ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/7258/16-к Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/1365/20 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст. 286 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
захисника - ОСОБА_8 ,
потерпілих - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Комінтернівського районного суду м.Харкова від 27 грудня 2018 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Комінтернівського районного суду м.Харкова від 27 грудня 2018 року
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Харківської області м. Лозова, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, на утриманні має малолітню доньку ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимого, який працює у ТОВ АН «Рестрієлт» на посаді висотника-верхолаза, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
Цивільний позов ОСОБА_13 , ОСОБА_10 про стягнення з ОСОБА_7 матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_13 в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 100 000 грн. 00 коп.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 100 000 грн. 00 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Цивільний позов ОСОБА_11 про стягнення з цивільного відповідача ОСОБА_7 матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 3 000 грн. 00 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Цивільний позов ОСОБА_9 про стягнення з цивільного відповідача ОСОБА_7 матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 5 000 грн. 00 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вказаним вироком встановлено, що ОСОБА_7 , 01.01.2016 року, близько о 04 годині 30 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «Volkswagen Transporter» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_14 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, чим грубо порушив вимоги п. 2.9-А Правил дорожнього руху України, згідно з яким: «Водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння чи під впливом наркотичних або токсичних речовин», рухався по проспекту Московському в м. Харкові з боку вулиці Академіка Павлова в напрямку вулиці Броненосця Потьомкін зі швидкістю 60 км/год. Під час руху по вказаному проспекту, в районі будинку 96, ОСОБА_7 , не переконавшись у безпеці, змінив напрямок свого руху вліво, виконуючи маневр повороту наліво, чим грубо порушив вимоги п.п. 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху України, згідно з якими: п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»; п. 16.13 «Перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч» і, виїхавши на зустрічну смугу руху, не надав дорогу автомобілю «DAEWOO LANOS», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , який рухався в зустрічному йому напрямку по своїй смузі руху з боку площі Повстання в напрямку вулиці Академіка Павлова та допустив зіткнення вказаних транспортних засобів. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пасажир автомобіля «DAEWOO LANOS» ОСОБА_15 , від отриманих ушкоджень ІНФОРМАЦІЯ_3 помер у лікарні та, згідно висновку судово-медичної експертизи № 7-Ат/16 від 18.03.2016 причиною смерті останнього стала тяжка поєднана травма, внаслідок якої розвинулось гостра легенево-серцева недостатність. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 21-А/15 від 12.02.2016 потерпілій ОСОБА_10 , пасажиру автомобіля «DAEWOO LANOS», внаслідок вказаної ДТП були спричинені тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості по критерію тривалості розладу здоров`я у вигляді закритого осколкового перелому основної фаланги 5-го пальця правої кісті. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 16-А/15 від 03.02.2016 потерпілому ОСОБА_9 , внаслідок вказаної ДТП були спричинені тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості у вигляді закритого перелому верхнього полюсу лівого наколінника без зсуву та внутрішньої кісточки лівого гомілкового суглобу без зсуву. Порушення вимог п.п. 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху України в діях ОСОБА_7 , які згідно висновку автотехнічної експертизи № 385/16 від 21.06.2016 знаходяться в причинному зв`язку з подією та наслідками, виразилися в тому, що він, керуючи автомобілем «Volkswagen Transporter», проявив необачність та, не переконавшись в безпеці своїх дій, не надав дорогу автомобілю «Daewoo Lanos», під керуванням ОСОБА_9 , який рухався по своїй смузі руху в зустрічному напрямку, змінив напрямок свого руху вліво, виконуючи маневр повороту ліворуч, і виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення вказаних транспортних засобів, що спричинило вищевказані тяжкі наслідки.

Не погодившись з рішенням районного суду захисник ОСОБА_8 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Комінтернівського районного суду м.Харкова від 27 грудня 2018 року та закрити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України.
Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу, захисник посилається на те, що порушень правил дорожнього руху зі сторони обвинуваченого не було, дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок аварійної обстановки, судом першої інстанції невірно надано оцінку доказам у справі, безпідставно були відхилені клопотання сторони захисту, необґрунтовано взято до уваги при ухваленні обвинувального вироку показання потерпілої ОСОБА_10 , що надані нею під час судового розгляду та досудового розслідування. Апелянт також зазначає, що судом невірно було розглянуті цивільні позови потерпілих до ОСОБА_7 , оскільки обвинувачений повністю відшкодував завдано шкоду потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , а цивільні позови потерпілого Поживатька та цивільного позивача ОСОБА_11 не відповідають за формою та змістом вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства, як це зазначено у ч.4 ст.128 КПК України.

