ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/821/58/21Головуючий по 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа № 712/8920/18 Категорія: ч.2 ст.345 КК України Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5 , ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

захисників: ОСОБА_10 , ОСОБА_11

потерпілого

ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_13 на вирок Драбівського районного суду Черкаської області від 23 травня 2016 року, яким

ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, українця, громадянина України, з вищою освітою, пенсіонера, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого.

Визнано винуватим та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України і призначено

покарання за ч. 2 ст. 345 КК України у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_9 від призначеного покарання з випробуванням, встановивши відносно нього іспитовий термін на 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України покладені на ОСОБА_9 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

Запобіжний захід відносно ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили не обирався.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати відсутні

Вирішена доля речових доказів відповідно до ст.100 КПК України,

в с т а н о в и л а:

Судом першої інстанції ОСОБА_9 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 18.03.2018 року близько 00-13 год., знаходячись в приміщенні Черкаського ВП ГУ П в Черкаській області по вул. Пастерівська, 104 в м. Черкаси, умисно заподіяв працівникові правоохоронного органу легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків за наступних обставин. Так, 17.03.2018 року та близько 21-45 год. біля перехрестя вул. Чигиринська та вул. Першотравнева в м. Черкаси за порушення правил дорожнього руху екіпаж інспекторів УПП м. Черкаси ДПП НП України зупинив автомобіль «ВАЗ 114» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_9 . В подальшому для складання відносно водія адміністративних матеріалів за ознаками адміністративних правопорушень, передбачених ст. 126, 130, 173, 35 КУпАП останнього 18.03.2018 року о 00-07 год. було доставлено до Черкаського ВП ГУ НП в Черкаській області по вул. Пастерівська, 104 в м. Черкаси. В цей час до вказаного відділу прибув інший екіпаж патрульної поліції, в якому знаходився інспектор УПП м. Черкаси ДПП НП України лейтенант міліції ОСОБА_12 , 1989 р.н., який виконував свої службові обов`язки щодо охорони громадського порядку і перебував у форменному одязі. Так, о 00-13 год., перебуваючи в службовому приміщенні, ОСОБА_9 почав хапати лейтенанта поліції ОСОБА_12 за форменний одяг та, достовірно знаючи, що перед ним знаходиться працівник правоохоронного органу, умисно наніс йому руками, на яких були одягнені кайданки удар в обличчя з правого боку, в результаті чого заподіяв потерпілому тілесні ушкодження у вигляді травми голови зі струсом головного мозку, саднами правої скроневої ділянки голови, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 02-01/534 від 11.05.2018 року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Не погоджуючись із вироком районного суду обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_11 подали апеляційну скаргу в якій порушують питання про скасування вироку та просять постановити новий вирок, яким ОСОБА_14 виправдати. Провести судове слідство, здійснити виклик та допит свідків, які не були допитані в суді першої інстанції. Також зазначає, що копії історії хвороби, відповідно і похідна від них експертиза є недопустимими доказами оскільки сторона захисту позбавлена можливості перевірити внесені у неї відомості під час розгляду справи шляхом огляду первинних документів, з`ясування їх змісту, допиту лікаря, отримання додаткових медичних документів, тощо. Суд першої інстанції не надав жодної оцінки законності вимог ОСОБА_9 про задоволення його потреб та послаблення тиску кайданків та положенням ч.4 ст.45 ЗУ «Про національну поліцію», згідно якої поліцейським заборонено застосовувати кайданки більше ніж 2 години безперервного використання або без послаблення їх тиску. Суд, резюмуючи, що дії ОСОБА_15 були законними і він, нібито, виконував службові обов`язки, не врахував положення ст. 42 Закону, згідно якої поліція під час виконання повноважень, визначених цим Законом, уповноважена застосовувати такі заходи примусу: 1) фізичний вплив (сила); 2) застосування спеціальних засобів; 3) застосування вогнепальної зброї. Фізичним впливом є застосування будь-якої фізичної сили, а також спеціальних прийомів боротьби з метою припинення протиправних дій правопорушників. За положеннями ст. 43 Закону, поліцейський зобов`язаний заздалегідь попередити особу про застосування фізичної сили, спеціальних засобів і вогнепальної зброї і надати їй достатньо часу для виконання законної вимоги поліцейського. Попередження може бути зроблено голосом, а за значної відстані або звернення до великої групи людей - через гучномовні установки, підсилювачі звуку. Поліцейські зобов`язані надавати невідкладну медичну допомогу особам, які постраждали в результаті застосування заходів примусу. Надаючи оцінку показам свідків, надання їм оцінки, як доказам, на предмет їх допустимості та підтвердження іншими доказами у справі, суд першої інстанції не надав оцінки наступним обставинам:

- всі свідки та потерпілий зазначають різні моменти, нібито нанесення удару ОСОБА_16 ;

- потерпілий та жоден із свідків не надали суду показів, які б збігалися із позицією прокурора про час і місце нібито нанесення удару - з 00.13.57 год. по 00.13.58 год., тобто наприкінці конфлікту;

- на відеозаписі і при покадровому їх перегляді не видно жодного моменту коли ОСОБА_14 нібито міг нанести удар Панюку;

Таким чином, потерпілий і свідки, надаючи покази суду, не визначали момент, нанесення удару певною стадією конфлікту та при перегляді відеозапису, не зазначали конкретний час нанесення удару/ударів, місце та взаємне розташування у даний момент учасників конфлікту. Суд, в свою чергу у рішенні, визнав такі покази конкретними, змістовними та такими, що дають можливість визначити момент, нанесення удару. Таким чином, судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні допущено невідповідність висновків суду фактичним обставина справи в частині дійсного змісту показів потерпілого, свідків, експерта, оцінки доказів на предмет їх допустимості, наявності клопотань, без фактичного їх вирішення, тощо. Дані порушення призвели до невірних висновків суду в частині наявності доказів вини та невинуватості, ухвалення необгрунтованого та незаконного рішення. Також зазначають, що в судових засіданнях по даній справі адвокатом та підзахисним заявлені письмові клопотання, які практично у повному обсязі відхилені, ухвали із мотивацією прийнятих рішень судом не виносилися, чим порушено принцип «правової визначеності». Оскільки сторона захисту не обізнана з мотивами прийнятих рішень, відповідно не може у повній мірі їх апелювати. Судом також не розглянуто та не прийнято рішення по клопотаннях, заявлених у судових дебатах. Таким чином, вирок суду першої інстанції є необґрунтованим, незаконним та таким, що підлягає скасуванню з урахуванням нового рішення. При розгляді справи в суді апеляційної інстанції є необхідність у дослідженні значного обсягу доказів, допиті свідків, допиті потерпілого, експерта, проте дані дії необхідні для прийняття у справі законного та обґрунтованого рішення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника, які виступили в підтримку апеляційної скарги, доводи потерпілого, який просив вирок суду першої інстанції залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Ці вимоги закону судом першої інстанції дотримані в повному обсязі.

Провівши у кримінальній справі стосовно ОСОБА_14 за клопотанням учасників кримінального провадження повторне часткове дослідження доказів, колегія суддів приходить до переконання, що висновки суду відповідають фактичних обставин справи, а винуватість ОСОБА_14 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК України доведена на підставі об`єктивно досліджених доказів у справі.

Допитаний ОСОБА_14 в суді першої та апеляційної інстанції свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину не визнав та пояснив, що 17.03.2018 року близько 21 год. він поїхав на АЗС, виїхавши назад зупинив автомобіль щоб поговорити по мобільному телефону. До нього підійшли працівники поліції та зробили зауваження. Між ними виник конфлікт, під час якого працівники поліції із застосуванням грубої сили, шокера та газового балончика витягнули його з автомобіля. Після чого, поклавши його на землю, одягнули кайданки. На місці він намагався знайти свідків події, проте працівники поліції стягнули з нього верхній одяг та взуття. Посадили до автомобіля та відвели в КЗ «Черкаський обласний наркологічний диспансер», де він повідомив лікаря що до нього застосовували силу та газовий балончик. Після огляду в лікарні його відвезли до Черкаського відділу поліції по вул. Пастерівська, 104 в м. Черкаси. Він перебував в кайданках близько 2,5 годин, від чого опухли руки. Попросив послабити йому кайданки та відвести в гуалет, проте на його прохання працівники поліції не відреагували. ОСОБА_12 відчинив дверцята решітки та силою потягнув його у відділення, вдарив ліктем в область грудної клітки. Крім того, наносив йому удари в область голови та тулуба близько 4-6 ударів, у нього не було сил відбиватися. Від ударів він втратив свідомість, після чого йому викликали швидку допомогу. ОСОБА_12 допомагали ще три особи. Вони усі разом його повалили на підлогу. Крім цих осіб, у відділенні ще знаходилися інші працівники поліції. Алкоголь він не вживав, умислу наносити удари у нього не було. По факту побиття на наступний день він звернувся до прокуратури. Звідки у ОСОБА_12 виникли тілесні ушкодження не знає.

Колегія суддів вважає, що висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується наведеними у вироку доказами, які судом досліджені повно, всебічно та об`єктивно.

Дії ОСОБА_9 судом кваліфіковані вірно за ч.2 ст.345 КК України умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Як свідчать матеріали кримінального провадження і дані журналу судового засідання, органом досудового розслідування й судом першої інстанції досліджено всі ті обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, а тому доводи захисника та обвинуваченого про невірну оцінку обставин справи, відсутність доказів винуватості Онопрієнка в інкримінованому діянні не заслуговують на увагу.

Немає підстав вважати, що викладені у вироку висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Ці заперечення обвинувачення були детально розглянуті судом першої інстанції та спростовані наведеними у його вироку доказами, а саме показами потерпілого ОСОБА_12 , який у судовому засіданні пояснив, що в березні 2018 року працював в Управлінні патрульної поліції. Перебував у приміщенні Черкаського відділу поліції по вул. Пастерівській, 104 з іншими працівниками поліції. ОСОБА_9 в цей час, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходився за гратами, грубо висловлювався. Він намагався заспокоїти ОСОБА_9 та послабити кайданки, на що останній потягнув його за форменний одяг та наніс удар. Одразу після події звернувся до медичного закладу за допомогою.

Згідно показів свідка ОСОБА_17 , яка пояснила, що в березні 2018 року була свідком того, як ОСОБА_18 , який перебував у кайданках, вдарив ОСОБА_12 по голові. При цьому вів себе неадекватно, висловлювався нецензурною лайкою.

Відповідно до показів свідка ОСОБА_19 , який також був свідком подій у березні 2018 року, який пояснив, що ОСОБА_9 перебуваючи в приміщенні Черкаського відділу поліції, кричав, махав руками та наніс удар ОСОБА_12 .

Згідно показів свідка ОСОБА_20 , який пояснив, що в березні 2018 року приїхали в складі екіпажу до Черкаського відділу поліції по вул. Пастерівській, 104. Бачив, як його співробітники складали матеріали на чоловіка. Затриманий чоловік вів себе агресивно, висловлювався нецензурною лайкою. До чоловіка підійшов ОСОБА_12 щоб заспокоїти його, в цей час чоловік наніс ОСОБА_12 удар руками, які були в кайданках.

Відповідно до показів свідка ОСОБА_21 , який пояснив, що в березні 2018 року під час оформлення адміністративних матеріалів в приміщенні Черкаського відділу поліції ОСОБА_9 вів себе агресивно, наніс ОСОБА_12 удар. Була потреба щоб ОСОБА_9 перебував у кайданках, так як він вів себе агресивно.

Згідно показів експерта ОСОБА_22 , який пояснив, що робив експертизи по ОСОБА_23 та по ОСОБА_9 . По потерпілому використовував усі документи, що були надані на експертизу. Діагноз: «струс головного мозку» встановлено у медичній карті стаціонарного хворого. Дані про струс головного мозку є. Лікарі на об`єктивних даних зазначили діагноз. Він на підставі медичної карти робив висновок. Він вивчав медичну карту, у якій є усі медичні документи. ОСОБА_23 оглядав нейрохірург, який поставив діагноз - струс головного мозку. При падінні ОСОБА_23 не міг отримати такі тілесні ушкодження.

Крім того винуватість ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України підтверджується й іншими доказами, а саме:

- даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення правопорушення або таке, що готуєшся від 18.03.2018 року, згідно якого ОСОБА_23 повідомив про отримання тілесних ушкоджень від ОСОБА_9 18.03.2018 рою, о 00-15год. (а.к.п. 1);

- даними довідки КЗ «Третя Черкаська міська лікарня ШМД» ЧМР від 18.03.2018 року, згідно якої ОСОБА_12 доставлено до приймального відділення з діагнозом: травма голови (а.к.п. 2);

- даними довідки чергового нейрохірурга КЗ «Третя Черкаська міська лікарня ШМД» ЧМР від 18.032018 року, згідно якої ОСОБА_23 встановлено діагноз: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, два садна правої скроневої ділянки (ак.п.3);

- даними довідки травматологічного пункту КЗ «Третя Черкаська міська лікарня ШМД» ЧМР від 18.03.2018 року, згідно якої при огляді ОСОБА_24 виявлено садна обличчя справа (а.к.п. 4);

- даними протоколу огляду предметів від 29.03.2018 року з фотознімком до протоколу, згідно якого при огляді фотознімку на якому зображено обличчя ОСОБА_24 , виявлено садна на правій скроневій діляці голови (а.к.п. 5-6);

- даними протоколами огляду предметів від 04.042018 року, від 26.03.2018 року та дослідженими під час судового розгляду в суді першої інстанції відеозаписами з місця події згідно яких зафіксовано зупинку танспортного засобу «ВАЗ 2114» д.н.з. НОМЕР_1 . За кермом перебував ОСОБА_9 . На обличчі ОСОБА_9 наявні видимі тілесні ушкодження. На вимогу працівників поліції надати документи та вийти з транспортного засобу останній не реагував, вів себе грубо. Перебуваючи біля автомобіля ОСОБА_9 вийшов на проїзджу частину дороги, після чого працівники поліції звели його на узбіччя, де ОСОБА_9 впав на землю. Після чого, працівники поліції помістили ОСОБА_9 до службового автомобіля та одягли на нього кайданки. Перебуваючи в кабінеті лікаря-нарколога КЗ «ЧОНД» ОСОБА_9 відмовився від освідування. Після огляду, ОСОБА_9 був доставлений до КЗ «Третя Черкаська міська лікарня ШМД», де зафіксовано наявні в останнього тілесні ушкодження. При цьому ОСОБА_9 вів себе агресивно, розмахував руками та погрожував працівникам поліції. Працівники поліції здійснили дзвінок до дружини ОСОБА_9 , роз`яснивши обставини події, попросили приїхати до Черкаського відділу поліції. В подальшому, ОСОБА_9 був доставлений до Черкаського відділу поліції, відмовився виходити зі службового автомобіля, дружина намагалася вмовити його вийти. Працівники поліції витягнули ОСОБА_9 з автомобіля та завели до приміщення в присутності дружини та сина. В приміщенні Черкаського відділу поліції були складені протоколи про адміністративні правопорушення.

З відеозаписів камер спостереження, розташованих у приміщенні Черкаського відділу поліції вбачається, шо до приміщення працівниками поліції був заведений ОСОБА_9 , останній чинив опір. Перебуваючи в приміщенні, підійшов до грат та спілкувався з ОСОБА_12 , під час спілкування ОСОБА_12 перевірив кайданки, що були на ОСОБА_9 , останній схопив ОСОБА_12 за форменний одяг, потягнув та наніс удар. Після чого, працівники поліції відтягнули ОСОБА_9 від ОСОБА_12 , при цьому ОСОБА_14 вів себе агресивно, махав руками та ногами, внаслідок чого працівники поліції поклали його на підлогу (а.к.п. 7-13);

- даними протоколу проведеного слідчого експерименту від 29.03.2018 року з фототаблицею до протоколу, згідно якого ОСОБА_12 вказав яким чином ОСОБА_9 схватив його за форменний одяг, потягнув та наніс один удар руками в обличчя з правого боку. При цьому руки ОСОБА_9 були в кайданках (а.к.п.14-18).;

- даними медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_12 № 536/211, який перебував на лікуванні в неврологічному відділенні з 19.03.2018 року по 30.03.2018 року, діагноз: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку (а.к.п.20);

- даними висновку судово-медичної експертизи № 02-01/534 від 11.05.2018 року, згідно якого у ОСОБА_12 мали місце ушкодження: травма голови зі струсом головного мозку, садна правої скроневої ділянки голови. Вказані ушкодження виникли від дії тупих предметів та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Виявлені тілесні ушкодження могли виникнути за обставин на які вказав ОСОБА_12 в протоколі проведення слідчого експерименту від 29.03.2018 року (а.к.п.33-34).

Колегія суддів вважає, що при дослідженні доказів, суд першої інстанції дотримався вимог ст.94 КПК України, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності та прийшов до обгрунтованого висновку, що докази в своїй сукупності доводять винуватість ОСОБА_14 у заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Невизнання винуватості ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, колегія суддів розцінює, як спосіб захисту та намагання уникнути кримінальної відповідальності за скоєне.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_14 та його захисника про визнання недопустимим доказом висновку судово-медичної експертизи № 02-01/534 та неправдивості показань експерта ОСОБА_22 є безпідставними.

Суд, який здійснює розгляд справи, керуючись законом, оцінює висновок експерта за своїм внутрішнім переконанням, заснованим на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності. Висновок експерта не є особливим доказом і оцінюється за загальними правилами оцінки доказів.

У колегії суддів не має сумнівів у правдивості показів експерта ОСОБА_22 , законності та обгрутованості проведеної ним експертизи, яка була досліджена в суді першої інстанції. При її призначенні та проведені додержані всі вимоги закону, дотримані права учасників процесу, а висновки експерта, який попереджений про кримінальну відповідальність достатньо мотивовані.

Крім того, також не заслуговують на увагу доводи обвинуваченого та його захисника про те, що очевидцями події були саме поліцейські, які є зацікавленими особами та не можуть об`єктивно оцінювати ситуацію.

Не може залишитися поза увагою та обставина, що працівники поліції подзвонили до дружини затриманого ОСОБА_9 повідомивши про обставини події та попросили приїхати до Черкаського відділу поліції. В той час коли привезли ОСОБА_14 до відділу поліції, останній відмовився виходити зі службового автомобіля, а його дружина намагалася його вмовити вийти. Працівники в присутності дружини обвинуваченого та його сина витягли з автомобіля обвинуваченого та завели до приміщення відділку поліції.

Крім того, як встановлено переглянутими під час апеляційного розгляду відеозапису, відповідно до яких убачається, що ОСОБА_14 був заведений працівниками поліції до приміщення Черкаського відділу поліції. Під час спілкування з ОСОБА_12 , який намагався завести його за грати, обвинувачений схопив ОСОБА_15 за форменний одяг та наніс йому удар в область голови. Після цього працівники поліції відтягли ОСОБА_14 , при цьому останній вів себе агресивно, махав руками та ногами, внаслідок чого поклали його на підлогу.

Матеріалами кримінального провадження вбачається протиправність саме в поведінці ОСОБА_14 щодо невиконання вимог працівників поліції.

Висновок суду першої інстанції щодо підтвердження винуватості ОСОБА_14 побудований на належних та допустимих доказів, зокрема на поясненнях потерпілого ОСОБА_12 , даних проведеного слідчого експерименту та фото таблицями до нього за участю потерпілого ОСОБА_15 , який послідовно розказував та показував, механізм нанесення обвинуваченим ОСОБА_14 удару в область голови, відеозаписами камер відеоспостереження, де зафіксовано, як ОСОБА_14 схопив за форменний одяг потерпілого та наніс удар в область голови та даними висновку експертизи № 02-01/534, згідно якого у ОСОБА_12 мали місце травма голови зі струсом головного мозку, садна правої скроневої ділянки голови. Виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_15 не характерні для тих, які виникають від падіння з положення стоячи з наступним ударом об тупий твердий предмет або поверхню.

Всі інші доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_11 та обвинуваченого, які містять незгоду з відмовою судом першої інстанції в задоволенні їх клопотань, не взято до уваги, що ОСОБА_14 у відділі поліції побили, застосовували сльозогінний газ та шокер, відсутність умислу нанесення тілесного ушкодження ОСОБА_15 , колегія суддів оцінює критично, оскільки вказані твердження не знайшли свого підтвердження при розгляді даної кримінальної справи.

Матеріали кримінального провадження містять достатньо належних та допустимих доказів, які у своїй сукупності підтверджують дії ОСОБА_14 , які перебували в причинно-наслідковому зв`язку з отриманням потерпілим ОСОБА_12 травми голови зі струсом головного мозку.

Місцевий суд, забезпечивши принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачений ч.2 ст.22 КПК України, в межах своїх прав та обов`язків ретельно перевірив представлені сторонами докази, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них в їх сукупності і взаємозв`язку.

За таких обставин пред`явлене обвинувачення ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.345 КК України доведено поза розумним сумнівом.

Колегія суддів зауважує, що суспільна небезпечність вчиненого злочину, полягає в тому, що його вчиненням порушується нормальна робота правоохоронного органу, створюються перешкоди для виконання працівниками зазначених органів своїх службових обов`язків, підривається їх авторитет, заподіюється шкода їх здоров`ю.

Згідно ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги захисника ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_9 не містять переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, а під час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції не було встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б слугували безумовними підставами для його скасування.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_11 - залишити без задоволення.

Вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 лютого 2020 року стосовно ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий - суддя

Судді