ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 488/284/20 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11- кп/819/872/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.286 КК України
У Х В А Л А
іменем України
06 жовтня 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

представника цивільного відповідача ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції м. Херсоні матеріали кримінального провадження № 0000655 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , представника цивільного відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський хлібзавод №1» - директора ОСОБА_13 на вирок Корабельного районного суду міста Миколаєва від 21 травня 2020 року, яким:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Миколаєва, громадянина України, зареєстрованого за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,
засуджено:
за ч.2 ст.286 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.
Постановлено стягнути з ОСОБА_10 на користь потерпілої ОСОБА_7 у відшкодування витрат на правову допомогу 10 000 грн.
Постановлено стягнути з ТОВ «Миколаївський хлібзавод №1» на користь потерпілої ОСОБА_7 у відшкодування моральної шкоди 200 000 грн..
Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

в с т а н о в и л а:

Вироком суду ОСОБА_10 визнано винним та засуджено за те, що він 22 грудня 2019 року близько 09:00 год., під час виконання своїх посадових обов`язків на посаді водія ТОВ «Миколаївський хлібзавод №1», підійшов до службового автомобіля марки AC G 330 АХХ1, р/н НОМЕР_1 , що належав ТОВ Агрофірма Засілля та перебував у користуванні ТОВ Миколаївський хлібзавод №1, який знаходився біля продуктового магазину Продукти, по пр. Богоявленському в м. Миколаєві, неподалік від будинку № 96, сів за його кермо і завів двигун з метою здійснити рух заднім ходом. Перед початком руху заднім ходом, ОСОБА_10 порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3б, 10.1, 10.9 ПДР України - проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміни, не переконався, що маневр буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, для забезпечення безпеки руху заднім ходом, не звернувся за допомогою до інших осіб, розпочав рух і здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_14 , який знаходився позаду автомобіля.
В результаті отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_14 загинув на місці пригоди.

У поданих на вирок апеляційних скаргах:

- захисник ОСОБА_12 , не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_10 , порушує питання про зміну вироку у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання та призначити йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі, із застосуванням ст. 75 КК України. Зазначає, що судом першої інстанції не було враховано обставин, які пом`якшують покарання, а саме надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення злочину. Так, під час судового розгляду встановлено, що після дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_15 намагався надати допомогу потерпілому та сприяв виклику швидкої допомоги, що було зазначено судом, але не знайшло юридичної оцінки.

- представник цивільного відповідача ТОВ «Миколаївський хлібзавод №1» директор ОСОБА_13 не погоджується з рішенням суду в частині вирішення цивільного позову про стягнення з підприємства на користь ОСОБА_7 у відшкодування моральної шкоди 200 000 гривень. В обґрунтування доводів указує, що визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином, на користь потерпілої ОСОБА_7 , суд залишив поза увагою, що нею не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування наявності моральної шкоди та її розміру. Просить змінити вирок в частині стягнення з ТОВ «Миколаївський хлібзавод №1» на користь ОСОБА_7 у відшкодування моральної шкоди та в цій частині відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданих апеляційних скарг, доводи захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого про пом`якшення покарання, просили її задовольнити, доводи представника цивільного відповідача ОСОБА_11 , яка підтримала свої апеляційні вимоги щодо неправильного вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди, просила відмовити в його задоволенні повністю, думку прокурора та позицію представника потерпілої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційних скарг захисника та представника цивільного відповідача, просили вирок залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до наступного.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_10 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_14 , та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.286 КК України, обґрунтовані дослідженими під час судового розгляду доказами, яким дано належну оцінку, і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Як убачається зі змісту апеляційних скарг захисника ОСОБА_12 в інтересах ОСОБА_10 та представника цивільного відповідача ТОВ «Миколаївський хлібзавод №1» директора ОСОБА_13 , фактичні обставини вчиненого злочину, доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_10 учасниками судового провадження не оспорюються, тому відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України апеляційний суд не перевіряє вирок суду першої інстанції в цій частині.

Що ж до доводів захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 про суворість призначеного покарання та необхідність призначення покарання із застосуванням ст.75 КК України, то колегія суддів вважає їх безпідставними.

Відповідно до положень ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та запобіганню вчинення нею нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

При цьому, згідно з ч. 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

У п.п. 20, 21 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

У кожному випадку призначення покарання за частинами 1, 2 ст.286 і ст.287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Суд першої інстанції дотримався зазначених вимог закону при призначенні покарання.

Як убачається з матеріалів провадження, призначаючи ОСОБА_10 вид та міру покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, його наслідки, що потягли смерть потерпілого, дані про особу винного, що він раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, спрямовану на надання допомоги потерпілому та сприяння розкриттю злочину, обставину, що пом`якшує покарання, - щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

На підставі цих конкретних обставин, суд обґрунтовано дійшов висновку про те, що виправлення ОСОБА_10 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та правильно призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Таке покарання за своїм видом та розміром, на думку колегії суддів, є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Ті обставини, на які посилається захисник в апеляційній скарзі, як такі, що, на його думку, дають підстави для призначення ОСОБА_10 покарання із застосуванням ст.75 КК України, зокрема, дані про особу винного, який є раніше не судимим, позитивно характеризується, сприяв наданню допомоги потерпілій безпосередньо після вчинення злочину, позиція представника потерпілого, який в судовому засіданні просив призначити ОСОБА_16 покарання не пов`язане з ізоляцією від суспільства, то вони у даному випадку не можуть бути підставами для застосування ст.75 КК України, оскільки жодним чином не зменшують ступінь тяжкості вчиненого злочину та його наслідки.

Характер і ступінь суспільної небезпеки цього злочину, недотримання ним таких правил безпеки руху та наслідки, що настали у виді смерті потерпілого, свідчить про неможливість його виправлення без відбування реального покарання.

Менш суворий вид покарання, не пов`язаний з позбавленням волі, буде недостатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_16 та не буде відповідати меті покарання, покликаній запобігати вчиненню ним нових злочинів у сфері безпеки дорожнього руху та експлуатації транспортних засобів. Наслідки вчинення вказаного злочину, які виражені в тому, що потерпілий загинув, є невідворотними та перебувають в прямому причинному зв`язку з протиправними діями ОСОБА_16 ..
Крім того, саме позитивні відомості про особу обвинуваченого та його належна поведінка після вчинення ДТП в сукупності стали підставами для призначення йому покарання в мінімальних межах санкції ч.2 ст.286 КК України.

З огляду на це, підстав для призначення покарання із застосуванням ст.75 КК України та зміну вироку в цій частині, як про це ставить питання захисник, колегія суддів не знаходить.

Що ж до доводів представника цивільного відповідача ТОВ «Миколаївський хлібзавод №1» про неправильне вирішення цивільного позову та про необхідність відмовити у задоволенні цивільного позову ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, то колегія суддів виходить із наступного.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я є найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно із ч.1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода - це будь-які втрати немайнового характеру, яких особа зазнала через заподіяння їй фізичних, моральних, душевних та іншого роду страждань. У випадку ДТП ці страждання можуть проявлятись внаслідок завдання шкоди здоров`ю або смерті особи.
Згідно із ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Факт перебування ОСОБА_10 у трудових відносинах з ТОВ Миколаївський хлібзавод № 1 в момент вчинення злочину встановлено судом і ніким не оспорюється.
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно із положеннями ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як установлено судом, ОСОБА_10 керував транспортним засобом, що належав ТОВ Агрофірма Засілля та перебував у користуванні ТОВ Миколаївський хлібзавод №1 з яким обвинувачений перебував у трудових відносинах.

Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

У п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди із змінами, внесеними від 25.05.2001р., 27.02.2009р., судам роз`яснено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

За моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу, якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Судом першої інстанції враховано характер неправомірних дій ОСОБА_10 , тяжкість наслідків вчиненого злочину, обставини завдання такої шкоди, що призвели до смерті ОСОБА_14 , а також причинно-наслідковий зв`язок між таким злочинним діянням обвинуваченого та спричиненими наслідками у виді моральної шкоди, заподіяної його донці ОСОБА_7 ..

При цьому, на переконання колегії суддів, із врахуванням характеру та обсягу страждань, яких зазнала потерпіла ОСОБА_7 , внаслідок вчиненого ОСОБА_10 кримінального правопорушення, характеру немайнових втрат потерпілої, які не можуть бути відновлені, внаслідок смерті її батька, характеру та тривалості заподіяних їй моральних, душевних, психічних страждань, тяжкості вимушених змін у її житті та ступеня вини обвинуваченого, стягнута судом на користь ОСОБА_7 сума грошового відшкодування моральної шкоди у розмірі 200 000 грн., є обґрунтованою.

Такий висновок відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Слід зазначити, що виходячи із положень ст.129 КПК України, ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом на підставі фактичних обставин справи з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Тобто, вирішення даного питання законодавцем віднесено до дискреційних повноважень суду (судового розсуду).

Отже, враховуючи, що моральна шкода ОСОБА_7 заподіяна діями обвинуваченого ОСОБА_10 , що призвели до смерті її члена сім`ї, розмір призначеного їй грошового відшкодування моральної шкоди у сумі 200 000 грн., на думку колегії суддів, є цілком справедливим та обґрунтованим.

З огляду на викладене, підстав для задоволення апеляційної скарги представника цивільного відповідача ТОВ «Миколаївський хлібзавод №1», колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які можуть бути підставами для зміни чи скасування вироку, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Зважаючи на доводи сторін та заявлені ними вимоги, апеляційні скарги захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та представника цивільного відповідача слід залишити без задоволення, а вирок без зміни.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 407, 419 КПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та представника цивільного відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський хлібзавод №1» - директора ОСОБА_13 - залишити без задоволення, а вирок Корабельного районного суду міста Миколаєва від 21 травня 2020 року щодо ОСОБА_10 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня оголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4