Заслухавши доповідь судді; доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту та просили її задовольнити; заперечення прокурора, потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , цивільного позивача ОСОБА_11 , які вважали оскаржуване судове рішення законним та обґрунтованим; перевіривши матеріали кримінального провадження та вирок суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 370 КПК України передбачено, що вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до ч.1 ст.94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Колегія суддів, дослідивши матеріали провадження і доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , встановила, що суд першої інстанції з достатньою повнотою, в межах визначеного судом обсягу, дослідив обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 злочину згідно пред`явленого обвинувачення, дав належну правову оцінку, правильно кваліфікував його дії та обґрунтовано прийшов до висновку про винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
Апеляційні доводи захисника, що містять твердження про припущення та помилковість висновків суду, зазначених у вироку, а також їх суперечність фактичним обставинам справи, мають суто суб`єктивний характер та спрямовані на ухилення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з обраною лінією захисту. Такі твердження апелянта повністю спростовуються об`єктивними відомостями дослідженими судом першої інстанції в судовому засіданні за участю сторін, внаслідок чого судом надано їм обґрунтовану оцінку в нарадчій кімнаті за наслідками проведення всього судового розгляду.

Так, на підтвердження винуватості ОСОБА_7 та доведеності його вини у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_15 , суд обґрунтовано послався:
- на показання самого ОСОБА_7 , який не заперечував, що 01.01.2016 року він їхав на своєму автомобілі марки «Volkswagen Transporter» по проспекту Московському м. Харкова зі сторони вул. Академіка Павлова в напрямку вул. Броненосця Потьомкін. В ході виконання маневру повороту вліво, його автомобіль марки зіткнувся з автомобілем марки «Daewoo Lanos», що рухався в зустрічному напрямку з боку пл. Повстання в напрямку вул. Академіка Павлова з великою швидкістю. Зазначив, що випив два стакана шампанського;
- на показання потерпілої ОСОБА_10 , яка їхала на задньому пасажирському сидінні посередині в автомобілі марки «Daewoo Lanos», про обставини дорожньо-транспортної пригоди. Згідно наданих показань, остання повідомила суду, що 01.01.2016 року, вони разом з чоловіком їхали в таксі на вулиці Плеханівській, чоловік сів на переднє пасажирське сидіння автомобіля «Daewoo Lanos» під керуванням ОСОБА_9 , а вона сіла на заднє пасажирське сидіння посередині та одразу написала СМС-повідомлення донці. Їхали зі швидкістю приблизно 80 км/год. з ближнім світлом фар. Коли проїжджали по пр. Московському, після АЗС, рухались біля трамвайних рейок на відстані, приблизно 0,5 м, світлофори не працювали, постійно миготів жовтий сигнал світлофору. В зустрічному напрямку їхав автомобіль «Volkswagen Transporter», зі швидкістю приблизно 60 км/год. з ближнім світлом фар. Інших автомобілів, що рухаються назустріч - не було. Автомобіль «Volkswagen Transporter» вона побачила вперше, коли він виїхав з вулиці Академіка Павлова на пр. Московський та рухався по рейкам, приблизно зі швидкістю 60 км/год. Зазначила, що, оскільки постійно дивилась перед зіткненням на дорогу, бачила всі обставини події. Пояснила, що автомобіль «Volkswagen Transporter» здійснив маневр повороту вліво на рейках в їх бік, повернувши автомобіль на транспортний засіб, в якому вони рухались. При цьому, водій ОСОБА_9 не приймав будь-яких заходів, щоб уникнути зіткнення, не застосовував гальмування, не змінював швидкість, а перед ударом зманеврував вліво. Таким чином, під удар підставив правий пасажирський бік;
- на показання потерпілого ОСОБА_9 , який пояснив в суді першої інстанції, що 01.01.2016 року, близько 04 години 00 хвилин, працюючи таксистом, підвозив пасажирів Приходько, з яких чоловік сів на пасажирське сидіння спереду, а жінка позаду. Рухались по пр. Московському, приблизно зі швидкістю 70 км/год. з увімкненим ближнім світлом фар. Проїхавши світлофор, швидкість руху зменшив, зліва він побачив три автомобіля на трамвайній колії з включеними покажчиками повороту наліво на вулицю Броненосця Потьомкін, при цьому мікроавтобус «Volkswagen Transporter» не бачив. Зазначив, що рухався по середній смузі руху, й, коли порівнявся з першим автомобілем, з-за нього різко виїхав автомобіль «Volkswagen Transporter», в зв`язку з чим він був змушений застосувати екстрене гальмування, в результаті чого автомобіль змінив напрямок руху й він вдарив в переднє праве колесо автомобіля «Volkswagen Transporter» своєю правою передньою частиною автомобіля. Пояснив, що для учасників руху по пр. Московському світлофор не працював, постійно миготів жовтий сигнал.
Потерпілі були попереджені судом про кримінальну відповідальність за надання завідома неправдивих показань і стороною захисту не надано будь-яких об`єктивних доказів, що вони мають намір обмовити обвинуваченого. Крім того, надані показання потерпілих не суперечать показанням самого обвинуваченого про те, що під час маневру автомобіля «Volkswagen Transporter» вліворуч на зустрічну смугу сталося зіткнення з автомобілем «Daewoo Lanos» під керуванням ОСОБА_9 .
Доводи сторони захисту про те, що показання потерпілої ОСОБА_10 , які надані нею під час досудового розслідування, відрізняються від наданих нею показань під час судового розгляду, колегія суддів зазначає, що згідно ч.4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. У зв`язку з чим, суд обґрунтував свої висновки показаннями свідків, які вони надавали саме під час судового розгляду.
Крім того, потерпіла ОСОБА_10 пояснила під час апеляційного розгляду, що вона добре пам`ятає події дорожньо-транспортної пригоди, безпосередньо бачили момент зіткнення автомобіля, в якому вона знаходилась, з автомобілем під керуванням ОСОБА_7 , а також підтвердила свої показання, надані нею в суді першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційні доводи захисника в цій частині є безпідставними та суб`єктивними.
Колегія суддів також критично оцінює апеляційні доводи сторони захисту про необхідність скасування оскаржуваного судового рішення внаслідок розбіжності в показаннях потерпілих щодо механізму уникнення водієм ОСОБА_9 зіткнення з автомобілем «Volkswagen Transporter» під керуванням обвинуваченого, оскільки вони є несуттєвими та не спростовують висновки суду щодо невиконання ОСОБА_7 вимог п.п. 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху України.
Суд першої інстанції також безпосередньо дослідив, перевірив на предмет допустимості та у вироку обґрунтовано послався на дані, що містяться в протоколі огляду місця події від 01 січня 2016 року, зі схемою до нього та фототаблицями, відповідно до якого було оглянуто місце ДТП в районі будинку № 96 по проспекту Московському в м. Харкові, де, під час огляду транспортних засобів, виявлено пошкодження автомобіля «Daewoo Lanos» у виді: повна деформація кузова (концентрація пошкоджень в передній частині); автомобіля «Volkswagen Transporter» - деформація кузова в передній частині. Заяв, клопотань та доповнень від учасників огляду не надходило.
Відповідно до відомостей протоколу слідчого експерименту від 22 квітня 2016 року за участю потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та їх представника ОСОБА_16 , згідно якого визначено швидкість з якою рухався автомобіль «Daewoo Lanos», а саме 80 км/год, місце зіткнення, що знаходилось на смузі руху автомобіля «Daewoo Lanos» на відстані 6,5 м від правого краю проїзної частини по ходу руху автомобіля «Daewoo Lanos» та на відстані 38,4 м до кута будинку № 96 по пр. Московському. Крім того, під час проведення слідчого експерименту, потерпіла зазначила, що під час слідування в автомобілі «Daewoo Lanos», в районі заправки ВОГ, вона побачила, що у зустрічному напрямку по трамвайним коліям рухається мікроавтобус, який несподівано без увімкнення показників лівого повороту, змінив напрямок свого руху в лівий бік, при цьому виїхав на смугу руху таксі, в якому вони з чоловіком знаходились. В цей момент водій автомобіля «Daewoo Lanos», в якому вони знаходились, став маневрувати в лівий бік, після чого вона відчула сильний удар. До зіткнення ані водій автомобіля «Daewoo Lanos», ані водій автомобіля «Volkswagen Transporter» гальмування не застосовував.
Судом також досліджено протокол проведення додаткового слідчого експерименту від 16.07.2016 року за участю потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та їх представника ОСОБА_16 , під час якого з`ясовані додаткові дані щодо розташування автомобілем «Daewoo Lanos» та автомобіля «Volkswagen Transporter» в момент зіткнення відносно меж проїзної частини.
Зазначені слідчі дії були проведені за участю потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , їх представника ОСОБА_16 та двох понятих (22.04.2016 року за участю ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ; 16.07.2016 року ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ), за результатами яких були складенні відповідні протоколи проведення слідчого експерименту та додаткового слідчого експерименту. З цими протоколами в подальшому були ознайомлені учасники слідчої дії, будь-яких зауважень щодо проведення цих слідчих дії, в тому числі і від понятих, не було.
Апелянтом не зазначено в своїх апеляційних доводах та не вказано стороною захисту під час судового розгляду в суді першої інстанції підстав, що могли свідчити про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, в тому числі ст.ст. 104, 105, 106, 223, 237 КПК України, при проведенні слідчих експериментів від 22.04.2016 року та від 16.07.2016 року, а тому, на думку колегії суддів, суд правильно залишив без задоволення клопотання сторони захисту про виклик та допит в судове засідання понятих, які були присутніми при проведенні цих слідчих дій.
Окрім того, сторона захисту не була позбавлена процесуальної можливості звернутися з відповідним обґрунтованим клопотанням про виклик та допит свідків в порядку ч.3 ст.403 КПК України, але своїм процесуальним правом не скористалась.
В судовому засіданні в суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_10 також пояснила, що параметри під час слідчого експерименту вона зазначала сама та приблизно. Дані показання підтвердила в судовому засіданні та стороною захисту не надано переконливих доказів на спростовання цих показань потерпілої.
Апеляційні доводи захисника про те, що 04 лютого 2016 року потерпіла надавала в ході досудового розслідування про те, що вона не бачила обставини ДТП, колегія суддів не бере до уваги, оскільки, як пояснила потерпіла ОСОБА_10 під час апеляційного розгляду, остання в ході досудового розгляду поступова згадувала усі події дорожньо-транспортної події та вже у квітні 2016 року в ході слідчого експерименту надала саме ті показання про обставини, які вона безпосередньо бачила 01 січня 2016 року, перебуваючи на задньому сидінні автомобіля «Daewoo Lanos» під керуванням ОСОБА_9 .
Крім того, показання ОСОБА_10 , які вона надавала в суді першої інстанції, відповідають та не суперечать показанням, що зафіксовані в протоколах проведення слідчого експерименту від 22.04.2016 року і проведення додаткового слідчого експерименту від 16.07.2016 року відповідно, а тому доводи захисника в цій частині є безпідставними та не відповідають матеріалам кримінального провадження.
Колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами захисника ОСОБА_8 про те, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок розгерметизації правого переднього колеса автомобіля «Volkswagen Transporter» в результаті в`їзду за декілька метрів від місця зіткнення у вибоїну, в зв`язку з чим, автомобіль під керуванням ОСОБА_7 втратив управління та виїхав на зустрічну смугу руху, з наступних підстав.
Для застосування ч. 2 ст. 286 КК обов`язковим є встановлення необхідного причинного зв`язку між порушенням правил безпеки руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, та спричиненням смерті потерпілого. Лише в разі, коли між суспільно-небезпечним діянням і заподіяною потерпілому смертю зв`язок є випадковим, оскільки він був обумовлений сторонніми зовнішніми обставинами, що не залежать від волі винуватого, який не передбачає і не може передбачити заподіяння смерті внаслідок їх впливу, спричинена смерть не може бути поставлена в провину особі й відповідальність за ч. 2 ст. 286 КК за цією ознакою наставати не може. Тобто вирішальне значення при кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК є оцінка характеру вчиненого ним діяння щодо порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, якому має бути внутрішньо притаманна властивість заподіювати смерть як єдиний або альтернативний наслідок такого порушення, що випливає з його внутрішньої природи, зокрема і в тих випадках, коли смертельний наслідок, який перебував у причинному зв`язку з діянням, не був усунений лікарським втручанням, навіть якщо й міг бути ним усунений, зокрема через несвоєчасне надання медичної допомоги, відсутність необхідних препаратів чи обладнання тощо.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_15 № 7-Ат/16 від 18.03.2016 року, в зв`язку з подіями 01.01.2016 року у ОСОБА_15 мала місце тяжка поєднана травма. Причиною смерті ОСОБА_15 є дана тяжка поєднана травма та розвинута внаслідок цього гостра легенево-серцева недостатність. Є причинний зв`язок між тілесними ушкодженнями, встановленими у ОСОБА_15 та ДТП 01.01.2016 року. Перераховані ушкодження утворились від дії тупих твердих предметів, могли утворитись в умовах ДТП, при обставинах та в строк, зазначених в постанові слідчого. Травма ОСОБА_15 має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи ОСОБА_10 № 21-А/16 від 12.02.2016 року, в зв`язку з подіями 01.01.2016 року у ОСОБА_10 мали місце наступні ушкодження: забійна рана чолової області, що належать до легких тілесних ушкоджень; закритий осколковий перелом основної фаланги 5-го пальця правої кісті - що належить до ушкоджень середнього ступеню важкості по критерію тривалості розладу здоров`я. Наявні ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, можливо, в умовах ДТП, на яку вказано в постанові слідчого та відомо з історії хвороби. Між ушкодженнями, які мали місце у ОСОБА_10 та подіями, які мали місце 01.01.2016, вбачається прямий причинно-наслідковий зв`язок.
Згідно висновку судово-медичної експертизи ОСОБА_9 № 16-А/16 від 03.02.2016 року, в зв`язку з подіями 01.01.2016 року у ОСОБА_9 мали місце наступні ушкодження: забійні рани обличчя та нижніх кінцівок, що належать до легких тілесних ушкоджень за критерієм короткочасного розладу здоров`я; закриті переломи верхнього полюсу лівого надколінника без зсуву та внутрішньої кісточки лівого гомілковостопного суглобу без зсуву, що належить до ушкоджень середнього ступеню важкості за критерієм тривалості розладу здоров`ю. Наявні ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, можливо, в умовах ДТП, на яку вказано в постанові слідчого та відомо з історії хвороби. Між ушкодженнями, які мали місце у ОСОБА_9 та подіями, які мали місце 01.01.2016, вбачається прямий причинно-наслідковий зв`язок.
Вищезазначені висновки судово-медичної експертизи ОСОБА_10 та ОСОБА_9 були безпосередньо досліджені в суді першої інстанції.
Судом також досліджено під час судового розгляду та надано оцінку наступним доказам:
- висновок судової транспортно-трасологічної експертизи № 80/16 від 31.03.2016 року, з фотоілюстраціями до нього, згідно якої первинний контакт відбувався між переднім бампером та капотом автомобіля «Daewoo Lanos» та переднім бампером та передньою захисною дугою автомобіля «Volkswagen Transporter». В момент зіткнення автомобіль «Volkswagen Transporter»,переднім бампером та передньою захисною дугою був звернений до переднього бамперу та капоту автомобіля «Daewoo Lanos» так, що кут між поздовжніми осями вказаних транспортних засобів дорівнював близько 170-175 градусів. В момент зіткнення кут між поздовжніми осями автомобілів «Volkswagen Transporter» та «Daewoo Lanos» дорівнював близько 170-175 градусів. З причин, вказаних у дослідницькій частині висновку, визначити розташування місця зіткнення автомобілей не має можливості;
- висновок судової автотехнічної експертизи № 82/16 від 01.04.2016 року, з фотоілюстраціями до нього, згідно якого на момент експертного огляду та до ДТП, робоча гальмівна система автомобіля «Daewoo Lanos» перебувала в працездатному стані, при якому відсутні будь-які несправності, які могли б впливати на її вихідні параметри. На момент експертної огляду рульове керування автомобіля «Daewoo Lanos» перебувало в технічно-несправному на непрацездатному стані через деформацію керма та затиснення деформованими деталями кузова переднього правого колеса. До ДТП рульове керування автомобіля «Daewoo Lanos» перебувало в працездатному стані. На момент експертного огляду ходова частина автомобіля «Daewoo Lanos», перебувала в технічно несправному і непрацездатному стані через зсунення спереду назад правого переднього колеса разом із стійкою та елементами підвіски, деформацію закраїни диска та розгерметизацію вказаного колеса. До ДТП ходова частина автомобіля «Daewoo Lanos» перебувала у працездатному стані. Виявлені несправності рульового керування і ходової частини автомобіля виникли в результаті ДТП;
- висновок судової автотехнічної експертизи № 385/16 від 21.06.2016 року, згідно якого, в дорожньо-транспортній обстановці, що склалася водій автомобіля «Daewoo Lanos», ОСОБА_9 повинен був діяти згідно вимог п.п 12.3 та 12.4 ПДР України. В зв`язку з обставинами, що вказані в дослідницькій частині висновку, експертним шляхом на відповісти питання: «чим маються в діях водія автомобіля «Daewoo Lanos» ОСОБА_9 невідповідності вимогам ПДР України та чи знаходяться вони у причинному зв`язку з ДТП, чи мав водій автомобіля «Daewoo Lanos» ОСОБА_9 уникнути зіткнення » - представляється можливим. В дорожньо-транспортній обстановці, що склалася, водій автомобіля «Volkswagen Transporter» повинен був діяти згідно вимог п. 10.1 та п. 16.13 ПДР України. В Діях водія автомобіля «Volkswagen Transporter» вбачаються невідповідності п. 10.1 та п. 16.13 ПДР України, які з технічної точки зору знаходилося в причинному зв`язку з ДТП. В дорожньо-транспортній обстановці, що склалася, водій автомобіля «Volkswagen Transporter» мав технічну можливість уникнути ДТП шляхом виконання вимог п. 10.1. та п. 16.13 ПДР України.
Зіставивши докази в їх взаємозв`язку, місцевий суд умотивовано визнав, що показання учасників судового процесу, як і дані, що містяться у протоколах слідчих дій та в експертних висновках, у силу ст. 84 КПК України є процесуальними джерелами доказів, і правомірно поклав їх в основу вироку.
З матеріалів кримінального провадження не вбачається порушень вимог кримінального процесуального закону при здобутті доказів, і на спростування цього в скарзі сторони захисту переконливих аргументів не міститься.
Доводи сторони захисту про розгерметизацію правого колеса внаслідок потрапляння автомобіля у вибоїну не підтверджуються відомостями матеріалів кримінального провадження.
Зокрема, під час судового розгляду в суді першої інстанції призначено проведення судової комплексної автотехнічної, транспортно-трасологічної експертизи та експертизи дослідження деталей транспортного засобу. Згідно висновків цього експертного дослідження № 21475/22527/22638 від 31.07.2018 року з фотоілюстраціями до нього, на момент експертного огляду та до моменту виникнення дорожньо-транспортної пригоди робоча гальмова система автомобіля «Volkswagen Transporter» виконувала свої основні функції та знаходилась в працездатному стані. На момент експертного огляду рульове керування автомобіля «Volkswagen Transporter» знаходилося в технічно несправному та непрацездатному стані. З причин, вказаних в дослідницькій частині висновку експертизи, встановити, чи в технічно справному та працездатному стані знаходилося рульове керування автомобіля «Volkswagen Transporter» безпосередньо перед моментом зіткнення транспортних засобів експертним шляхом неможливо. На момент експертного огляду ходова частина автомобіля «Volkswagen Transporter» знаходилася в технічно несправному та непрацездатному стані. Шина переднього правого колеса автомобіля «Volkswagen Transporter» на поверхні зовнішньої боковини містить дві діаметрально протилежні зони наскрізних пошкоджень; на поверхні внутрішньої боковини містить одну зону не наскрізного пошкодження. Механізм утворення пошкоджень шини переднього правого колеса автомобіля «Volkswagen Transporter» наведені в дослідницькій частині висновку експертизи. Встановити момент розгерметизації переднього правого колеса автомобіля «Volkswagen Transporter», а також вирішити питання про те, чи мав водій вказаного автомобіля виявити причину розгерметизації переднього правого колеса та чи знаходяться його дії в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди експертним шляхом неможливо. З причин, вказаних в дослідницькій частині висновку експертизи, встановити, чи в технічно справному та працездатному стані знаходилася ходова частина автомобіля «Volkswagen Transporter» безпосередньо перед моментом зіткнення транспортних засобів експертним шляхом неможливо. З причин, вказаних в дослідницькій частині висновку вирішення питання про момент виникнення несправностей робочої гальмової системи та виявлення водієм автомобіля «Volkswagen Transporter» перед виїздом несправностей робочої гальмової системи позбавлено логічного змісту. Вирішити питання про момент виникнення несправностей рульового керування, ходової частини та виявлення водієм автомобіля «Volkswagen Transporter» перед виїздом несправностей рульового керування та ходової частини автомобіля експертним шляхом неможливо.
Згідно дослідницької частини висновку судової комплексної автотехнічної, транспортно-трасологічної експертизи та експертизи дослідження деталей транспортного засобу № 21475/22527/22638 від 31.07.2018 року, оглядом шини переднього правого колеса автомобіля «Volkswagen Transporter» встановлено, що на поверхні зовнішньої боковини шини міститься дві діаметрально протилежних зони наскрізних пошкоджень; на поверхні внутрішньої боковини шини міститься одна зона не наскрізного пошкодження. Характер пошкодження № 1 зовнішньої боковини шини переднього правого колеса автомобіля «Volkswagen Transporter» дають підстави прийти до висновку, що дане пошкодження слід класифікувати, як розріз з подальшим розривом. Вказане пошкодження утворилося при контактуванні даної зони шини з предметом обмеженої ріжучої кромки та подальшим її проникненням в шину, при цьому напрямок переміщення слідоутворюючого об`єкту - від центру обертання колеса. Характер пошкодження № 2 зовнішньої боковини шини переднього правого колеса автомобіля «Volkswagen Transporter» дають підстави прийти до висновку, що дане пошкодження слід класифікувати, як розріз з подальшим розривом. Вказане пошкодження утворилося при контактуванні даної зони шини з предметом обмеженої ріжучої кромки та подальшим її проникненням в шину, при цьому напрямок переміщення слідоутворюючого об`єкту - від центру обертання колеса.
Враховуючи зазначене , посилання обвинуваченого на те, що мав місце розріз шини його автомобіля в результаті контакту з трамвайною рейкою колегія суддів оцінює критично , оскільки експерти зазначили напрямок переміщення слідоутворюючого об`єкту - від центру обертання колеса. Цілком логічно, що в разі пошкодження шини в результаті наїзду на трамвайну рейку напрямок переміщення слідоутворюючого об*єкту мав би зворотній напрямок від краю колеса до його центру.
Крім того, під час судового розгляду в суді першої інстанції досліджено протокол проведення слідчого експерименту від 25.07.2016 року та схеми до нього, проведеного за участю ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_21 , потерпілого ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та їх представника ОСОБА_16 , а також двох понятих, які під підпис були ознайомлені зі змістом протоколу; зауважень на порушення процедурного порядку його проведення чи на інші незаконні дії працівниками правоохоронних органів - не подавали. При проведенні слідчого експерименту обвинувачений ОСОБА_7 надавав послідовні пояснення та детально відтворив події дорожньо-транспортної пригоди, а саме пояснив, що 01.01.2016 року, знаходячись на роботі у жінки випив біля 100 мл шампанського, після чого, поїхав додому на пр. Гагаріна. На перехресті вулиця Ак. Павлова та пр. Московського, повернув направо на зелене світло світлофору. Рухався по пр. Московському зі швидкість приблизно 50-60 км/год. Вуличне освітлення було увімкнене, оглядовість була добра. Ні попутних, ні зустрічних автомобілей не було. На дорозі був лід та сніг, йшов дрібний сніг. По проспекту Московському ОСОБА_7 рухався в лівій смузі руху, ближче до рейок. З метою здійснення маневру повороту наліво на вулицю Бр. Потьомкін ОСОБА_7 взяв лівіше та увімкнув лівий покажчик повороту, при цьому зменшив швидкість до мінімальної. При цьому ОСОБА_7 побачив, що на світлофорі, розташованому на АЗС ВОГ, горів червоний сигнал світлофору. Зустрічних автомобілей не було. Його автомобіль знаходився на рейках, він впевнився, що справа на зустрічній смузі руху по пр. Московському в напрямку вул. Ак. Павлова відсутні зустрічні автомобілі. Переключивши швидкість та, сфокусувавши увагу на вул. Бр. Потьомкін, почав рух в даному напрямку. В цей момент назустріч ОСОБА_7 по вул. Бр. Потьомкін їхав легковий автомобіль марку та модель, зазначити не зміг, з ярким світлом фар, який його осліпив. Після чого, він застосував гальмування, та відчув удар.
Тобто в ході даної слідчої дії , яка проводилась з участю захисника на досудовому слідстві обвинувачений нічого не повідомляв про те, що його автомобіль прийшов в некерований стан в результаті розрізу колеса трамвайною рейкою.
Стороною захисту не надано жодного доказу на наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, в тому числі ст.ст. 104, 240 КПК України, при проведенні слідчого експерименту, які б тягнули за собою визнання протоколу цих слідчих дій та фототаблиці до нього від 25.07.2016 року недопустимими доказами.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необґрунтованість та безпідставність версії сторони захисту щодо руйнування ходової частини та розгерметизації правого переднього колеса автомобіля «Volkswagen Transporter» в результаті в`їзду в вибоїну, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 під час усього досудового розслідування не обмежувався у реалізації своїх процесуальних прав, але вищезазначену версію сторони захисту заявив тільки у суді першої інстанції, у зв`язку з чим, на думку суду, такі апеляційні доводи свідчать про спробу ОСОБА_7 уникнути справедливого покарання за вчинений ним злочин.
З огляду на вказану сукупність доказів, колегія суддів має підстави вважати, що місцевий суд установив усі обставини, які в силу ст. 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, і відповідно до цих обставин діяння ОСОБА_7 обґрунтовано отримали юридично-правову оцінку за ч. 2 ст. 286 КК України.
Колегія суддів також враховує, що в оскаржуваному судовому рішенні суд першої інстанції посилається лише на ті показання та докази, які були безпосередньо надані та досліджені під час судового розгляду, будь-яких посилань на протоколи допиту ОСОБА_7 від 15 січня 2016 року під час досудового розслідування або на їх зміст судового рішення першої та апеляційної інстанції не містять, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги захисника в цій частині є необґрунтованими.
Твердження апелянта про те, що судом під час судового розгляду були істотно порушені вимоги кримінального процесуального закону внаслідок відмови в задоволенні клопотання сторони захисту про об`єднання матеріалів цього кримінального провадження з матеріалами кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 за ч.2 ст.286 КК України, яке перебуває на розгляді Комінтернівського районного суду м. Харкова, на думку колегії суддів, є безпідставними, оскільки в ухвалі Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 січня 2017 року, яка постановлена під час судового розгляду, наведені відповідні мотиви прийнятого рішення з посиланням на норми ч.1 ст.334, ч.1 ст.217 КПК України (арк.112-113 т.1), з якими також погоджується і судова колегія. Тобто, в одне кримінальне провадження не можуть об`єднуватися різні кримінальні провадження, в яких особа обвинувачується у вчиненні певного злочину та є потерпілою стороною.
З огляду на викладене, захисником не наведено в його апеляційній скарзі переконливих доводів, які могли свідчити про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного вироку, тобто недотримання судом вимог ст.ст.370, 374 КПК України при ухваленні судового рішення. Цих доказів не надано стороною захисту і під час апеляційного розгляду.

Щодо апеляційних вимог захисника з приводу правильності вирішення цивільних позовів потерпілих та цивільного позивача ОСОБА_11 про стягнення з ОСОБА_7 моральної шкоди, колегія суддів зауважує наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Положеннями ч. 5 ст. 128 КПК України встановлено - цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку із цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно ч.ч.2,5 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до положень ст.1167 ЦК України, загальними підставами відповідності за завдану моральну шкоду є спричинення моральної шкоди, завданої фізичній особі неправомірними діями особи, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.
Згідно п.2 ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Положеннями ч.3 ст.23 ЦК України встановлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх розумності і справедливості, характер порушення прав потерпілого, глибини фізичних та душевних страждань, а також ступінь вини особи, яка завдала матеріальної та моральної шкоди.
Моральна шкода у кримінальному проваджені може полягати, зокрема, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків, приниженні честі, гідності.
Під час розгляду справи, судом першої інстанції правильно визнано обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, що є підставою для відшкодування моральної шкоди ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 .
Право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав, свобод та законних інтересів, є однією з конституційних гарантій кожної фізичної та юридичної особи (ст.ст. 32, 56, 62 Конституції України).
В даному випадку, фактичні обставини справи свідчать про те, що в результаті протиправних дій ОСОБА_7 :
- потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_13 зазнали моральні та фізичні страждань, а також негативні наслідки, які знайшли свій вираз в моральних переживаннях у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, в зв`язку зі смертю батька та чоловіка ОСОБА_15 ;
- цивільному позивачу ОСОБА_11 , який є власником автомобіля «Daewoo Lanos», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , спричинена моральна шкода внаслідок пошкодження свого майна в результаті ДТП;
- потерпілому ОСОБА_9 спричинена моральна шкода, яка в даному випадку полягає у настанні моральних та фізичних страждань і негативних наслідків, які знайшли свій вираз в моральних переживаннях у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою.
З урахуванням характеру, обсягів та ступеню моральних страждань, суд першої інстанції частково задовольнив пред`явлені позовні вимоги потерпілого ОСОБА_9 та цивільного позивача ОСОБА_11 щодо стягнення з ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди суму у розмірі:
- 3 000 грн. 00 коп. на користь ОСОБА_11 ;
- 5 000 грн. 00 коп. на користь ОСОБА_9 .
За таких обставин, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, обґрунтовано частково задовольнив цивільні позови потерпілого ОСОБА_9 та цивільного позивача ОСОБА_11 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок злочинних дій обвинуваченого.
Колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами захисника про необхідність скасування оскаржуваного вироку в частині вирішення в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 та цивільного позивача ОСОБА_11 у зв`язку з невідповідністю їх позовних заяв вимогам ч.4 ст.128 ЦПК України, оскільки подані ними цивільні позови мають обґрунтування своїх доводів щодо спричиненої шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та не містять істотних порушень, які б перешкоджали їх розгляду по суті у цьому кримінальному провадженні та могли бути підставами для скасування або зміни судового рішень у частині вирішення цивільного позову (т. 1 арк. 49, 104).

Разом з тим, судом першої інстанції також частково задоволено цивільні позови потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_10 про стягнення з ОСОБА_7 моральної шкоди в розмірі 100 000 гривень 00 коп. стосовно кожної.
Потерпілими ОСОБА_10 та ОСОБА_13 подано до Комінтернівського районного суду м.Харкова цивільний позов про стягнення з ОСОБА_7 : на користь ОСОБА_10 матеріальної шкоди (витрат на лікування) в сумі 602,38 грн., витрат на поховання 2638 грн. 52 коп., витрат на лікування ОСОБА_15 , в сумі 8 202 грн. 90 коп., моральної шкоди в розмірі 150 000 грн.; на користь ОСОБА_13 про стягнення з цивільного відповідача ОСОБА_7 на її користь моральної шкоди в розмірі 100 000 грн., який під час судового розгляду в суді першої інстанції не уточнювався (т.1 арк.42-47).
Захисником ОСОБА_8 надано до суду апеляційної інстанції копію заяви потерпілої ОСОБА_10 про отримання останньою грошових коштів від обвинуваченого в рахунок відшкодування матеріальної і моральної шкоди, а також про відсутність будь-яких претензій до ОСОБА_7 з боку потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_10 , яка датована 21 квітня 2017 року. Ці обставини також підтвердив обвинувачений ОСОБА_7 .
Як пояснила потерпіла ОСОБА_10 в суді апеляційної інстанції, вона разом з донькою дійсно отримували грошові кошти від обвинуваченого ОСОБА_7 в сумі 40 000 грн. в рахунок відшкодування завданої шкоди від вчиненого злочину, але вважає, що ця сума була недостатньою у зв`язку з чим потерпілі не відмовилися від своїх позовних вимог в суді першої інстанції.
За таких обставин, колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами захисника щодо безпідставного задоволення позовних вимог потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_13 до обвинуваченого ОСОБА_7 , але вважає за необхідне, в порядку п.3 ч.1 ст.408 КПК України, змінити оскаржуваний вирок в частині вирішення цивільного позову потерпілих, шляхом зменшення розміру відшкодування моральної шкоди, оскільки обвинуваченим ОСОБА_7 частково відшкодовано на користь потерпілих ОСОБА_10 і ОСОБА_13 моральну шкоду на загальну суму 40 000 грн., у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню.

Поряд з цим, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного обвинувального вироку, не вбачається.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 408 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Комінтернівського районного суду м.Харкова від 27 грудня 2018 року стосовно ОСОБА_7 в частині вирішення цивільних позовів ОСОБА_13 та ОСОБА_10 в частині відшкодування моральної шкоди змінити.
Зменшити розмір відшкодування моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_13 та стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_13 в рахунок відшкодування моральної шкоди 80 000 (вісімдесят тисяч) грн. 00 коп.
Зменшити розмір відшкодування моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_10 та стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди 80 000 (вісімдесят тисяч) грн. 00 коп.
В решті вирок Комінтернівського районного суду м.Харкова від 27 грудня 2018 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді