебуває вищевказане клопотання.

Заявник обґрунтовує клопотання тим, що ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва у справі № 761/39866/18 (провадження №1-кс/761/27020/2018) від 22.10.2018 р. задоволено клопотання начальника 2 відділення 1 відділу 1 Управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_5 та накладено арешт, зокрема, на права вимоги за договором іпотеки, серія та номер: 2658, виданий 23.12.2015р., видавник: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 (номер запису про іпотеку 12712495), відповідно до якого ТОВ «ОФІС ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП» (Іпотекодавець) передало в іпотеку ТОВ «Компанія Дасті».() (Іпотекодержатель) такий об`єкт нерухомості: нежитлові будівлі та споруди, що розташовані за адресою: м. Одеса, пров. Кренкеля, 11, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, що на праві власності належить ТОВ «ОФІС ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП».

Заявник вважає, що арешт на вищезазначені права вимоги накладений необґрунтовано та безпідставно, а тому просить слідчого суддю скасувати накладений арешт.

Заявник в судовому засіданні клопотання підтримав, просив слідчого суддю його задовольнити.

Слідчий будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду клопотання в судове засідання не з`явився, що не перешкоджає розгляду.

Заслухавши думку заявника, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Як встановлено з матеріалів клопотання, арешт на майно накладено з метою з метою спеціальної конфіскації.

Відповідно до ч. 2 ст. 132 КПК України, клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого загального суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Відповідно до ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю або частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Доводи заявника, викладені в клопотанні, стосовно того, що арешт накладено необгрунтовано, та відсутні підстави для його подальшої дій, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Приймаючи до уваги вищевикладене, виходячи із завдань кримінального провадження, беручи до уваги ознаки складу кримінального правопорушення, який розслідується в межах даного кримінального провадження, а також факт не доведення необґрунтованості застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, як і не надання доказів того, що відпали підстави для накладення зазначеного арешту, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання є необґрунтованим.

Також слідчим суддею не встановлено будь-яких нових обставин та доводів, яких не існувало на час накладення арешту на майно вказане в клопотанні, за яких би на даний час відпала потреба у застосуванні вказаного виду заходу забезпечення кримінального провадження або арешт накладено необґрунтовано.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 174, 376, 532 КПК України, слідчий суддя,
У Х В А Л И В :
В задоволенні клопотання директора ТОВ «ОФІС ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП» ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, в межах кримінального провадження № 0000081 від 18.03.2014 року відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1