Провадження №11-кп/824/2862/2020 Доповідач у суді 2-ї інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
01 жовтня 2020 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 , прокурора Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_9 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 25 червня 2020 року , яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Антоніни, Красилівського району, Хмельницької області, громадянина України, одруженого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією 1/2 частини майна, яке є власністю засудженого.
Зараховано у строк покарання ОСОБА_8 попереднє ув`язнення, починаючи з 27 березня 2019 року по 24 червня 2020 року включно, з розрахунку день за день.
Цивільний позов потерпілого задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_10 7 500 гривень матеріальної шкоди та 100 000 гривень моральної шкоди.
ОСОБА_8 у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст.15, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України визнано не винуватим та виправдано.
Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат,-
В С Т А Н О В И Л А:
Згідно вироку суду І-ї інстанції, 10.07.2018 року приблизно о 23 год. ОСОБА_8 знаходився за адресою: м. Київ, вул. Цілинна, 2А, де в проміжок часу з 23 год. до 01 год. розпивав спиртні напої із потерпілим ОСОБА_10 , який є охоронцем недобудови за вище вказаною адресою. Після розпиття спиртних напоїв із ОСОБА_10 , ОСОБА_8 направився відпочивати на перший поверх недобудови, а потерпілий у свою чергу, залишився відпочивати у будці охорони на зазначеній території.
Далі, приблизно о 03 год. 11.07.2018 року у ОСОБА_8 виник злочинний намір вчинити розбійний напад на ОСОБА_10 з метою заволодіння його грошовими коштами.
Після чого ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний намір, зайшов до приміщення будки охорони, де спав ОСОБА_10 та вчинив на нього напад, - а саме наніс йому численні удари по голові та тулубу невстановленим досудовим розслідуванням предметом. Від даних ударів потерпілий ОСОБА_10 отримав тяжкі тілесні ушкодження, які в подальшому були підтверджені висновком експерта, та втратив на певний проміжок часу свідомість, а ОСОБА_8 заволодів його гаманцем, в якому були гроші у сумі 7 500 гривень, після чого залишив приміщення будки охорони та втік.
Не погоджуючись з вироком суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу з доповненнями до неї, в якій просив вирок суду відносно ОСОБА_8 скасувати в частині визнання його винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України та ухвалити в цій частині новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 невинуватим та виправдати.
Вважає вирок суду в частині визнання ОСОБА_8 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України таким, що не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Зазначає, що ухвалюючи вирок суд керувався недопустимими доказами, та не врахував докази і позицію сторони захисту, а в матеріалах кримінального провадження відсутні достатні та об`єктивні, належні та допустимі докази, на підставі яких і у визначеному законом порядку суд мав би встановити наявність ознак злочину та вину ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України. На думку захисника вказані допущені порушення судом першої інстанції є доказами на захист прав ОСОБА_8 та свідчать про його невинуватість.
Вказує, що суд упереджено та формально поставився до показань ОСОБА_8 та не надав їм достатньої уваги, хоча протягом досудового розслідування та судового розгляду ОСОБА_8 надавав незмінні, послідовні та правдиві докази, які повністю відповідають фактичним обставинам та узгоджуються з матеріалами провадження.
Захисник зазначає, що ні судом ні органом досудового розслідування, не надано об`єктивної оцінки показанням ОСОБА_8 , які стосуються його припущень щодо причетності ОСОБА_11 до розбійного нападу та не надано належної оцінки таким показанням обвинуваченого і свідка ОСОБА_11 , що свідчить про упередженість суду.
Позиція свідка ОСОБА_11 мала б бути предметом ретельного дослідження та перевірки, оскільки він, міг вчинити цей злочин і для таких об`єктивних припущень є показання ОСОБА_8 , який доволі чітко обгрунтував свої підозри відносно цієї особи. Такі припущення підтверджуються і наявними матеріалами справи.
