Справа № 453/944/20
№ провадження 1-кп/453/145/20
В И Р О К
іменем України

03 листопада 2020 року Сколівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

та обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Сколе Львівської області кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою-спеціальною освітою, розлученого, непрацюючого, депутатом, нотаріусом, адвокатом не являється, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, -

в с т а н о в и в:

Обвинувачений ОСОБА_4 , у порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», у період часу з 06.01.2020 року по 21.07.2020 року неодноразово притягався до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 та ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, за вчинення домашнього насильства по відношенню до свого повнолітнього сина ОСОБА_5 , з яким вони разом проживають, за що отримав адміністративні стягнення у виді штрафів, а також притягався до кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 125 та ст. 126-1 КК України, від якої був звільнений із закриттям кримінальних проваджень у зв`язку із відмовою потерпілого від обвинувачення та у зв`язку із дійовим каяттям. Однак, продовжуючи свої протиправні дії, пов`язані із домашнім насильством по відношенню до свого повнолітнього сина ОСОБА_5 , з яким вони разом проживають, обвинувачений ОСОБА_4 21.07.2020 року, перебуваючи за місцем їх проживання у будинку АДРЕСА_1 , з мотивів явної неповаги до існуючих норм співжиття, на ґрунті неприязних відносин, умисно вчинив фізичне насильство щодо останнього, котре виразилось у нанесенні кулаком правої руки одного удару в обличчя зліва та нанесенні одного удару кулаком правої руки в обличчя справа та призвело до фізичних страждань потерпілого ОСОБА_5 із заподіянням йому легкого тілесного ушкодження, а також умисно вчинив психологічне насильство, котре виразилось у висловлюванні нецензурною лайкою, словесних образах, погрозах та приниженню й призвело до психологічних страждань потерпілого ОСОБА_5 ..

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , після роз`яснення йому змісту ч. 3 ст. 349 КПК України та переконання суду у відсутності сумнівів щодо добровільності позиції обвинуваченого, вину визнав повністю та пояснив, що дійсно неодноразово притягався до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 та ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, а також двічі звільнявся від кримінальної відповідальності, зокрема за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125 та ст. 126-1 КК України, у зв`язку із відмовою потерпілого від обвинувачення та дійовим каяттям. При цьому, усі ці правопорушення стосувалися домашнього насильства по відношенню його повнолітнього сина ОСОБА_5 , з яким вони разом проживають в одному будинку, а суд кожного разу попереджав його про неприпустимість таких дій у подальшому та те, що такі його дії будуть мати ознаки систематичності. Незважаючи на це, він 21.07.2020 року, вживши перед цим спиртні напої, надалі вчинив конфлікт з своїм сином, у ході котрого умисно наніс йому два удари кулаками правої руки по обличчі, а також принижував його, виражався нецензурною лайкою. На даний час він зрозумів значення своїх дій, при обранні йому міри покарання покладається на розсуд суду, однак просить його суворо не карати, так як усвідомив неможливість у подальшому вчиняти будь-якого роду домашнє насильство по відношенню до своїх членів сім`ї.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, інші учасники провадження не оспорюють фактичні обставини справи і судом встановлено, що такі правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, та роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів, а саме про позбавлення їх у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин провадження в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів відносно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються.

На підставі наведеного вище, суд допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчинені ним кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена у судовому засіданні повністю.

Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ст. 126-1 КК України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного та психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до фізичних та психологічних страждань, розладів здоров`я та погіршення якості життя потерпілої особи.

Обтяжуючою вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення обставиною, передбаченою ст. 67 КК України, при обранні йому міри покарання суд вбачає вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння. З приводу такої обставини, як вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, то її суд як обтяжуючу не враховує, оскільки зазначена обставина є кваліфікуючою ознакою, визначеною диспозицією статті 126-1 КК України.

Пом`якшуючою вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення обставиною, передбаченою ст. 66 КК України, при обранні йому міри покарання суд вбачає щире каяття.

При визначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання, на «Д» обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра КНП «Сколівська ЦРЛ» Сколівської РР Львівської області не перебуває, а також той факт, що він повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у скоєному. Суд враховує і те, що обвинувачений не працевлаштований, пенсійного віку не досягнув, як і не має будь-яких пільг, пов`язаних з обмеженням у роботі. У свою чергу, потерпілим ОСОБА_5 у поданій ним 13.10.2020 року на адресу суду заяві за вх. № 4975 висловлено позицію, згідно котрої він при обрання міри покарання обвинуваченому покладається на розсуд суду.

Також, як вбачається із виконаної органом з питань пробації досудової доповіді про обвинуваченого ОСОБА_4 , результати його оцінки показали середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства, а також для окремих осіб.

З урахуванням наведених обставин, суд, під час вирішення питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , виходячи з положень ст. 65 КК України, вважає за доцільне призначити його у межах, установлених санкцією ст. 126-1 КК України, - у виді громадських робіт на певний строк у межах, визначених санкцією зазначеної статті станом на дату вчинення кримінального правопорушення.

Підстав для застосування положень ст. 69 КК України суд не вбачає.

Міру покарання у виді громадських робіт на певний строк суд вважає такою, що відповідає призначеному покаранню, є необхідною і достатньою для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Цивільного позову у даному кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_5 до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяних внаслідок кримінального правопорушення, не заявлено.

Судових витрат на залучення експертів та визнаних речових доказів у даному кримінальному провадженні немає.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376, ч. 2 ст. 394 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України і призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин.

Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_4 до вступу вироку у законну силу не обирати.

Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити засудженому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

З усіх інших підстав вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Сколівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1