ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2867/20 Справа № 194/653/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
законного представника
потерпілого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_8 , законного представника потерпілого ОСОБА_9 , на вирок Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 23.07.2020 року у кримінальному провадженні №0000102 стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Степове, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, має на утриманні дитину - сина ОСОБА_9 2006 року народження, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий в силу ст. 89 КК України,
обвинуваченого у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:

Вироком Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 23.07.2020 року ОСОБА_7 визнано винуватим у скоєнні проступку, передбаченому ч. 1 ст. 164 КК України, та призначено йому покарання у виді громадських робіт на строк 100 (сто) годин.
ОСОБА_7 визнано винним за те, що згідно рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2012 року, на підставі якого видано виконавчий лист № 440/2508/12 від 03 січня 2013 року, він зобов`язаний виплачувати аліменти на користь ОСОБА_8 на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не більше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.
Достовірно знаючи про необхідність сплати присуджених судом аліментів, з моменту набрання рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області законної сили, починаючи з липня 2013 року і по теперішній час ухиляється від сплати аліментів, іншої будь-якої матеріальної допомоги не надавав, усвідомлюючи протиправність своєї поведінки, маючи умисел, спрямований на злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини, тривалий час не виконує у добровільному порядку покладені на нього судовим рішенням зобов`язання по виплаті аліментів. На неодноразові звернення ОСОБА_8 щодо необхідності сплачувати аліменти не реагував, на виклики та попередження державного виконавця про необхідність виконання обов`язку по сплаті аліментів та можливість кримінальної відповідальності не реагував, продовжуючи умисно, злісно ухилятись від сплати аліментів.
ОСОБА_7 аліменти на користь ОСОБА_8 на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не виплачував, подарунків не дарував та іншої матеріальної допомоги дитині не надавав, протипоказань за станом здоров`я до працевлаштування та інших поважних причин для відмови в працевлаштуванні не мав, не бажаючи сплачувати аліменти дитині до Тернівського міського центру зайнятості не звертався, в результаті чого утворив заборгованість по сплаті аліментів за період з липня 2013 року до квітня 2020 року у сумі 198 027,90 грн., що сукупно перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.
Не погоджуючись з призначеним ОСОБА_7 покаранням, ОСОБА_8 , законний представник потерпілого, подала апеляційну скаргу, в якій просила змінити вирок Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 23.07.2020 року та призначити ОСОБА_7 більш тяжке покарання.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що протягом 7 років вона утримує дитину самостійно, оскільки обвинувачений не допомагає матеріально, весь цей час він працював та працює неофіційно, приховує свої доходи, а тому вона вважає, що призначене покарання не відповідає тяжкості скоєного правопорушення.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за кримінальним законом та доведеність його вини в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.
Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як вбачається з вироку, суд першої інстанції врахував тяжкість скоєного ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до кримінальних проступків; дані про особу обвинуваченого, який раніше в силу ст. 89 КК України не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, громадський порядок не порушує, офіційно не працює; обставин, що обтяжують покарання судом першої інстанції не встановлено.
Скоєний ОСОБА_7 кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 164 КК України, за який передбачено покарання у виді громадських робіт на строк від вісімдесяти до ста двадцяти годин або арештом на строк до трьох місяців, або обмеженням волі на строк до двох років.
На думку колегії суддів, посилання у вироку на те, що суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, є формальним і фактично не враховує характеру вчиненого обвинуваченим злочину.
Колегія суддів також вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки висновку органу пробації щодо того, що ризик вчинення ОСОБА_7 повторного кримінального правопорушення високий, ризик небезпеки для суспільства, в тому числі для окремих осіб середній, виправлення ОСОБА_7 без позбавлення або обмеження волі може ставити небезпеку для суспільства (у тому числі окремих осіб).
Тобто суд першої інстанції при призначенні покарання, не в повній мірі виконав вимоги ст. 65 КК України, та належним чином не мотивував і не навів переконливих доводів щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 164 КК України покарання у виді ста годин громадських робіт, а тому колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги потерпілої.
Колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді громадських робіт не є необхідним і достатнім для його виправлення та не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, а також меті покарання, якою є запобігання вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами.
Відповідно до ч. 2 ст. 409 КПК України, підставами для скасування судового рішення є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого.
Стаття 414 КПК України передбачає, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідно статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість.
При вирішенні питання щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, колегія суддів згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує: ступінь тяжкості скоєного ним злочину; дані про особу обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК України не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, громадський порядок не порушує, офіційно не працює.
Обставин, що обтяжують покарання колегією суддів не встановлено.
Відповідно до висновку Верховного Суду, який викладений у постанові від 22.03.2018 у справі № 759/7784/15-к, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Колегія суддів вважає, що щире каяття обвинуваченого має формальний характер, оскільки з матеріалів провадження не вбачається, що під час досудового розслідування та судового розгляду обвинувачений намагався відшкодувати збитки, а саме сплатити кошти на утримання малолітнього сина, працевлаштуватись або стати на облік у міський центр зайнятості.
Таким чином, обвинувачений в порушення вимог Конституції України та законів України злісно ухилився від сплати аліментів на утримання дитини, не виконував рішення суду, що призвело до виникнення заборгованості зі сплати таких коштів у розмірі 198 027, 90 грн.
Колегія суддів вважає, що покарання ОСОБА_7 повинно бути призначено в межах санкції ч. 1 ст. 164 КК України у виді арешту строком на 3 місяці, оскільки саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що вирок стосовно ОСОБА_7 підлягає скасуванню в частині призначеного покарання на підставі ч. 2 ст. 409, ст.414 КПК України, з ухваленням відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України нового вироку.
Керуючись ст.ст. 407, 409, 414, 420 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_8 , законного представника потерпілого ОСОБА_9 , на вирок Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 23.07.2020 року у кримінальному провадженні №0000102 стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України задовольнити.
Вирок Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 23.07.2020 року у кримінальному провадженні №0000102 стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України скасувати в частині призначеного покарання, та ухвалити в цій частині новий вирок.
Призначити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання за ч. 1 ст. 164 КК України, у виді арешту строком на 3 місяці.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4