Суд жодного разу не зазначив і не врахував той факт, що, до зустрічі з ОСОБА_8 , впродовж дня - 10.07.2018 року, ОСОБА_10 у своєму робочому будівельному вагончику неодноразово зустрічався зі своїми знайомими та вживав спиртні напої і саме з цієї причини орган досудового розслідування не захотів копіювати та досліджувати весь відеозапис з камер відеоспостереження, щоб не було достовірної і беззаперечної інформації на підтвердження неправдивості показань потерпілого. Крім того, не маючи достатніх об`єктивних і допустимих доказів та використовуючи розмір шкоди, встановлений органом досудового розслідування, на власний розсуд суд зробив конкретний висновок про те, що у потерпілого було викрадено 7500 грн., хоча сам ОСОБА_10 стверджує, що в нього зник гаманець з грошима в сумі 7-8 тис. грн. та банківські картки, наявність яких (карток) у потерпілого дозволяє сумніватись в тому, що в нього була така сума готівки.
Зазначає, що суд не проаналізував належним чином показання потерпілого, не співставив ці показання з фактичними обставинами та не надав об`єктивної оцінки, не захотів критично ставитись до цих показань та прийнявши до уваги їх непослідовність та взаємовиключність.
Також звертає увагу на те, що 11.07.2018 року об 11 год. 30 хв., під час оформлення протоколу прийняття усної заяви про вчинене кримінальне правопорушення (том. 1 а.к.п.9-9об.) та під час допиту в якості потерпілого в період з 15 год. 55 хв. до 16 год. 30 хв. (том 1 а.к.п. 10-11об.), ОСОБА_10 повідомив, що 10.07.2018 року приблизно о 23 год. за адресою: м. Київ, вул. Цілинна, 2-А, невідомий чоловік заподіяв йому тілесні ушкодження; він не бачив цього чоловіка, нікого не підозрює, впізнати цю особу не зможе, очевидців вчинення кримінального правопорушення немає. Крім цього, під час допиту, потерпілий також зазначив, що після госпіталізації, у відділенні нейрохірургії він виявив відсутність у кишені грошових коштів у розмірі 7000 гривень, проте суд не взяв до уваги зазначені показання потерпілого ОСОБА_10 .
Захисник вказує, що ОСОБА_8 не був ознайомлений з доданим до матеріалів кримінального провадження відеозаписом з камер відеоспостереження з супермаркету «ФОРА», а тому вказаний відеозапис мав бути визнаний судом недопустимим доказом і ця недопустимість є очевидною, диск не міг бути предметом судового дослідження, а суд не мав права допустити відомості, що містяться на диску, як докази.
Також захисник вважає, що суд формально поставився до з`ясування обставин, які характеризують ОСОБА_8 як особистість та громадянина України, не склав для себе його психологічний портрет; формально поставився до матеріалу, який його характеризує, а саме те, що ОСОБА_8 є не судимою особою, позитивно характеризується за місцем реєстрації, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні трьох малолітніх дітей, батька інваліда.
Не погоджуючись з вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 25 червня 2020 року відносно ОСОБА_8 , прокурор Київської місцевої прокуратури ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначений вирок та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 15, п. 6, ч. 2, ст. 115 КК України та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 15, п. 6, ч. 2, ст. 115 КК України - 10 років позбавлення волі, за ч. 4 ст. 187 - 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, на підставі ст. 70 КК України призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією майна.
Прокурор зазначає, що вирок суду першої інстанції є таким, що постановлений з грубим порушенням вимог кримінального процесуального закону, а висновки викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, судом безпідставно не взято до уваги та відкинуто докази сторони обвинувачення.
Вказує, що наявність у ОСОБА_8 умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_10 підтверджується численною кількістю ударів каменем в обличчя, а також підпалом, яким ОСОБА_8 намагався приховати сліди злочину.
На думку прокурора, з метою усунення невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, в ході апеляційного розгляду необхідно повторно допитати обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_11 , оскільки їх показання судом першої інстанції досліджено не повно та не взято до уваги.
Також вказує на те, що судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання, не враховано ставлення ОСОБА_8 до вчиненого кримінального правопорушення, який свою вину не визнає, завдану потерпілому шкоду не відшкодовує, тяжкість вчиненого злочину, який відноситься до категорії особливо тяжких та за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_7 зазначає, що в задоволенні апеляційної скарги прокурора слід відмовити, оскільки наведені прокурором дані не відповідають фактичним обставинам та не мають юридичного обгрунтування.
Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 на підтримку поданої апеляційної скарги, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягаютьіз наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
На думку колегії суддів, при ухваленні оскаржуваного вироку зазначених вимог закону місцевим судом було дотримано в повній мірі.
Висновки суду першої інстанції про доведеність висунутого ОСОБА_8 обвинувачення, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, та про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 187 КК України, колегія суддів апеляційного суду вважає обгрунтованими, оскільки вони відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються зібраними, перевіреними та належно оціненими судом першої інстанції доказами.
Обвинувачений ОСОБА_8 у суді першої та апеляційної інстанції вини у пред`явленому обвинуваченні не визнав та пояснив, що 10.07.2018 року приїхав у м. Київ на будівництво, де раніше працював. Оскільки не встиг на маршрутний автобус, то добрався до місця пізно ввечері. Зайшов в вагончик, де відпочивав ОСОБА_10 , якого раніше знав, разом з ним пішов у кімнату, забрав свої речі, які упакував у рюкзак, який залишив у недобудові. Після цього, разом з ОСОБА_10 , пішли в магазин, де придбали спиртного, яке разом розпивали у вагончику. ОСОБА_10 ліг спати, а він пішов до місця, де залишив свої речі. Приблизно о 03 годині він пішов у магазин «Фора», купив мінеральної води, після чого, пішки пішов до станції метро «Видубичі», оскільки маршрутні таксі ще не ходили та на одній із зупинок заснув. Був одягнений у шорти і водолазку, не був у спортивному костюмі. При собі мав орієнтовно 1 тисячу гривень. Тілесних ушкоджень потерпілому не наносив, грошей та документів у нього не забирав. Спільно працював також з ОСОБА_12 , який, як він вважає, також міг здійснити напад на потерпілого, оскільки чомусь саме він знайшов нібито обгорілий паспорт потерпілого та камінь.
Незважаючи на невизнання, вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, повністю доводиться зібраними та дослідженими доказами.
В суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_10 зазначив, що ОСОБА_13 10.07.2018 року приїхав та зайшов до нього, оскільки він зберігав у своїй кімнаті його речі. Спілкувалися, пішли в магазин купили спиртного, яке вжили у нього у вагончику, де він чергував. Ключі від кімнати, де він проживав, дав ОСОБА_14 , щоб той забрав свої речі. Пізніше заснув. Потім вночі прийшов ОСОБА_13 , одягнений у куртку з капюшоном, та почав бити каменем його по голові, при цьому нічого не говорив. Він втратив свідомість. Прийшов до тями, оскільки вогонь почав пекти руки, він виповз на вулицю, після цього стався вибух і вагончик згорів. Виявив, що з кишені зник гаманець з грошима, орієнтовно було 7-8 тисяч гривень, оскільки попередньо отримав заробітну плату, та банківські картки, але на них коштів не було. Конфлікту з ОСОБА_15 не було. Наполягав, що саме ОСОБА_13 наносив удари, оскільки це не міг зробити інший.
В подальшому, при продовженні надання свідчень в суді першої інстанції з участю представника, на запитання сторін потерпілий відмітив, що ОСОБА_8 прийшов у вагончик з бруківкою, якою бив його по обличчю. Він спав, а коли повернувся від ударів, побачив, що це ОСОБА_8 . Прийшов до свідомості, коли почало пекти вогнем руки. Коли писав заяву про злочин, був у тяжкому стані. Бачив, що його побив ОСОБА_13 , якого впізнав по статурі та одягу, обличчя чітко не бачив. Його паспорт був у рюкзаку у кімнаті, ключ від якої він дав ОСОБА_8 , щоб той там переночував. Пізніше обгорілий паспорт приніс йому начальник дільниці, тобто вважає, що його у вагончик міг принести лише ОСОБА_8 . Спочатку були сумніви щодо ОСОБА_8 , однак коли принесли обгорілий паспорт, сумніви зникли. Чітко стверджує, що його побив та забрав гроші саме ОСОБА_8 .
Так, свідок ОСОБА_11 в суді першої інстанції повідомив, що обвинуваченого та потерпілого знає, однак в той день не бачив. 11.07.2018 року пізно вночі перебував вдома, йому зателефонували з магазину «Фора» та повідомили, що горить вагончик на будівництві, де він був прорабом. Коли прибув, побачив лікарів, побитого та в крові ОСОБА_10 , Запитав, що сталося, той каже, що ОСОБА_16 побив. Він через два дні прийшов до нього в лікарню і ОСОБА_17 розповів, що прийшов ОСОБА_18 , взяли горілки, випивали. Пізніше провів ОСОБА_19 до себе в кімнату, а сам повернувся до будки охорони. Прокинувся від того, що його хтось б`є по голові. Казав, що це був ОСОБА_20 . У потерпілого ОСОБА_10 було орієнтовно 7 тисяч гривень заробітної плати, яку він в той день йому видавав і потерпілий сказав, що ОСОБА_13 їх забрав. Він також переглядав запис з відео, на якому бачив ОСОБА_21 , який був у футболці та мав рюкзак. Бачив на відео, як ОСОБА_13 заходив у вагончик з потерпілим і разом виходили. Потерпілий чітко стверджував, що його побив та забрав гроші саме ОСОБА_20 . Уже після огляду вагончика поліцією, він знайшов у ньому обгорілий паспорт потерпілого та телефон, а також обгорілий кусок бруківки.
Свідок ОСОБА_22 повідомила, що працювала касиром у пункті обміну валюти, який розміщений у магазині «Фора», в ніч на з 10 на 11.07.2018 року була нічна зміна. Відчула запах горілого. В магазин зайшов чоловік в крові, викликали швидку. Чоловік в крові сів на сходинки, вона дала йому води, а він сказав, що хтось бив його цеглиною по голові, однак знає хто це зробив. Казав, що з кимось вживав спиртне, і той, з ким пив, спочатку ніби вимагав у нього гроші, а потім його побив цеглиною, та забрав заробітну плату. Відмічає, що у потерпілого уся голова була побита.
Свідок ОСОБА_23 , повідомив, що працював адміністратором у магазині «Фора» та в ніч на 11.07.2018 року перебував у службовому приміщенні. Помітив, що горить дерев`яний вагончик та викликав пожежників. На сходинках біля центрального входу сидів чоловік, у якого була побита голова та в крові. Через певний час прибула поліція.
Зазначені показання потерпілого та свідків колегія суддів вважає чіткими, детальними, послідовними та правдими, оскільки вони повністю узгоджуються між собою, дозволяють відтворити картину злочину, та вказують на доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину,передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.
Судом першої інстанції ретельно перевірені та не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні доводи обвинуваченого ОСОБА_8 щодо його непричетності до вчинення злочину та відносно того, що до вчинення розбійного нападу міг бути причетний ОСОБА_11 , вмотивувавши своє рішення тим, що ці доводи спростовуються наведеними у вироку доказами, які суд оцінив як послідовні та такі, що узгоджуються між собою, а тому обґрунтовано визнав їх такими, що спрямовані на уникнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.
Крім того, вина ОСОБА_8 у вчиненому підтверджується і іншими доказами, наявними у матеріалах кримінального провадження та належним чином дослідженими судом першої інстанції:
- висновком судово-медичного експерта № 042-1212-2019, в якому зазначено, що дані медичної документації свідчать про те, що при зверненні за медичною допомогою 11.07.2018 року о 03.38 год. у ОСОБА_10 мала місце відкрита черепно-мозкова травма у вигляді забою головного мозку, субдуральної гематоми лобно-скроневої області справа з міхурцями повітря в паренхімі справа, субдуральних нашарувань над лобно-скроневою областю зліва, субарахноїдального крововиливу, переломів правої лобної, скроневої кісток, лівої лобної кістки, переломів передньої та латеральної стінок правої верхньощелепної пазухи, обох вилицевих кісток, медіальної стінки правої верхньощелепної пазухи, латеральної стінки лівої орбіти, перелому носових кісток зі зміщенням уламків, крововиливів в обидві гайморові, клиновидну пазухи, комірки решітчастого лабіринту, підшкірної гематоми м`яких тканин голови з міхурцями повітря в тканинах, численних забійних ран волосистої частини голови (встановити кількість ран за наявною медичною документацією не є можливим), пара орбітальних гематом з двох сторін. Локалізація, морфологія вищевказаних ушкоджень, враховуючи обставини справи та часові дані, свідчать про те, що спричинені вони численною травмуючою дією тупого(их) предмета(ів), характерні особливості травмуючої поверхні якого (яких) в ушкодженнях не відобразились, могли утворитись в термін, вказаний в ухвалі, тобто, 11.07.2018.
- протоколом впізнання з участю потерпілого ОСОБА_10 , в якому відображено, що серед інших осіб, потерпілий впізнав саме особу, яким є ОСОБА_8 , який його побив та забрав гроші;
- відеозаписами з камер відеоспостереження супермаркету «Фора», розміщених на «ДВД-Р» диску, який визнаний речовим доказом, на яких, в часових інтервалах, які збігаються з показаннями потерпілого та свідків, чітко видно обвинуваченого та потерпілого в період придбання у магазині спиртного; заходження обвинуваченого та потерпілого у вагончик; заходження потерпілого в магазин уже з тілесними пошкодженнями та слідами крові на обличчі і одязі; особу, одягом схожим на одяг обвинуваченого (зокрема шорти та взуття), з рюкзаком на спині, який намагається зайти у вагончик та через певний час тікає, після чого виникає пожежа та інше.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у відповідності до вимог закону, провів оцінку кожного із зазначених доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність висунутого ОСОБА_8 обвинувачення за ч. 4 ст. 187 КК України.
Доводи апеляційної скарги про те, що відеозапис з камер відеоспостереження з супермаркету "Фора" не може бути визнаний допустимим доказом в даному кримінальному провадженні, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 не був ознайомлений з даним відеозаписом, не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами кримінального провадження.
Як вбачається з протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ознайомилися з усіма матеріалами досудового розслідування, в тому числі і наявним в матеріалах кримінального провадженння відеозаписом з камер відеоспостереження супермаркету "Фора".
Крім того, як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів, 25 жовтня 2018 року орган досудового розслідування звернувся до слідчого судді з клопотанням про проведення в даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 судово-медичної експертизи та 31 жовтня 2018 року ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва зазначене клопотання було задоволено та доручено експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи провести судово-медичну експертизу.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що підстави вважати висновок судово-медичного експерта № 042-1212-2019 недопустимим доказом, як на те вказує захисник обвинуваченого ОСОБА_8 , відсутні, оскільки слідчим суддею було розглянуто клопотання від 25 жовтня 2018 року про проведення судово-медичної експертизи, з яким слідчий звернувся до винесення постанови про зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні у зв`язку із розшуком ОСОБА_8 .
Твердження захисника в апеляційній скарзі про те, що досудовим слідством і судом однобічно й неповно дослідженні обставини справи, що докази у справі зібрані і дослідженні з порушенням вимог кримінально-процесуального закону, не грунтуються на матеріалах справи. Перевіркою матеріалів справи не встановлено даних, які б свідчили про однобічність, неповноту, необ`єктивність чи упередженість дослідження органом досудового слідства й судом обставин, що могли мати значення для справи. З аудіозапису судового засідання слідує, що судом першої інстанції у повній мірі перевірялася позиція захисту ОСОБА_8 шляхом допиту потерпілого, свідків, дослідженням письмових матеріалів справи.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.
У своїх рішеннях у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 ЄСПЛ повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.
У ході аналізу доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , підстав для виправдання обвинуваченого судом апеляційної інстанції встановлено не було, адже його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України підтверджується належними, допустимими, достовірними доказами, безпосередньо дослідженими та оціненими на основі власного переконання судом першої інстанції.
Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність виправдати ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України у зв`язку з недоведеністю вини останнього.
Так, відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, з формулювання обвинувачення вбачається, що по суті в ньому лише відображено склад злочину (зокрема, об`єктивну та суб`єктивну сторони) вчинення обвинуваченим саме розбійного нападу. Тобто, сам напад, з метою заволодіння чужим майном, нанесення тяжких тілесних ушкоджень, заволодіння чужим майном.
Як було з`ясовано в ході судового розгляду, обвинувачений вчинив саме розбійний напад на потерпілого, маючи намір заволодіти його майном, що і було зроблено, при цьому застосував насильство небезпечне для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, та заподіяв тяжкі тілесні ушкодження, що повністю охоплюється диспозицією ч.4 ст. 187 КК України, і додаткової кваліфікації не потребує.
Які саме дії обвинуваченого ОСОБА_8 свідчать про вчинення ним замаху на умисне вбивство з корисливих мотивів, одночасно з вчиненням розбою, в формулюванні обвинувачення, взагалі не відображено, не зазначено про підпал як спосіб вбивства.
Таким чином, довододи апеляційної скарги прокурора про наявність у ОСОБА_8 умислу на вбиство потерпілого ОСОБА_10 не знайшли свого підствердження під час апеляційного перегляду матеріалів кримінального провадження.
Згідно з ст.65 КК України, суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Суд першої інстанції, згідно положень п.п.2,3 ч.1 ст.65 КК України та п.п.1-3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7, при призначенні покарання в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_8 .
У відповідності до ст.12 КК України, вчинене ОСОБА_8 кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.187 КК України, віднесено до категорії особливо тяжких злочинів.
Обставиною, що пом`якшує покарання визнано наявність на утриманні трьох малолітніх дітей та батька, який має інвалідність першої групи.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_8 судом першої та апеляційної інстанції не встановлено.
Призначаючи покарання ОСОБА_8 районний суд в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини та наслідки протиправних діянь, дані про особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання, одружений, раніше не судимий, на спеціальних обліках не перебуває.
Із огляду на зазначене, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення нових злочинів обвинуваченим не можливе без його ізоляції від суспільства, адже саме покарання у виді позбавляння волі є необхідним та достатнім для нього.
Приймаючи до уваги всі обставини справи, районний суд при призначенні покарання вірно дійшов висновку про необхідність призначити ОСОБА_8 покарання у мінімальному розмірі, визначеному ч. 4 ст. 187 КК України.
Із огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання в повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження нових злочинів і домірне скоєному.
Обставин та фактів, які могли б вплинути на законність прийнятого судом рішення, та не були досліджені чи належним чином оцінені, апеляційний суд не вбачає.
Інші доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів і вимог апеляційних скарг захисника та прокурора і не знаходить підстав для скасування або зміни вироку, а тому залишає апеляційні скарги без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів,
Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 та прокурора Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 25 червня 2020 року щодо ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 15, п. 6, ч. 2, ст. 115 КК України - без змін.
Ухваламоже бути оскарженав касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: