Житомирський апеляційний суд
Справа №274/4431/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія п.п.4, 6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.2 ст.263 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2020 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
законного представника

обвинуваченого ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в залі суду в м.Житомирі матеріали кримінального провадження №274/4431/18 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 та діючої в його інтересах захисника ОСОБА_11 , з доповненнями захисника ОСОБА_8 , на вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 07 червня 2019 року відносно

ОСОБА_10 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.4, 6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.2 ст.263 КК України, -

в с т а н о в и в:
цим вироком ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п.4,6 ч.2 ст.115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років.
Визнано винним ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.
Визнано винним ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.263 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
Остаточне покарання ОСОБА_10 призначено в порядку ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 14 років.
Запобіжний захід ОСОБА_10 до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.

Строк покарання ОСОБА_10 обчислено з 19.05.2018, зарахувавши строк попереднього ув`язнення за період з 19.05.2018 по 07.06.2019 включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 : завдану матеріальну шкоду у розмірі 23472 грн. 50 коп.; 5000 грн. витрат на правову допомогу та моральну шкоду у розмірі 300 000 грн.
Арешт накладений на майно, вилучене в ході досудового розслідування скасовано.
Стягнуто з ОСОБА_9 судові витрати за проведення судових експертиз: судово-дактилоскопічної № 1/2-235 від 18.06.2018 у розмірі 715 грн.; судово-дактилоскопічної №1/2-237 від 19.06.2018 у розмірі 1144 грн.; судово-дактилоскопічної №1/2-234 від 18.06.2018 у сумі 715 грн.; судово-дактилоскопічної №1/2-236 від 20.06.2018 у сумі 1287 грн.; судово-трасологічної №1/484 від 11.07.2018 у сумі 3432 грн.; експертизи холодної зброї №1/4-186 від 12.07.2018 у розмірі 1001 грн.; судово-товарознавчої №832/837/838/839/840/841/842/18-25 від 23.06.2018 у розмірі 4004 грн.; молекулярно-генетичної №19/10-2/259-СЕ/18 від 06.07.2018 у розмірі 10328 грн. 41 коп.; молекулярно-генетичної №19/10-2/260-СЕ/18 від 08.08.2018 у розмірі 7985 грн. 17 коп.
Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, 16 травня 2018 у ОСОБА_12 виник злочинний умисел на заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, та умисне вбивство ОСОБА_13 з корисливих мотивів та особливою жорстокістю. Реалізуючи свій злочинний умисел, в цей же день, не пізніше 15 години 40 хвилин, ОСОБА_14 , заздалегідь взявши з собою змінний одяг та ніж, прийшов до домоволодіння ОСОБА_13 , яка в цей час знаходилась за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 . Під приводом здійснення телефонного дзвінка, ОСОБА_14 зайшов до квартири ОСОБА_15 , де з метою здійснення розбійного нападу із застосуванням насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої та її умисного вбивства, в коридорі квартири дістав з рюкзака невстановлений слідством ніж. Тримаючи ніж у руці, ОСОБА_14 підійшов до ОСОБА_13 та з великою силою прикладання наніс їй вказаним ножем не менше дванадцяти ударів в область грудної клітки з пошкодженням внутрішніх органів - печінки та правої легені, завдавши останній сильного фізичного болю. В ході вчинення розбійного нападу на ОСОБА_13 та умисного протиправного заподіяння смерті останній з корисливих мотивів та діючи з особливою жорстокістю, ОСОБА_14 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи №273 від 02.07.2018, заподіяв ОСОБА_13 множинні колото - різані поранення грудної клітки з пошкодженням внутрішніх органів (печінки, правої легені), з розвитком гострої крововтрати, а саме: рани грудної клітки, раньовий канал якої проникає в праву плевральну порожнину та черевну порожнину з ушкодженням правої легені, діафрагми та печінки, темно-червона рідка кров в порожнинах серця та великих судинах, правій плевральній порожнині та черевній порожнині, набряк мозкових оболонок, набряк легень, малокрів`я внутрішніх органів, - що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя та мають причинний зв`язок зі смертю. Крім того, спричинивши при цьому потерпілій тілесні ушкодження в ділянці вуха, обох кистей, обличчя, попереку, що відносяться до легких тілесних ушкоджень та причинного зв`язку зі смертю не мають. Смерть ОСОБА_13 настала від множинних колото-різаних поранень грудної клітки з пошкодженням внутрішніх органів - печінки та правої легені та розвитком гострої внутрішньої крововтрати. Переконавшись, що потерпіла не подає ознак життя, ОСОБА_14 , діставши з шафи ганчірки, якими обмотав нижні кінцівки ОСОБА_13 , перетягнув тіло потерпілої у іншу кімнату квартири, де надалі, шляхом перевертання тіла, загорнув потерпілу у килим, який лежав на підлозі. Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на заволодіння чужим майном, ОСОБА_14 оглянув приміщення квартири ОСОБА_13 та умисно заволодів її майном, а саме:
- ноутбуком в комплекті з блоком живлення торгівельної марки фірми виробника разом з назвою модельної конфігурації «HP Pavilion 15-n011sr (F2V54EA) Silver», вартістю 6 333 гривні 33 копійки;
- бездротовим сенсорним оптичним маніпулятором (мишкою) до комп`ютерної техніки торгівельної марки фірми виробника разом з назвою модельної конфігурації «Defender Magnifico ММ-525 Nano (52525) Black), вартістю 245 гривень 47 копійок;
- побутовим електричним феном торгівельної марки фірми виробника разом з назвою модельної конфігурації «Maestro MR-213 Red», вартістю 340 гривень 80 копійок;
- побутовим автоматичним стабілізатором напруги релейного типу, торгівельної марки фірми виробника разом з назвою модельної конфігурації «Luxeon AVR-500D White», вартістю 477 гривень 00 копійок;
- Wi-Fi роутером, торгівельної марки фірми виробника разом з назвою модельної конфігурації «Huawei HG532e White», вартістю 260 гривень 00 копійок;
- TV тюнером торгівельної марки фірми виробника разом з назвою модельної конфігурації «Star Track SR-55X Silver», вартістю 394 гривень 29 копійок;
- електричним компресорним інгалятором, спорядженого тканинною сумкою чохлом, торгівельної марки фірми виробника разом з назвою моделі «Omron Соmр ATR СХ pro NE-C18/EN», вартістю 1 918 гривень 80 копійок;
- золотим ланцюжком 583 проби, загальною вагою 1,92 грам, вартістю 1 211 гривень 16 копійок;
- золотим хрестиком 585 проби, загальною вагою 1,13 грам, вартістю 715 гривень 27 копійок;
- грошовими коштами в сумі 960 гривень, а всього, ОСОБА_14 заволодів майном потерпілої на загальну суму 12 856 гривень 12 копійок.
Крім того, взимку 2018, у лісосмузі району Загребелля м.Бердичів, Житомирської області, ОСОБА_14 знайшов металевий кастет, який з метою утримання та володіння холодною зброєю для самозахисту, привласнив, при цьому достовірно знаючи, що незаконне поводження зі зброєю є кримінально караним діянням. ОСОБА_14 , не маючи передбаченого законом дозволу, вказаний кастет зберігав та постійно носив з собою по м.Бердичів, Житомирської області, в одному з відділень свого рюкзаку до часу фактичного затримання працівниками поліції о 16 год. 00 хв. 19 травня 2018 року. У цей же день та час працівниками поліції у ОСОБА_10 , в одному з відділень його особистого рюкзаку виявлено зазначений кастет, який згідно висновку №1/4-186 від 12.07.2018 є різновидом холодної зброї ударно-дробильної дії, який виготовлений саморобним способом.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 просить скасувати вирок суду першої інстанції, як незаконний, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
При цьому, зазначає, що в ході судового слідства був допитаний свідок ОСОБА_16 , який показав, що він також був 16.05.2018 р. близько 16.00 год. у будинку потерпілої ОСОБА_13 , де на полу в коридорі знаходився її труп, бачив ніж, що знаходився у відрі з водою. Свідок показав, що ОСОБА_10 витирав підлогу від крові, збирав речі, гроші. З квартири померлої пішов не відразу, оскільки злякався ОСОБА_17 , хоча той йому не погрожував. Проте, коли йшли з місця події, то саме він від`єднав шнур стаціонарного телефону за місцем поживання ОСОБА_13 , також він допомагав переносити тіло ОСОБА_13 з коридору до кімнати, шукати матеріальні цінності в шафі, серванті. До того ж про вказану подію свідок розказав сестрі лише через три дні.
Під час судового слідства та дослідження матеріалів справи, встановлено, що 19.05.2018 року проведено огляд місця події за адресою: АДРЕСА_2 . Під час огляду було вилучено відрізок килима (конверт №1) та відрізок килима (у стороні, де знаходився труп ОСОБА_18 , конверт №2), а також у обвинуваченого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_16 були відібранні зразки букального епітелію.
За результатами дослідження даних доказів було надано висновок експерта від 27.09.2018 року №19/10-1/270-СЕ/18. За висновками вказаної біологічної експерті встановлено, що (п.3) генетичні ознаки слідів крові, виявлені на відрізку килима, умовно позначеному «1» (об`єкт №1) не збігаються з генетичними ознаками зразків букального епітелію підозрюваного ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_16 і належать невстановлені особі жіночої генетичної статті. Походження слідів крові в об`єкті №1 від ОСОБА_10 та ОСОБА_16 виключаться.
Проте за результатами як досудового, так і судового слідства не було встановлено особу, якій належать дані зразки.
Згідно висновку експертизи від 08.08.2018 №10/10-2/260-СУ (стр.8-14) генетичні ознаки клітин, виявлені на вільному кінці телефонного кабелю змішані, містять генетичні ознаки більше ніж двох осіб та можуть бути придатними для порівняльного аналізу, збігаються з генетичними ознаками ОСОБА_13 та не збігаються з генетичними ознаками зразків букального епітелію ОСОБА_10 . Тоді як зазначене вище, саме свідок ОСОБА_16 від`єднував шнур стаціонарного телефону.
Згідно експертного висновку від 06.07.2018 №19/10-2/259 - СЕ18: на вирішення експертизи поставлені питання: чи можливо встановити генетичні ознаки (ДНК - профілі) зі зразків крові ОСОБА_13 , чи можливо встановити генетичні ознаки (ДНК 4 профілі) з букального епітелію ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_16 . За висновком експерта встановлено генетичні ознаки (ДНК-профілі) зразків букального епітелію ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_16 - даний висновок нічим не спростований.
Наступна експертиза - імунологічна №601 від 18.06.2018 р., за якою проведено судово-медичну експертизу зразків крові ОСОБА_10 та ОСОБА_16 . За вказаним висновком: при судово-цитолочному дослідженні піднігтівого вмісту рук трупа ОСОБА_13 знайдена кров та поодинокі епітеальні клітини, статева належність яких не встановлена в зв`язку з деструктивними змінами в ядрі, не виключає походження даної крові та клітин самої ОСОБА_13 .. Походження крові ОСОБА_10 та ОСОБА_19 виключається.
За свідченнями свідків, висновками експертів, проведеними слідчими експериментами, залишилося не з`ясованим: за дослідженими судом відео із камер спостереження встановлено, що 17.05.2018 року ОСОБА_20 разом із ОСОБА_21 прямують до ломбарду та здають речі, які були взяті із місці події.
Також, є суперечності в показаннях свідка ОСОБА_22 , про те, що 16.05.2018 обвинувачений ОСОБА_10 віддав йому ноутбук, проте за 2-3 дні до цього він вже телефонував і говорив про те, що в нього вже є ноутбук. Отримавши вказаний ноутбук, на якому була пляма схожа на кров, свідок ОСОБА_22 відразу його перешив.
Посилаючись на зазначене, вважає, що достовірно не встановлено всі обставини та учасники даної події.
Крім того, звертає увагу на те, що ОСОБА_10 проживає разом із матір`ю ОСОБА_9 та сестрою. По місцю проживання та навчання характеризується позитивно, є неповнолітнім, можливо це і пояснює його суперечність і під час судового слідства: спочатку визнав вину, а потім замкнувся в собі та заперечив свою вину.
В доповненнях до апеляційної скарги адвоката ОСОБА_11 , захисник ОСОБА_8 , діюча в інтересах обвинуваченого, також просить скасувати вирок суду першої інстанції, як незаконний, та направити провадження на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. При цьому, звертає увагу, що суд першої інстанції поклав в основу обвинувачення серед інших доказів відомості, що містились у експертних висновках, показах свідків, слідчому експерименті за участю обвинуваченого та свідка ОСОБА_16 , однак поза увагою суду залишилися нез`ясованими та неперевіреними обставини, які можуть вплинути на кваліфікацію та доведеність інкримінованого обвинуваченому правопорушення.
Зазначає, що судом першої інстанції не було досліджено в судовому засіданні відеозапис слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_10 , в якому він детально показував механізм нанесення тілесних ушкоджень потерплій та розповідав про обставини злочину. Так, обвинувачений зазначав та показував на манекені, що наносив ОСОБА_23 удари ножом в область шиї. При цьому, обвинувачений показував на манекені, що ОСОБА_23 , після другого удару впала головою до виходу (тобто на обвинуваченого) на бік, правою стороною доверху, після чого ОСОБА_10 наніс ще один удар ножем в ділянку шиї. Удари ножем в спину та бік не наносив. Аналогічні покази ОСОБА_10 надавав і на досудовому слідстві, зафіксовані в протоколі допиту.
Разом з цим, покази, зазначені в слідчому експерименті відрізняються від характеру завдання тілесних ушкоджень, що зазначено також в експертному висновку №360, в якому вказано, що спричинення тілесних ушкоджень за обставин, які вказані в протоколі слідчого експерименту від 18.06.2018, може відповідати частково. Таким чином, ці розбіжності ставлять під сумнів звинувачення, що саме ОСОБА_10 вчинив даний злочин.
Також, звертає увагу, що проведений на території домоволодіння - приміщення квартири АДРЕСА_3 та по АДРЕСА_4 18 червня 2018 року слідчий експеримент є недопустимим доказом, так як здобутий незаконним шляхом. При цьому, зазначає, що в даному випадку невідкладного випадку не було і слідчий або прокурор повинні були звернутися до суду та отримати відповідну ухвалу до початку проведення слідчого експерименту. Проте, така ухвала була прийнята слідчим суддею Богунського районного суду м.Житомира лише 21.06.2018, відповідно до якої визнано правомірним проведений 16 червня 2018 року слідчий експеримент.
Крім того, наголошує, що судом першої інстанції не перевірено численні факти, викладені в експертних висновках, що на місці злочину наявні сліди та відбитки невідомих осіб, як чоловічої так і жіночої статі. Так, у висновку експерта №1/2-237 від 19.06.2018 вказано, що слід папілярного узору долонної поверхні руки, який вилучений на місці злочину, придатний для ідентифікації та залишений невідомою особою. У висновку експерта №1/2-237 від 19.06.2018 зазначено, що для ідентифікації сліду долоні руки на фрагменті частини підлоги, вилученої під час огляду місця події, необхідно провести трасологічне дослідження, що зроблено не було. У висновку експертизи №19/10-1 /270-СЕ від 27.09.2018 вказано, що на відрізку килима (об`єкт №1) встановлено генетичні ознаки слідів крові, які належать невстановленій особі жіночої генетичної статі. В цьому ж експертному висновку (об`єкт № 14) вказано, що на зворотній поверхні середньої частини вільного краю відрізку килиму виявлено генетичні ознаки клітин, які належать невстановленій особі чоловічої генетичної статі. При цьому, звертає увагу, що саме в цей килим був загорнутий труп ОСОБА_24 .
Як доказ умислу ОСОБА_10 у нападі з метою заволодіння чужим майном, суд першої інстанції посилається на протокол огляду предметів від 25.06.2018, а саме мобільного телефону ОСОБА_10 . В своїх поясненнях ОСОБА_10 вказує на те, що умислу на заволодіння майном ОСОБА_23 в нього не було, дії, направлені на вбивство виникли раптово, в процесі конфлікту. Вважає, що в даному випадку протокол огляду предметів від 25.06.2018 року, а саме переписка в телефоні обвинуваченого ОСОБА_10 , є втручанням у приватне спілкування, для якого обов`язково потрібна відповідна ухвала суду. Рахує, що оскільки в судовому засіданні стороною обвинувачення не представлена ухвала слідчого судді про надання дозволу на тимчасове обмеження прав обвинуваченого, керуючись ст.87 КПК України, необхідно визнати дані докази недопустимими, у зв`язку з чим, виключити їх з переліку доказів. Як наслідок, обвинувачення ОСОБА_10 за ч.4 ст.187 КК України є неправомірним і в цій частині він повинен бути виправданий.
Вважає, що судом першої інстанції неправомірно задоволено цивільний позов потерпілої. Так, до позовної заяви, в якості доказів завданих матеріальних збитків, потерпілою було надано чек від 21.08.2018 року на купівлю води, горілки та вина на суму 1577 грн, який судом першої інстанції взятий до уваги при визначенні розміру матеріальної шкоди. Проте, даний чек є неналежним доказом, так як не доводить, що саме потерпіла купувала даний товар і дана покупка перебуває в причинно-наслідковому зв`язку з даним злочином. Також, суд першої інстанції неправомірно стягнув на користь потерпілої витрати на правову допомогу.
Суд першої інстанції незаконно не притягнув в якості співвідповідача батька обвинуваченого - ОСОБА_25 і стягнув тільки з матері обвинуваченого - ОСОБА_9 завдану матеріальну та моральну шкоду. Не перевірено чи має ОСОБА_10 майно для відшкодування шкоди.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 просить пом`якшити йому міру призначеного покарання, вважаючи його надто суворим. Посилається на свій молодий вік, те, що не виправдовує себе та не знімає з себе провини. Просить належно врахувати всі пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини, та застосувати при призначенні покарання норми ст.69 КК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги з доповненнями подані захисниками, пояснення потерпілої, яка просила відмовити в задоволенні апеляційних скарг, думку прокурора, яка просила вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг та доповнення до них, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Висновки суду першої інстанції про доведеність висунутого ОСОБА_10 обвинувачення, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків інкримінованих останньому кримінальних правопорушень, форми вини і мотивів їх вчинення, та про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за п.п.4, 6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.2 ст.263 КК України, апеляційний суд вважає обґрунтованими, оскільки вони відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються зібраними, перевіреними та належно оціненими судом першої інстанції доказами.
Апеляційні доводи викладені захисниками обвинуваченого - адвокатами ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , в частині непричетності ОСОБА_10 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого п.п.4, 6 ч.2 ст.115 КК України, та відсутності в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, є необґрунтованими і спростовуються наявними у справі доказами.
Так, в ході судового розгляду в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_10 , на початку судового розгляду свою вину визнав частково, а саме визнав умисне вбивство та заперечував проти розбійного нападу і носіння кастету, позовні вимоги потерпілої не визнав і відмовився від надання показань. На при кінці судового слідства обвинувачений змінив свою позицію і свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.4, 6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.2 ст.263 КК України та цивільний позов не визнав, скористався наданим йому ст.63 Конституції України правом та відмовився від дачі показань.
В апеляційні скарзі обвинувачений ОСОБА_10 , хоча і просив пом`якшити йому покарання із застосуванням положень ст.69 КК України, проте в судовому засіданні апеляційного суду просив задовольнити апеляційні скарги своїх захисників, знову відмовившись від дачі відповідних показань. При цьому обвинувачений ОСОБА_10 відмовився від виступу в судових дебатах та в праві скористатися останнім словом.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що показання обвинуваченого ОСОБА_10 є непослідовні, а його позиція щодо висунутого обвинувачення є способом захисту з метою уникнення відповідальності.
Разом з тим, як вважає апеляційний суд, висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.4, 6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.2 ст.263 КК України, ґрунтуються на зібраних у справі й детально досліджених в судовому засіданні доказах в їх сукупності та взаємозв`язку.
Зокрема такі висновки підтверджуються: показаннями свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_26 , ОСОБА_22 , ОСОБА_27 та ОСОБА_28 .
Так, як убачається з показань свідка ОСОБА_16 , будучи допитаним у судовому засіданні суду першої інстанції, останній пояснив, що 16.05.2018 після 16 год. йому зателефонував на мобільний телефон зі стаціонарного номеру ОСОБА_10 , якого знає з дитинства, до даних подій вони були приятелями, та попросив йти до його сусідки, яку він також знав. Із цією сусідкою товаришувала матір обвинуваченого. Коли прийшов, хвіртка була закрита на мотузок. Підійшов до будинку, постукав у двері, зайшовши у середину побачив на полу у коридорі тіло сусідки та обвинуваченого, який показав ніж, що знаходився у відрі з водою у коридорі. З шафи ОСОБА_10 взяв куртку та накрив нею жінку, там же знайшов інгалятор, електропривід, ланцюжок з хрестиком, фен. Біля холодильника знайшов 900 грн., які забрав, з сумочки потерпілої близько 100 грн., у портфель поклав ноутбук, роутер та інше. У його присутності ОСОБА_10 від крові витирав підлогу, стіну, двері, збирав речі, щодо причин вчиненого пояснив, що комусь винен 10000 грн. Після чого, обвинувачений перетягнув тіло у вітальню, завернув у килим, туди ж кинув ганчірки. У обвинуваченого була із собою змінна одежа. Складний ніж ОСОБА_10 забрав із собою. Обвинувачений просив, щоб нікому нічого не розповідав. Оскільки вони не змогли відкрити двері, він виліз у вікно та відкрив двері ОСОБА_10 , надалі закрили двері на ключ. З квартири померлої відразу не пішов, оскільки злякався обвинуваченого, хоча останній не погрожував. Про ці події розповів на третій день сестрі. Після затримання обвинуваченого працівниками поліції, йому на сторінку у соцмережах прийшло повідомлення з погрозами від ОСОБА_10 .
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що показання свідка ОСОБА_16 є послідовними, перевірялися в ході досудового розслідування шляхом проведення відповідного слідчого експерименту 19.05.2018, протокол якого складено з дотриманням вимог ст.ст.104, 105, 223, 240 КПК України, який є допустимим доказом у справі, належно досліджений судом першої інстанції та обґрунтовано покладений в основу вироку як доказ вини обвинуваченого ОСОБА_10 .
Апеляційні твердження захисника, що свідок ОСОБА_16 допомагав переносити труп, шукати матеріальні цінності та про вчинений злочин розповів лише через 3 дні, не є безумовними доводами на заперечення вини обвинуваченого ОСОБА_10 . Апеляційний суд, при цьому враховує, що на час вчинення кримінального правопорушення свідок ОСОБА_16 був неповнолітнім. З його показань, про вбивство ОСОБА_13 він дізнався, коли прийшов на прохання ОСОБА_10 до помешкання загиблої, від побаченого злякався. Про намір ОСОБА_10 вчинити злочин обізнаний не був. Майном ОСОБА_13 не заволодівав. Апеляційний суд бере до уваги, що завдяки саме повідомленню (т.2 а.с.129) свідка ОСОБА_29 правоохоронному органу, стало можливим розкриття кримінального правопорушення пов`язаного із розбоєм та вбивством ОСОБА_13 .
Показання свідка ОСОБА_16 не мають суперечностей, також узгоджуються і з іншими доказами вини обвинуваченого, наявними в матеріалах кримінального провадження. Аналіз вище наведених показань свідка ОСОБА_16 не викликає сумнівів у їх достовірності. Наведені з цього приводу апеляційні доводи є необґрунтованими.
В суді першої інстанції було допитано свідка ОСОБА_26 , який підтвердив показання свідка ОСОБА_16 та пояснив, що був присутній при тому, як останній в присутності своєї сестри в її помешканні в травні 2018 близько 18 год. повідомив йому, що ОСОБА_10 вбив сусідку. ОСОБА_16 розповів, що йому зателефонував ОСОБА_10 і попросив прийти до вказаної сусідки, коли прийшов, то побачив там у відрі ніж, ОСОБА_10 забрав з квартири вбитої речі: ноутбук і тюнер, вони виходили з квартири вбитої через вікно, сказав, що ОСОБА_10 на вбивство спонукало потреба у грошах. ОСОБА_16 бачив тіло вбитої і перелякався, він розповідав, що був у квартирі 30-40 хв., спочатку був шокований, а ОСОБА_10 прибирав у будинку. Свідок ОСОБА_26 порадив ОСОБА_16 звернутись до поліції.
Суд першої інстанції також взяв до уваги показання свідка ОСОБА_22 , який заначив, що у травні 2018 ОСОБА_10 позичив у нього кошти у сумі 5000 грн. строком на два тижні, обіцяв повернути 6000 грн. Через тиждень-півтора, а саме за два дні до 16.05.2018, обвинувачений зателефонував та запропонував ноутбук у рахунок боргу, на що він погодився. 16.05.2018 після 16 год. при зустрічі ОСОБА_10 , який приходив з невідомим хлопцем, передав йому ноутбук. Останній був у пилу, на кришці була пляма, схожа на кров, він мав одну програму «скайп». Ноутбук він перешив, а наступного дня приїхали працівники поліції та вилучили його. В обвинуваченого бачив портфель, інших речей не бачив. В його присутності ОСОБА_10 курив коноплю, щодо вживання ним інших наркотичних засобів невідомо.
На думку апеляційного суду, показання свідка ОСОБА_22 , щодо меж досліджуваних питань, є повними, протиріч не мають, з цього приводу наведені апеляційні доводи є безпідставними.
Згідно до показань допитаного в суді першої інстанції свідка ОСОБА_27 , у нього з обвинуваченим є спільний знайомий ОСОБА_28 . У 2018 році, точної дати не пам`ятає, до нього прийшов ОСОБА_28 разом з ОСОБА_10 , який чекав на вулиці, та попросив здати до ломбарду золотий ланцюжок з хрестиком. Він за своїм паспортом здав золоті прикраси до ломбарду, отримавши близько 4 тис. грн., які віддав ОСОБА_28 , звідки золоті прикраси не запитував.
В свою чергу, допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_28 зазначив, що знайомий з ОСОБА_10 з дитинства, знаходились в одній компанії, разом вживали алкогольні напої, кілька разів палили марихуану, ОСОБА_10 допомагав йому на будівництві. В ході спілкування обвинувачений розповідав, що має фінансові проблеми, що винен комусь гроші і йому погрожують, хто саме не розповідав. У свого знайомого позичав 10000 грн. та віддав ОСОБА_10 , який їх не повернув. ОСОБА_10 розповідав про ідею забрати у когось телефон, щоб віддати борг. Час від часу ОСОБА_10 ночував у нього на подвір`ї в альтанці. Повідомив, що у нього є золотий ланцюжок з хрестиком, який треба здати у ломбард, щоб отримати гроші. Оскільки у свідка паспорта із собою не було, вони зайшли до ОСОБА_27 , який погодився здати прикраси у ломбард. Гроші віддали ОСОБА_10 . На території його подвір`я працівники поліції знайшли речі, які заховав обвинувачений: роутер, фен, пристрій для інгаляції, коли саме невідомо.
Аналізуючи у взаємозв`язку показання свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_22 , ОСОБА_27 та ОСОБА_28 , апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_10 складу кримінального правопорушення, передбаченого п.п.4, 6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України, оскільки вище наведеними показаннями свідків встановлено, що обвинувачений мав певні боргові зобов`язання, завчасно до вчинення злочину з`ясовував можливість повернення боргу за рахунок викраденого майна (що стосується ноутбуку), йдучи до ОСОБА_13 взяв з собою ніж та змінний одяг, відшукав та заволодів цінним майном загиблої, після вчинення вбивства намагався приховати сліди злочину. Тобто, діями ОСОБА_10 підтверджується, що обвинувачений завчасно готувався до вчинення нападу на ОСОБА_13 та її вбивства саме з корисливих мотивів, а тому апеляційні доводи сторони захисту та позиція обвинуваченого ОСОБА_10 про вбивство останнім ОСОБА_13 внаслідок раптово виниклих неприязних відносин є неспроможною, оцінюється як спосіб захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності за більш суворою нормою кримінального закону.
Крім того, винність обвинуваченого ОСОБА_10 опосередковано підтверджується й іншими доказами, які були досліджені в суді першої інстанції, викладені у вироку та яким була надана належна оцінка, а саме: протоколом огляду місця події від 19.05.2018, який проводився за місцем проживання ОСОБА_10 , з відповідною фототаблицею до нього, в ході якого вилучено одяг ОСОБА_10 (т.2 а.п.110-126); рапорту оперативного чергового Бердичівського ВП ГУНП у Житомирській області від 19.05.2018, згідно якого 19.05.2018 об 11.35 надійшло повідомлення від ОСОБА_16 зі служби 102 про те, що 16.05.2018 о 15.30 за адресою АДРЕСА_2 ОСОБА_10 вбив свою сусідку (т.2 а.п.129); протоколом огляду місця події від 19.05.2018, проведеного за адресою: АДРЕСА_2 з відповідною фототаблицею до нього (т.2 а.п.133-173); протоколом огляду місця події від 19.05.2018, що проводився за адресою: АДРЕСА_5 з відповідною фототаблицею до нього, в ході якого було вилучено ноутбук марки НР чорно-синього кольору, серійний номер 5CD3365QHN, зарядний пристрій до ноутбука марки НР моделі «РРР009А», безпровідну мишку чорного кольору «defender» (т.2 а.п.184-192); протоколом огляду місця події від 19.05.2018, що проводився у приміщенні Бердичівського ВП ГУНП у Житомирській області та в ході якого неповнолітнім ОСОБА_16 добровільно видано одяг (т.2 а.п.228-233); протоколом огляду місця події від 20.05.2018, який проводився у приміщенні секційної зали Бердичівського моргу, де проводилось дослідження трупа ОСОБА_13 (т.2 а.п.235-244); висновком експерта №1/2-237 від 19.06.2018 (т.3 а.п.6-19); висновком експерта №1/2-234 від 18.06.2018 (т.3 а.п.21-30); висновком експерта №1/2-236 від 20.06.2018 (т.3 а.п.32-49); висновком експерта №1/1-484 від 11.07.2018 (т.3 а.п.51-62); висновком експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи №832/837/18-25…838-842/18-25 від 23.06.2018 (т.3 ап.64-77); висновком експерта №157ц від 06.07.2018 щодо «Висновку експерта-імунолога» №601 від 18.06.2018 (т.3 а.п.78-81); висновком експерта №19/10-2/259-СЕ/18 від 06.07.2018 (т.3 а.п.82-98); висновком експерта №19/10-2/260-СЕ/18 від 08.08.2018 (т.3 а.п.100-109); висновком експерта №273 від 02.07.2018 трупа потерпілої ОСОБА_13 (т.3 а.п.111-113); висновком експерта №131 від 31.07.2018, проведеного на підставі даних судово-медичної експертизи трупа гр. ОСОБА_13 , даних додаткових методів досліджень, приймаючи до уваги обставини справи (т.3 а.п.114-115); висновком судово-психіатричного експерта №205-2018 від 26.06.2018 щодо неповнолітнього ОСОБА_10 , 2001р.н. (т.3 а.п.117-119); висновком експерта №1/2-235 від 18.06.2018 (т.3 а.п.144); висновком експерта №1/4-186 від 12.07.2018, згідно якого представлений для дослідження об`єкт, який був вилучений в ході особистого обшуку ОСОБА_10 є різновидом холодної зброї ударно-дробільної дії - кастетом, який виготовлено саморобним способом (т.3 а.п.1-4); протоколом огляду місця події від 21.05.2018, що проводився у приміщенні службового кабінету №24 Бердичівського ВП ГУНП у Житомирській області, в ході якого оглянуто мобільний телефон ОСОБА_16 «Homtom HT-17», виданий останнім добровільно, з відповідною фототаблицею (т.3 а.п.157-162); протоколом огляду місця події від 21.05.2018, що проводився за ухвалою слідчого судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 21.05.2018 за адресою: вул.Львівська 26 м.Бердичів, в ході якого було вилучено: фен червоно-сірого кольору «Маестро MR13»,серійний номер с7, стабілізатор напруги в корпусі сірого кольору «Luxeroi AUR500, роутер з написом «Укртелеком» марки «Huawei» серійний номер Т9ESB, ТВ тюнер в корпусі сріблястого кольору марки «SNAR-TRACK SR-55Х» з номером 1340139, сумку - чехол темно-синього кольору всередині якої знаходився інгалятор білого кольору марки «OMROA» (т.3 а.п.164-171); ухвалою слідчого судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11.07.2018 про визнання правомірним проведений під час затримання 19.05.2018 особистий обшук ОСОБА_10 (т.3 а.п.177); відповіддю ломбардного відділення ПТ «Ломбард «Заставно-Кредитний Дім» №1094/5 від 30.05.2018, згідно якого ОСОБА_27 17.05.2018 здав до ломбарду золоті ланцюжок та хрестик (т.3 а.п.200); висновком експерта №601 від 18.06.2018 (т.3 а.п.214); протоколом тимчасового доступу до речей та документів від 15.06.2018 з описом речей, які було вилучено: СД-диск з відеозаписом з ПТ «Ломбард «Заставно-Кредитний Дім» (т.3 а.п.221-224); протоколом огляду предметів від 30.07.2018, а саме інформація щодо вхідних та вихідних телефонних з`єднань абонентського номеру НОМЕР_1 (т.4 а.п.20-21); протоколом огляду місця події від 21.06.2018, яким є відкрита ділянка місцевості, в ході якого обвинувачений ОСОБА_10 показав де спалив свій одяг зі слідами крові та викинув ніж знаряддя злочину (т.4 а.п.24-29); протоколом огляду предметів від 25.06.2018, а саме мобільного телефону ОСОБА_10 , згідно якого наявна переписка обвинуваченого ОСОБА_10 із свідком ОСОБА_22 , з якого вбачається потреба обвинуваченого в коштах (т.4 а.п.30-33); протоколом огляду предмету від 27.06.2018, а саме відеозапису за 17.05.2018 з камери відеоспостереження з ПТ «Ломбард «Заставно-Кредитний Дім» (т.4 а.п.34-37); висновком експерта №360 від 23.07.2018, згідно якого, враховуючи локалізацію та характер виявлених тілесних ушкоджень, спричинення їх за обставини, які вказані в ухвалі суду не виключається можливим, спричинення їх за обставини, які вказані у протоколі проведення слідчого експерименту від 18.06.2018 за участю ОСОБА_10 може відповідати частково (т.4 а.п.36).
Згідно висновку експерта №19/10-2/259-СЕ/18 від 06.07.2018, на металевій частині дужки з відра, що була вилучена 19.05.2018 в ході проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 , виявлено клітини, генетичні ознаки яких містять генетичні ознаки зразка букального епітелію обвинуваченого ОСОБА_10 (т.3 а.п.82-98).
За висновком експерта №19/10-1/270-СЕ/18 від 27.09.2018, на зворотній частині вільного краю «ІІІ» відрізку килима, в який було загорнуто труп потерпілої ОСОБА_13 , виявлено генетичні ознаки клітин що збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію обвинуваченого ОСОБА_10 (т.3 а.п.120-133);
Висновком експерта № 1/4-186 від 12.07.2018 встановлено, що вилучений під час особистого обшуку ОСОБА_10 кастет, виготовлений саморобним способом, є різновидом холодної зброї ударно-дробільної дії (т.3 а.п.1-4).
Апеляційний суд вважає безпідставними апеляційні доводи захисників обвинуваченого щодо неналежної перевірки та оцінки судом першої інстанції встановлених фактів, викладених в експертних висновках (№1/2-237 від 19.06.2018, №1/2-237 від 19.06.2018, №19/10-1/270-СЕ від 27.09.2018), щодо наявності на місці злочину слідів та відбитків невідомих осіб, як чоловічої так і жіночої статі, що на їх думку ставить під сумнів кваліфікацію та доведеність інкримінованого обвинуваченому правопорушення.
Як вбачається з матеріалів провадження, за результатами досудового розслідування, не вдалося встановити належність сліду папілярного узору долонної поверхні руки, який вилучений на місці злочину (висновок експерта №1/2-237 від 19.06.2018), сліду долоні руки на фрагменті частини підлоги, вилученої під час огляду місця події (висновок експерта №1/2-237 від 19.06.2018), як і встановити особу з генетичними ознаками слідів крові на відрізку килима (об`єкт №1) та особу з генетичними ознаками клітин, які належать невстановленій особі чоловічої генетичної статі (висновок експертизи №19/10-1 /270-СЕ від 27.09.2018).
Разом з цим, аналізом висновків експертиз №1/2-237 від 19.06.2018, №1/2-237 від 19.06.2018, №19/10-1 /270-СЕ від 27.09.2018, на які посилаються захисники обвинуваченого, як на доказ невинуватості їх підзахисного, жодним чином не спростовано фактичні обставини пред`явленого ОСОБА_10 обвинувачення, які знайшли своє підтвердження за результатами судового розгляду кримінального провадження.
Апеляційний суд звертає увагу, що аналіз та оцінка висновків експертиз має здійснюватися не вибірково лише щодо окремо вирішених експертом питань, а також і шляхом перевірки взаємозв`язку і узгодженості цих висновків з іншими зібраними в межах кримінального провадження доказами.
На переконання апеляційного суду, версія можливої причетності до вчинення інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення і інших осіб є неспроможною та безпідставною, оскільки не ґрунтується на належних доказах, а сам по собі факт виявлення за результатами експертиз (№19/10-2/259, №601, №10/10-2/260, №19/10-1/270, №1/2-237) в помешканні ОСОБА_13 слідів інших невстановлених осіб не є безумовним свідченням їх причетності до вчинення злочину.
Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 18.06.2018 за участю неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 та протоколу огляду предметів від 08.08.2018, а саме DVD диску з відеозаписом проведення вказаного слідчого експерименту, ОСОБА_10 детально розповідав про обставини інкримінованих йому злочинів, зокрема, вказав, як зайшов до будинку потерпілої ОСОБА_13 , як саме він наніс удари ножем останній, яким чином перемістив її тіло та замотав у килим, де знаходились викрадені речі, золоті прикраси, грошові кошти, куди він поклав свій забруднений одяг, яким чином намагався приховати сліди вчинених злочинних діянь, вказавши при цьому роль ОСОБА_16 , ОСОБА_22 у цих подіях, зазначив де залишив викрадені речі ( АДРЕСА_4 ), а також показав місце у лісосмузі, де він у нічний час спалив одяг, в якому вчинив злочини, та вказав місце де викинув знаряддя злочину ніж типу «метелик» (т.3 а.п.229-244).
Вирішуючи апеляційні твердження про неповноту допущену судом першої інстанції щодо безпосереднього дослідження відеозапису слідчого експерименту за участю ОСОБА_10 , апеляційний суд звертає увагу на наступне. Суд першої інстанції досліджує докази за власною ініціативою або за клопотанням учасників судового провадження. З відповідним відеозаписом усі учасники провадження були ознайомлені. За клопотанням сторін кримінального провадження, суд першої інстанції в судовому засіданні належно дослідив протокол слідчого експерименту за участю ОСОБА_10 та протокол огляду предметів від 08.08.2018, а саме - диску відеозапису цього слідчого експерименту. З приводу дослідження цих доказів сторони кримінального провадження висловили свої пояснення. Разом з тим, з врахуванням думки як сторони обвинувачення, так і сторони захисту, які вважали, що відсутня процесуальна необхідність додаткового дослідження протоколу слідчого експерименту також і шляхом перегляду відеозапису, суд першої інстанції зазначений відеозапис не досліджував, що за наведених обставин не є порушенням кримінального процесуального закону. На думку апеляційного суду, усі процесуальні дії суду першої інстанції щодо судового розгляду кримінального провадження, в тому числі пов`язані і з дослідженням доказів, проведені з достатньою повнотою та з дотриманням положень ст.ст.349, 350, 357, 358 КПК України. Крім того, про дослідження такого відеозапису в судовому засіданні апеляційного суду, також ніхто із сторін кримінального провадження відповідного клопотання не заявляв.
Певні неточності в показаннях ОСОБА_10 , які стосувалися локалізації та механізму заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_13 , що були встановлені за наслідками слідчого експерименту, були предметом перевірки в ході досудового розслідування та належного дослідження судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження.
Так, згідно висновку експерта №360 від 23.07.2018, враховуючи локалізацію та характер виявлених тілесних ушкоджень ОСОБА_13 , спричинення їх за обставин, які вказані в ухвалі суду не виключається можливим; спричинення їх за обставини, які вказані у протоколі проведення слідчого експерименту від 18.06.2018 за участю ОСОБА_10 може відповідати частково.
За наведених обставин, показання ОСОБА_10 під час слідчого експерименту лише частково були достовірними. Зазначений факт ніяк не є підтвердженням непричетності ОСОБА_10 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, з приводу чого наводить припущення сторона захисту в апеляційній скарзі.
Також, є безпідставними і апеляційні посилання захисника на проведений досудовим розслідуванням на території домоволодіння - приміщення квартири АДРЕСА_3 та по АДРЕСА_4 18 червня 2018 року слідчий експеримент, як на недопустимий доказ, а саме як проведений без належної вимогам кримінального процесуального законодавства ухвали слідчого судді.
У відповідності до матеріалів провадження, ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 19.06.2018 (т.4 а.п.14), визнано проведений 18 червня 2018 року слідчий експеримент на території домоволодіння - приміщення квартири АДРЕСА_3 та по АДРЕСА_4 правомірним, (при цьому, зазначення в резолютивній частині ухвали дати проведення цієї дії 16.06.2018, є суто технічною помилкою, оскільки в мотивувальній частині ухвали зазначена саме правильна дата «18 червня 2018 року» проведення слідчого експерименту з ОСОБА_10 ). Зазначений слідчий експеримент проведено за участю підозрюваного, його законного представника, захисника, понятих, з дотриманням вимог 104, 223, 240 КПК України. Апеляційне посилання захисником на ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира, яка б стосувалася слідчого експерименту за участю ОСОБА_10 , датованої 21.06.2020, є безпідставним, оскільки така ухвала відсутня та в межах даного кримінального провадження не постановлялася.
У вироку суд першої інстанції законно поклав у основу вироку як доказ вини обвинуваченого протокол огляду предметів від 25.06.2018, а саме мобільного телефону ОСОБА_10 , згідно якого, в ньому міститься переписка обвинуваченого ОСОБА_10 . Інформація наявна в мобільному телефоні була досліджена шляхом включення телефону (який є речовим доказом) та огляду текстових (СМС) повідомлень, які в ньому знаходились та доступ до яких не був пов`язаний із наданням володільцем відповідного серверу (оператором мобільного зв`язку) доступу до електронних інформаційних систем. За наявних обставин, попереднє отримання дозволу слідчого судді для такого огляду мобільного телефону, кримінальний процесуальний закон не вимагає. Зазначене узгоджується із судовою практикою Верховного Суду (постанова від 09.04.2020, провадж. №727/6578/17). Таким чином, зазначений протокол огляду є належним та допустимим доказом. Порушення вимог ст.87 КПК України, про стверджується в апеляційній скарзі, допущено не було.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що зібрані в ході досудового розслідування та досліджені під час судового розгляду кримінального провадження докази вини обвинуваченого ОСОБА_10 , якими обґрунтовано вирок, є належними, допустимими, достовірними та достатніми.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у відповідності до вимог закону, провів оцінку кожного із зазначених доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, та дійшов обґрунтованого висновку про винність ОСОБА_10 - за п.п.4, 6 ч.2 ст.115 КК України, тобто умисних діях, що виразились в умисному вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті інший людині, з корисливих мотивів та особливою жорстокістю; - за ч.4 ст.187 КК України, в умисних діях, що виразились у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень; - за ч.2 ст.263 КК України, умисних діях, що виразились у незаконному поводженні зі зброєю, тобто носінні кастету без передбаченого законом дозволу.
Під час апеляційного розгляду провадження №274/4431/18, 04.06.2020 в судому засіданні апеляційного суду, законний представник обвинуваченого ОСОБА_10 ОСОБА_9 звернулась із усною заявою про застосування працівниками поліції під час досудового розслідування кримінального провадження насильства відносно її сина. Як зазначила ОСОБА_9 про факти незаконних дій працівників поліції відносно її сина неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 , вона дізналась від останнього, вказане стало підставою його само обмови у вчиненні кримінального правопорушення.
З показань обвинуваченого ОСОБА_10 не було зрозуміло за яких обставини з боку працівників поліції полягав тиск чи застосоване насильство щодо на нього, з цього приводу наведені ним пояснення носили загальний характер, а не конкретний характер, що вказувало на їх непереконливість та сумнівність.
Проте, ухвалою Житомирського апеляційного суду від 04.06.2020, в порядку ч.6 ст.206 КПК України, було доручено процесуальному прокурору ОСОБА_6 організувати дослідження фактів, викладених в усній заяві законного представника обвинуваченого ОСОБА_9 про застосування працівниками поліції під час досудового розслідування кримінального провадження насильства відносно обвинуваченого ОСОБА_10 .
Постановою слідчого Першого СВ СУ ТУ ДБР у місті Хмельницькому ОСОБА_30 про закриття кримінального провадження від 14.09.2020, кримінальне провадження №0000052, відомості у якому 10.06.2020 внесені до ЄРДР прокуратурою Житомирської області про перевищення службових повноважень співробітниками ГУНП в Житомирській області під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_10 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України закрито у зв`язку з відсутністю в діянні співробітників ГУНП в Житомирській області зазначеного кримінального правопорушення.
Як вбачається зі змісту вище зазначеної постанови, слідчим під час досудового розслідування кримінального провадження №0000052, було допитано в установленому порядку обвинувачений ОСОБА_10 , його законний представник ОСОБА_9 , відповідні працівники поліції СВ Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області, вивчені відповідні матеріали досудового розслідування та судового розгляду провадження №274/4431/18, інформація з слідчого ізолятора де утримувався обвинувачений. За наслідками проведеного розслідування, слідчим зроблено висновок про критичну оцінку показань ОСОБА_10 та його матері ОСОБА_9 (законний представник) про застосування до обвинуваченого будь-якого фізичного насильства та психологічного тиску на стадії досудового розслідування провадження №274/4431/18.
Суд апеляційної інстанції, проаналізувавши постанову слідчого Першого СВ СУ ТУ ДБР у місті Хмельницькому ОСОБА_30 про закриття кримінального провадження від 14.09.2020, вважає її обґрунтованою, належно вмотивованою та відповідною вимогам КПК України.
Що стосується призначеного покарання, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Згідно вимог ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Окрім наведеного, відповідно до ч.2 ст.8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року) та «Фрізан проти Росії» (рішення від 24.03.2005 року) Суд зазначав, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.
Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 15.10.2008 року) Суд встановив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи», чого суд першої інстанції дотримався.
Кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести та з іншої сторони такі заходи примусу повинні бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.
На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_10 дотримався вище наведених вимог закону та правильно керувався не лише ступенем тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, але й даними про особу обвинуваченого, обставинами, що пом`якшують покарання та обтяжують покарання, таким чином, керувався не лише принципами законності, але й принципом індивідуалізації та справедливості покарання.
Так, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому прийняв до належної уваги ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які, у відповідності до норм ст.12 КК України, є середньої тяжкості (ч.2 ст.263 КК) та особливо тяжкими (ст.115, ч.4 ст.187 КК), фактичні обставини їх вчинення, наслідки та їх суспільну небезпечність.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_10 є раніше не судимий (т.3 а.п.148), не перебуває на обліку у лікарів психіатра та нарколога (хоча вживає алкоголь та наркотичні засоби т.4 а.п.56), є неповнолітнім, має позитивні характеристики з місця проживання та навчання (т.4 а.п.62, 64), за належним врахуванням думки потерпілої, яка просила призначити обвинуваченому максимально суворе покарання. Підтримана ця позиція потерпілою і в суді апеляційної інстанції, яка вважає, що апеляційні доводи є безпідставними, а призначене судом першої інстанції покарання є відповідним та справедливим.
Також, судом першої інстанції було встановлено обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому, а саме: вчинення кримінального правопорушення будучи неповнолітнім, та обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого вчинення правопорушення щодо особи похилого віку.
Крім того, судом враховано й висновки досудової доповіді Бердичівського міськрайонного відділу філії ДУ «Центр пробації» щодо обвинуваченого ОСОБА_10 , у відповідності до якого останній має середній рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, характеризується посередньо, може становити небезпеку для суспільства. (т.1 а.п.188-190)
Проаналізувавши суб`єктивну поведінку обвинуваченого ОСОБА_10 протягом судового розгляду провадження, який в суді апеляційної інстанції не визнав свою вину у інкримінованих йому діях, в ході всього судового розгляду (як в суді першої інстанції, так і на стадії апеляційного провадження) неодноразово змінював свою позицію, відповідно захищаючись з метою уникнення відповідальності, апеляційний суд звертає увагу на відсутність з боку обвинуваченого будь-якої критичної оцінки та відповідного осуду своїх дій, жалю за наслідками вчиненого, вважає, що останній не тільки не усвідомив суспільну небезпеку вчинених ним кримінальних правопорушень, у тому числі, й особливо тяжких правопорушень, а є особою зі стійкою антисоціальною поведінкою та як особа становить підвищену суспільну небезпечність.
Таким чином, судом першої інстанції правильно враховано конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, у зв`язку з чим апеляційний суд переконаний, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, у виді позбавлення волі на строк 14 років, яке останній має відбути реально, на думку апеляційного суду, буде цілком достатнім для реальної корекції соціальної поведінки останнього та запобігання продовженню злочинної діяльності.
Як вважає суд апеляційної інстанції, саме такий захід примусу внесе корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченого, нейтралізує негативні настанови та змусить додержуватись положень закону про кримінальну відповідальність і позбавить можливості вчиняти нові злочини.
При цьому, беручи до уваги обставини справи, тяжкість та суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, вище зазначені дані про особу обвинуваченого, за обставин, що обтяжують покарання - вчинення правопорушення щодо особи похилого віку, та наявність лише однієї обставини, що пом`якшує покарання вчинення кримінального правопорушення будучи неповнолітньою особою, апеляційний суд вважає, що законні підстави для застосування до обвинуваченого положень ст.69 КК України - відсутні.
Підстави вважати, що призначене ОСОБА_10 покарання за видом чи розміром не відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень, особі обвинуваченого, та є явно несправедливим через суворість відсутні.
Що стосується апеляційних посилань захисника ОСОБА_8 на невірне розв`язання судом першої інстанції цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 , суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Згідно ч.1 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам та майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України, за умови, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно до вимог ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до ч.2 ст.1179 ЦК України у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальниками, якщо вони не доведуть , що шкоду було завдано не з їхньої вини.
Оскаржуваним вироком, обвинуваченого ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п.4, 6 ч.2 ст.115 КК України, тобто умисному протиправному заподіянні смерті інший людині, з корисливих мотивів та особливою жорстокістю - ОСОБА_31 , та у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень останній.
Як встановлено судом першої інстанції, в результаті умисних злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_10 загинула матір потерпілої ОСОБА_7 , і, як слушно зазначає суд першої інстанції, ця втрата є непоправною, що беззаперечно порушило звичайний життєвий ритм потерпілої та призвело до тривалих, значних душевних страждань, що і становить моральну шкоду.
Перевіривши рішення суду першої інстанції в цій частині з точки зору його законності і обґрунтованості, що передбачає оцінку його відповідності нормам матеріального і процесуального закону, фактичним обставинам провадження, дослідженим у судовому засіданні доказам, а також засадам розумності, виваженості та справедливості, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо часткового задоволення цивільного позову потерпілої, та відповідно стягнення з ОСОБА_9 - матері та законного представника обвинуваченого ОСОБА_10 , на користь потерпілої ОСОБА_7 300 000 грн. на відшкодування спричиненої моральної шкоди.
Також апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції і щодо розміру відшкодування на користь ОСОБА_7 матеріальних збитків в розмірі 23472,50 грн.
Апеляційні доводи сторони захисту про неправильне вирішення судом цивільного позову в частині стягнення коштів, які були витрачені на придбання алкогольних напоїв на суму 1577 грн. є безпідставними.
Так, як вбачається з оскаржуваного вироку, судом першої інстанції зазначена сума 1577 грн., а також і решта суми, що стосувалася поминального обіду, при визначені розміру відшкодування матеріальної шкоди не врахована, на підставі закону Закону України «Про поховання та похоронну справу» від 10 липня 2003 року.
Розмір матеріальних збитків на загальну суму 23472,5 грн. суд першої інстанції визначив з урахуванням витрат, які понесла потерпіла ОСОБА_7 , у зв`язку з організацією та проведенням поховання, виготовлення надгробного пам`ятника, що належно підтверджено документально (т.1 а.п.25, 26, т.4 а.п.83, 84, 106, 107).
Вирішуючи цивільний позов, суд першої інстанції законно задовольнив заявлені позовні вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 5000 грн. Витрати на правову допомогу підтверджено належними та достатніми документами - ордером серія ЖТ №18855 (т.1 а.п.30), квитанцією №15 від 07.06.2018 (т.1 а.п.31) договором про надання правової допомоги від 25.06.2018 (т.4 а.п.103), іншими документами (т.4 а.п.104-105).
За наведених обставин, апеляційні твердження про неправомірність стягнення судом витрат на правову допомогу за відсутності документів, які підтверджують розмір наданих адвокатом послуг, відсутність договору про надання правової допомоги та ін., є необґрунтованими. Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст.ст.118, 120, 124, 126 КПК України.
На переконання апеляційного суду, цивільний позов потерпілої в частині стягнення з обвинуваченої витрат на правову допомогу, відшкодування моральної та матеріальної шкоди в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_10 , суд вирішив відповідно до вимог статей 127-129 КПК України. Розмір відшкодування суд визначив з урахуванням положень ст.ст.22, 23, 1166, 1167, 1179 ЦК України.
Наявність в обвинуваченого ОСОБА_10 майна необхідного для відшкодування шкоди, було предметом перевірки в суді першої інстанції. Згідно матеріалів кримінального провадження (інформація з державних реєстрів т.4 а.п.57-60) таке майно в обвинуваченого відсутнє.
В кримінальному провадженні в якості законного представника та співвідповідача за цивільним позовом потерпілої, було залучено матір обвинуваченого ОСОБА_9 . Батько обвинуваченого проживає окремо та до участі в справі не залучався. З приводу залучення батька обвинуваченого в справу в якості співвідповідача за цивільним позовом потерпілої, ніхто зі сторін судового провадження відповідного клопотання не заявляв. На час апеляційного розгляду провадження обвинувачений ОСОБА_10 досягнув повноліття.
Апеляційний суд бере до уваги, що з врахуванням положень ч.3 ст.1179 ЦК України, у зв`язку з досягненням на час апеляційного провадження обвинуваченим ОСОБА_10 повноліття, обов`язок батьків відшкодовувати шкоду припиняється. За таких обставин, апеляційне ствердження про необхідність залучення додатково як співвідповідача і батька обвинуваченого, на даний час вже не має процесуального сенсу.
Таким чином, апеляційні твердження захисників про необ`єктивність судового розгляду кримінального провадження та обґрунтованість висновків у вироку на припущеннях, є безпідставними. Усі наведені в апеляційній скарзі доводи сторони захисту були предметом ретельної перевірки під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції з послідуючою відповідною їх оцінкою в ухваленому вироку.
Вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування чи зміни відсутні.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_11 , з доповненнями захисника ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 07 червня 2019 року відносно ОСОБА_10 без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді :