Номер провадження: 11-кп/813/2130/20
Номер справи місцевого суду: 522/3250/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.11.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 ,
захисника обвинуваченої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 ,
захисника обвинуваченої ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника адвоката ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 18.09.2020 р. по об`єднаному кримінальному провадженню №0003647 від 06.06.2016 р., №0001262 від 28.03.2016 р., №0002088 від 23.07.2016 р., якою відносно:
ОСОБА_9 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Октємберян Вірменія, громадянки України, офіційно не працевлаштована, з середньою освітою, не заміжня, в силу ст.89 КК України не має судимості, зареєстрована та фактично проживала за адресою: АДРЕСА_1 ,

- обвинуваченої у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.15 п.п.1,6,12,13 ч.2 ст.115, п.п.6,12,13 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.2 ст.187, ч.2 ст.185, ч.3 ст.146 КК України, продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 17.11.2020 р.,

ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Бородіно, Тарутинського району, Одеської області, громадянки України, офіційно не працевлаштованої, не заміжньої, з неповною середньою освітою, проживала без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 вважається такою, що не має судимості,

- обвинуваченої у скоєнні злочинів, передбачених п.п.6,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.2 ст.185 КК України, продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 17.11.2020 р.,

ОСОБА_13 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Рені, Одеської області, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, з середньою освітою, одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , в силу ст. 89 вважається таким, що не має судимості,

-обвинуваченого у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.15 п.п.1, 6, 12 ч.2 ст.115, п.п. 6, 12 ч. 2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146 КК України, продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 17.11.2020 р.,

ОСОБА_11 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Пенджикент, Ленінобадської області, Таджикістан, громадянки України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованої, не заміжньої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимої,

- обвинуваченої у вчинені злочинів, передбачених ч.2 ст.15 п.п. 1, 6, 12 ч.2 ст.115, п.п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.2 ст.187 КК України, продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 17.11.2020 р.,

встановив:
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Зазначеною ухвалою суду першої інстанції продовжено строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 на 60 днів, тобто до 17.11.2020 р.
Відмовлено в задоволенні клопотань сторони захисту про зміну обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 запобіжного заходу на менш суворий вид запобіжного заходу.
Мотивуючи своє рішення, колегія суддів виходила з того, що прокурором доведено та з матеріалів кримінального провадження вбачається обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, санкції яких передбачають покарання у виді довічного позбавлення волі, та інших злочинів. Обставини злочинів, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 свідчать про суспільний інтерес конкретного кримінального провадження, який, з огляду на презумпцію невинуватості, переважає над особистою волею обвинувачених.
Прокурором доведена наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачені, з огляду на тяжкість покарання, яке їм загрожує у випадку доведеності їх вини можуть здійснити дії та спроби переховування від суду, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, оскільки ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 не мають офіційного джерела прибутку, міцних соціальних зв`язків, оспорюють обвинувачення; можуть незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, не відшкодували потерпілим заподіяну шкоду; можуть вчинити інше кримінальне правопорушення з огляду на висунутий їм обсяг обвинувачення, відсутність у обвинувачених офіційного джерела доходів, та отримання такого доходу злочинним шляхом.

Вимоги наведені в апеляційних скаргах та узагальнення доводів осіб, які їх подали.
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 зазначила, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою з таких підстав:
1) судом першої інстанції не взято до уваги, що на протязі року сторона обвинувачення нехтує порядком розгляду санкції та той факт, що додатки, які обґрунтовують клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою ОСОБА_7 не бачила взагалі;
2) судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_7 уже перебувала на домашньому арешті, який не порушувала;
3) за весь час кримінального провадження судом 1-ої інстанції не досліджено жодного доказу, так як прокуратура їх не надає;
4) не враховано, що у ОСОБА_7 наявні міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання та немає судимостей, а також те, що у неї значно погіршилося здоров`я та вона потребує належного обстеження і кваліфікованої медичної допомоги, яку отримати неможливо у ДУ «Одеський слідчий ізолятор».
Посилаючись на такі доводи обвинувачена ОСОБА_7 просила скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою відмовити у продовженні строку тримання під вартою та змінити їй запобіжний захід на домашній арешт.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 зазначив, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою з таких підстав:
1) судом не був здійснений аналіз ризиків, формально зазначених прокурором із урахуванням особливостей даного кримінального провадження та особи обвинуваченого;
2) судом не враховано, що в обґрунтування продовження строку тримання під вартою прокурор заявив про існування ризиків, тяжкість злочину, імовірний вплив на потерпілих та перешкоджання слідству без посилання на докази, які могли б впевнити у законності тривалого утримання під вартою обвинуваченої;
3) судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_7 уже перебувала на домашньому арешті, який не порушувала, тільки після об`єднання кримінальних проваджень її знову узяли під варту не зазначивши доказів, якими порушувався більш м`який, вже обраний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту;
4) обвинувачена знаходиться під вартою тривалий час 4 роки, за цей час суд першої інстанції розглядав тільки питання про доцільність тримання під вартою.
Посилаючись на такі доводи захисник ОСОБА_8 просив скасувати ухвалу суду від 18.09.2020 р. та постановити нову ухвалу, якою відмовити у продовженні строку тримання під вартою ОСОБА_7 , змінити запобіжний захід на більш м`який у вигляді домашнього арешту та звільнити її з-під варти.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції захисником ОСОБА_8 долучено відповідь з Філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Одеській області щодо стану здоров`я обвинуваченої ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_9 зазначив, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою з таких підстав:
1) ОСОБА_9 понад 4 роки перебуває під вартою, однак по теперішній час стадія судового розгляду так і не розпочата, лише формально продовжується запобіжних захід, що істотно порушує її конституційні права і свободи без достатніх на те правових підстав;
2) колегія суддів не врахувала, що ОСОБА_9 має міцні соціальні зв`язки, має постійне місце проживання, раніше не судима, її активна позиція свідчить про намір з`ясувати істину та довести свою невинуватість, у зв`язку з чим вона не має намір переховуватись;
3) ступінь тяжкості інкримінованих ОСОБА_9 кримінальних правопорушень не може бути врахована судом першої інстанції при застосуванні та продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з огляду на положення ст. 62 Конституції України, згідно з якими особа вважається невинуватою доти, доки її вина не буде встановлена обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили;
4) заявлені раніше у кримінальному провадженні ризики на даний час відсутні, оскільки жоден з таких ризиків упродовж тривалого часу не обґрунтовувався стороною обвинувачення та не підтверджувався жодними доказами, а наявні в матеріалах провадження докази вилучені, необхідні судові експертизи проведені та свідки допитані, що вказує на відсутність ризику перешкоджання кримінальному провадженню з боку обвинуваченої.
Посилаючись на такі доводи захисник ОСОБА_10 просив скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 18.09.2020 р. та постановити нову ухвалу, якою відмовити у продовженні строку тримання під вартою ОСОБА_9 та звільнити її з-під варти в залі судового засідання Одеського апеляційного суду.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_11 зазначив, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою з таких підстав:
1) судом не був здійснений аналіз ризиків, формально зазначених прокурором із урахуванням особливостей даного кримінального провадження та особи обвинуваченого;
2) судом не враховано, що в обґрунтування продовження строку тримання під вартою прокурор заявив про існування ризиків, тяжкість злочину, імовірний вплив на потерпілих та перешкоджання слідству без посилання на докази, які могли б впевнити у законності тривалого утримання під вартою обвинуваченої;
3) суд не надав оцінку доказам погіршення стану здоров`я, необхідності проведення обстеження та консультацій в Онкоцентрі ОСОБА_11 ;
4) обвинувачена знаходиться під вартою тривалий час 4 роки, за цей час суд першої інстанції розглядав тільки питання про доцільність тримання під вартою.
Посилаючись на такі доводи захисник ОСОБА_12 просив скасувати ухвалу районного суду та постановити нову ухвалу, якою відмовити у продовженні строку тримання під вартою ОСОБА_11 , змінити на домашній арешт та звільнити її з-під варти.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачена ОСОБА_7 , її захисник ОСОБА_8 , захисник ОСОБА_10 та ОСОБА_12 підтримали свої апеляційні скарги, та просили їх задовольнити.
В свою чергу прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційних скарг, вважає ухвалу суду першої інстанції законною та вмотивованою, та такою, що не підлягає скасуванню.

Заслухавши доповідь судді, думки учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною першою статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Як вбачається з матеріалів провадження, а також копії обвинувального акту, на розгляді в Київському районному суді м. Одеси перебуває об`єднане кримінальне провадження №0003647 від 06.06.2016 року, №0001262 від 28.03.2016 року, №0002088 від 23.07.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчинені злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115, п.п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 146 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 185 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 187 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146 КК України.
Під час судового засідання з розгляду вказаного кримінального провадження ухвалою колегії суддів від 18.09.2020 р. продовжено дію запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 .
При цьому, доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_7 , пов`язані в тому числі, що прокурором нехтується порядок розгляду питання щодо продовження запобіжного заходу, додатки, які обґрунтовують клопотання прокурора до суду та обвинуваченій не додаються.
В свою чергу, відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
При цьому, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Вказана норма не зазначає про обов`язкову наявність клопотання прокурора, а лише зобов`язує суд повторно розглянути питання доцільності такого продовження, тому доводи обвинуваченої ОСОБА_7 є голослівними.
Водночас, згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №4-р/2019 від 13.06.2019 р. (далі - Рішення) зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене ч. 2 ст. 392 КПК України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.
Разом з тим, на час розгляду апеляційної скарги на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 18.09.2020 р., на виконання Рішення будь-яких змін до КПК України, які б визначали процедуру розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції щодо застосування запобіжного заходу під час розгляду кримінального провадження по суті, не внесені.
Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується. Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.
Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.
Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.
Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особам обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.
В свою чергу, апеляційний суд, беручи до увагу обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_11 злочинів, їх кількість та зухвалість, які вчиненні за попередньою змовою групою осіб, повторно, з прямим умислом, спрямовані на заволодіння чужим майном, поєднанні із застосуванням насильства небезпечного для життя і здоров`ю особи, деякі із злочинів направленні на протиправне заподіянні смерті іншій людині, а також можливої міри покарання, яка може їм бути призначена у разі визнання винними (у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років або довічне позбавлення волі), колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки, виходячи з вищевикладеного, є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжують існувати ризики переховування від суду, впливу на потерпілих перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення.
Зважаючи на вищевикладене, а також матеріали провадження апеляційний суд бере до уваги той факт, що ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_11 не заміжні, до затримання не мали офіційного місця працевлаштування та офіційних джерел для існування, що свідчить про відсутність у них міцних соціальних зв`язків.
Окрім того, відповідно до наявних в матеріалах провадження досудових доповідей ОСОБА_9 раніше судима за вчинення умисних корисливих злочинів, хоча й судимість погашена в установленому законом порядку, однак не може вказувати на позитивну тенденцію соціалізації особи у суспільстві, оскільки на даний час притягується до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів, а також злочинів, пов`язаних з посяганням на життя людини, що в тому числі призвело до смерті особи. Також, відомостей про наявність у останньої місця проживання матеріали не містять, місце мешкання зазначене останньою відповідно до рапорту ст. ДОП Ренійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області від 23.04.2020 р. (а.п. 160) взагалі не придатне для проживання. Судом апеляційної інстанції враховано, що у останньої є малолітня дитина 2003 р.н. (а.п. 144), однак інших даних, які б свідчили про міцність соціальних зв`язків, а також відсутності в тому числі ризику переховування від суду, матеріали не містять та захисником не надані.
В свою чергу, будь-яких даних щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , які б також обґрунтовано вказували на обставини, що могли вплинути на можливість застосування відносно останніх більш м`якого запобіжного заходу, матеріали кримінального провадження не містять та захисниками не надано.
Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою застосуванню запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , як судом першої інстанції так і апеляційним судом не встановлено.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_7 щодо значного погіршення стану її здоров`я апеляційний суд приймає до уваги, проте зважаючи на долучену захисником ОСОБА_8 відповідь з Філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Одеській області від 05.11.2020 р. стан здоров`я ОСОБА_7 стабільний, рекомендована консультація ендокринолога. Тобто, будь-яких захворювань, які б вказували на неможливість утримування ОСОБА_7 під вартою, довідка не містить. Більш того, відповідно до неї, останній постійно надається медична допомога різними профільними лікарями на час звернення за такою допомогою. Доказів, які б об`єктивно свідчили про критичний стан обвинуваченої та вказували на обставини, які відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України виключають можливість застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційним судом не встановлено.
Посилання захисника ОСОБА_12 на погіршення стану здоров`я обвинуваченої ОСОБА_11 , апеляційний суд оцінює критично, оскільки захисником також не надано документів щодо стану здоров`я обвинуваченої та будь-яких інших документів, які б об`єктивно свідчили про критичний стан обвинуваченої та вказував на обставини, які відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України виключають можливість застосування відносно ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційним судом не встановлено.
В свою чергу, апеляційний суд зазначає, що надання медичної допомоги, особам взятим під варту здійснюється відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я від 10.02.2012 №239/5/104, відповідно до якого, у разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного перелік та керівництво СІЗО забезпечує своєчасне направлення особи, узятої під варту, на обстеження до обраного лікарем медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.
Таким закладом охорони здоров`я є Філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Одеській області, однак захисником не надано доказів того, що ОСОБА_11 зверталась за медичною допомогою, та їй було відмовлено у наданні такої, або така допомога, якої вона потребує в умовах лікувального закладу вказаного типу не може бути наданою.
Беручи до уваги, вище зазначене, апеляційний суд вважає, що ризики передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КК України щодо здійснення спроб переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, впливу на свідків та потерпілих у кримінальному проваджені, вчинення інших кримінальних правопорушень продовжують існувати.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру вчинених злочинів, судом першої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а відносно обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_11 на даний час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
Апеляційний суд вважає, що тяжкість та обґрунтованість пред`явленого ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 обвинувачення, а також існування ризиків, того, що обвинувачені, які міцних соціальних зв`язків не мають, перебуваючи на волі, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке їм загрожує в разі визнання їх винним у скоєнні інкримінованих злочинів, можуть вчинити спроби переховуватися від суду та незаконно впливати на потерпілих та свідків в кримінальному провадженні, виправдовують продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу, та дають апеляційному суду підстави прийти до висновку про обґрунтованість рішення районного суду про наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинувачених.
Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновок суду про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу обвинувачених у вчиненні ними особливо тяжких злочинів, дають підстави вважати, що на даний час існують зазначені районним судом ризики, які виправдовують подальше тримання обвинувачених під вартою. Застосування до ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки такий запобіжний захід не здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам, забезпечити належну поведінку обвинувачених та виконання ними своїх процесуальних обов`язків.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі, залишити вирок або ухвалу без змін.
Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12 , захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , обвинуваченої ОСОБА_7 підлягають залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_11 залишенню без змін.
При цьому, колегія суддів вкотре знаходить слушними доводи апеляційних скарг захисників щодо тривалого судового розгляду кримінального провадження, під час якого обвинувачені постійно перебувають під вартою.
Так, апеляційний суд вважає за необхідне звернути особливу увагу районного суду на положення ст. 8 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року та приписи ст.ст. 28 та 318 КПК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 28 КПК України, кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.
Водночас ч. 1 ст. 318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.
Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.
У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.
Аналіз наданих апеляційному суду копій матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , пояснень обвинуваченої ОСОБА_7 , захисників та прокурора, свідчить про те, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду першої інстанції досить тривалий час, протягом якого обвинувачені тримаються під вартою, але судовий розгляд не розпочатий по суті обвинувального акту та остаточне рішення не прийнято.
Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ч. 4 ст. 28 та ч. 1 ст. 318 КПК України тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, у зв`язку із чим вважає за необхідне повторно звернути увагу районного суду на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 194, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,
ухвалив:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12 , захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 18.09.2020 р., якою відносно ОСОБА_9 , обвинуваченої у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.15 п.п.1,6,12,13 ч.2 ст.115, п.п.6,12,13 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.2 ст.187, ч.2 ст.185, ч.3 ст.146 КК України, ОСОБА_11 , обвинуваченої у вчинені злочинів, передбачених ч. 2 ст.15 п.п.1,6,12 ч.2 ст.115, п.п.6,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.2 ст.187 КК України, ОСОБА_7 , обвинуваченої у скоєнні злочинів, передбачених п.п.6,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.2 ст.185 КК України, застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 17.11.2020 р. залишити без змін.
Повторно звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків розгляду зазначеного кримінального провадження відповідно до вимог ст. 28 КПК України.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4