У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув матеріали за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_4 на ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області від 17.12.2020 року, якою відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.1 ст. 122 КК України

-продовжено строк тримання під вартою до 09.03.2021 р. включно
з визначенням застави у розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 43940 грн. 00 коп.
учасники судового провадження:
прокурор: ОСОБА_5
захисник: ОСОБА_6

обвинувачений: ОСОБА_4 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.

Апелянт просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід з тримання під вартою на інший більш м`який запобіжний захід.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Ухвалою суду клопотання прокурора задоволено. ОСОБА_4 продовжено строк тримання під вартою в Державній установі Миколаївський слідчий ізолятор на 60 діб до 09 березня 2021 року (включно).
Визначено ОСОБА_4 заставу у розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 43940 грн 00 коп, яка може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
Апелянт вважає, що ухвала суду є незаконною та прийнятою з істотним порушенням вимог КПК України.

Вказує, що суд першої інстанції не прийняв до уваги той факт, що він потребує лікування та операції, те, що прокурор не довів його вини по даній справі

Зазначає, що сторона обвинувачення не обґрунтовує наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Стверджує, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що в нього є постійне місце проживання, постійне місце роботи, на потерпілу та свідків ніяким чином не впливав.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
У провадженні Миколаївського районного суду Миколаївської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.04.2019 року за № 0000213 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.
21.05.2019 року слідчим суддею Центрального районного суду м. Миколаєва відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 18.07.2019 року.
Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 11.11.2020 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_4 на 60 діб, до 09.01.2021 року включно.
Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 терміном на 60 діб. В обґрунтування заявленого клопотання прокурор посилається на існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України.
Суд першої інстанції, прийшовши до висновку про необхідність продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивував це рішення тим, що зазначені прокурором ризики є суттєвими, і, як засвідчили обставини, якими обґрунтовується клопотання, їм неможливо запобігти в умовах застосування до ОСОБА_4 будь-якого іншого запобіжного заходу, крім тримання під вартою, а тому суд прийшов до висновку, що матеріали клопотання прокурора містять достатньо обґрунтувань необхідності про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 та неможливості обрати більш м`який запобіжний захід.
Разом з тим, суд вважав, що подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою без призначення альтернативного виду запобіжного заходу може свідчити про порушення, в тому числі, ст.5 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини, тому суд вважав за доцільне визначити останньому розмір застави із врахуванням даних щодо особи обвинуваченого та строку тримання його під вартою.
Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_6 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в їх межах, суд визнає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження № 0000213 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 ..

Колегія суддів апеляційного суду з рішенням суду першої інстанції не погоджується з наступних підстав.

Згідно ч.2 п.2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що, перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Так, в клопотанні про продовження строків застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурор зазначає, що про наявність ризиків також свідчить той факт, що ОСОБА_4 не працює, не має постійного джерела доходів, не має міцних соціальних зв`язків та утриманців, раніше реально відбував покарання у місцях вбавлення волі.

Як слідує із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, педбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 3 років.

Прокурором не вказано в клопотанні і не було доведено в суді, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, переховувався від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджав кримінальному провадженню. В той же час прокурор стверджує, що ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину, передбаченого ст. 125 КК України.

З огляду на те, що на даний момент ст. 125 КК України відноситься до проступку, а не злочину, то викладені прокурором обставини не дають вагомих підстав для продовження тримання під вартою, а тому це є недопустимим.

Враховуючи фактичні обставини кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 та особу обвинуваченого, апеляційний суд вважає, що саме такий запобіжний захід, як домашній арешт з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 7, 376, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.
Ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області від 17 грудня 2020 року, якою клопотання прокурора задоволено, продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_4 до 09 березня 2021 року включно скасувати.
Постановити нову ухвалу. В задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 відмовити.
Обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з 20-00 години до 07-00 години ранку до 09.03.2021 року за адресою: АДРЕСА_1 , з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК:
-не відлучатися із с. Зоря Веселинівського району Миколаївської області без дозволу суду;
-утримуватись від спілкування з потерпілим та свідками;
- повідомляти суд про зміну місця проживання.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Головуючий:

Судді: