Справа № 183/4960/20
№ 1-кп/183/722/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2021 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5
розглянув у підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадження № 0000077 відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новопетрівка Високопільського району Херсонської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, військовослужбовця військової служби за контрактом, головного сержанта командира бойової машини 3 розвідувального взводу розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому звані «прапорщик», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 425 КК України,

в с т а н о в и в:

11 лютого 2014 року на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 за № 27 (по особовому складу) прапорщика ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25 жовтня 2017 року № 169-рс прапорщика ОСОБА_5 призначено на посаду - старшина розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до Закону України про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, та відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Згідно Закону України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію», з 20 січня 2015 року в Україні діє особливий період.
Начальник відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.
Відповідно, до п. 11, Статуту на прапорщика ОСОБА_6 , як на військовослужбовця, покладено обов`язок: знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.
Згідно з п. 16 Статуту, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Відповідно до статті 121 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі Статут) старшина роти в мирний і воєнний час відповідає за облік та правильне зберігання стрілецької зброї, боєприпасів до неї, іншого майна роти, зберігання особистих речей військовослужбовців у кімнаті для зберігання майна роти, стан пожежної безпеки приміщень роти і закріпленої за нею території, ведення ротного (корабельного) господарства.
Відповідно до статті 122 Статуту старшина роти зобов`язаний: своєчасно одержувати і оглядати зброю, боєприпаси, спорядження та інші матеріальні засоби, що надходять до роти, стежити за їх наявністю, правильним зберіганням і експлуатацією, своєчасно передавати їх у ремонт; стежити за наявністю майна роти, щомісячно проводити звірку обліку військового майна роти з обліком служб військової частини та вести облік і звітність.
Відповідно до п. 5.18.1.4. Наказу МОУ №300 від 16 липня 1997 «Про затвердження Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України (далі «наказ») ротне господарство організовує командир роти. Він керує ротним господарством і несе відповідальність за його стан та за забезпечення особового складу належними матеріальними засобами. Помічникам і та виконавцями розпоряджень командира роти з питань ведення ротного господарства є командири взводів та старшина роти.
Відповідно до п. 5.18.1.5. наказу посадові особи роти з питань ведення ротного господарства виконують свої обов`язки згідно з вимогами Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України ( 548-14 ). Зокрема, вони повинні:
-знати норми постачання матеріальних засобів та порядок забезпечення ними особового складу;
-здійснювати контроль за правильним використанням та витрачанням матеріальних засобів;
-проводити перевірки наявності та якісного стану матеріальних засобів у визначені строки.
Відповідно до п. 5.18.1.10. наказу для зберігання майна роти та особистих речей військовослужбовців виділяється окрема кімната, яка обладнується шафами, полицями та вішалками для розміщення на плечиках предметів омбундирування.
Відповідно до п. 5.18.1.11. наказу порядок роботи кімнати для зберігання майна встановлює командир роти. Отримання та видачу майна організовує та здійснює старшина роти. Кімната опечатується старшиною роти і здається під варту черговому по роті. Ключі зберігаються у старшини роти.
Відповідно до п. 5.18.2.4. наказу отримує зі складу військової частини, видає особовому складу роти та веде облік речового майна старшина роти.
Виходячи з вищезазначених норм законодавства, враховуючи те, що прапорщик ОСОБА_5 обіймав посаду, яка пов`язана з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків, останній являється військовою службовою особою.
Протягом періоду часу з 12 грудня 2018 року по 09 січня 2020 року, більш точного, часу вході досудового розслідування не встановлено, прапорщик ОСОБА_5 діючи у порушення вимог ст. ст. 9, 11, 16, 121, 122 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, п. п. 5.18.1.4., 5.18.1.5., 5.18.1.10., 5.18.1.11., 5.18.2.4. Наказу МОУ №300 від 16 липня 1997 «Про затвердження Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, будучи військовою службовою особою, діючи в умовах особливого періоду, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховувуючт на їх відвернення, будучи відповідальним за збереження та облік майна підрозділу, не забезпечив належний облік та правильне зберігання іншого майна роти у кімнаті для зберігання майна роти, не стежив за їх наявністю і експлуатацією, не проводив перевірки наявності та якісного стану матеріальних засобів у визначені строки, не забезпечив належне отримання та видачу військового майна, не забезпечив порядок зберігання військового майна, який унеможливлював би викрадення чи втрату майна, як наслідок, допустив його втрату 9 січня 2020 року у розвідувальній роті військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою АДРЕСА_2 , виявлено відсутність нестачу по речовій службі наступного майна: шолом стрибковий - 13 штук; окуляри захисні «Каналз» - 6 штук; костюм маскувальний білий - 56 штук; костюм ВВЗ - демісезонний - 40 штук; костюм літній танковий - 6 штук; бронежилет Корсар М3с1-4 - 14 штук; бронежилет Корсар М4 - 2 штуки; казанок алюмінієвий - 24 штуки; казанок комбінований - 14 штук; розвантажувальна система - 14 штук; шолом куле захисний «ТОР» - 6 штук; чоботи гумові - 7 пар; сумка транспортна індивідуальна - 26 штук; рюкзак бойовий індивідуальний - 24 штуки; розвантажувальна система 2016 - 12 штук; рюкзак Десантника 2015 - 9 штук; чохол шолома кевларового - 2 штуки; ліжко типу «А» (1991 року) - 20 штук, а всього на загальну суму 285 797, 33 гривні, що у 298 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян діючого на 2019 рік, чим заподіяв істотну шкоду у виді підриву боєздатності підрозділу ЗСУ в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Своїми діями прапорщик ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 425 КК України, тобто недбале ставлення військової службової особи до служби, якщо це заподіяло істотну шкоду, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
В підготовчому судовому засіданні прокурор заявив про затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної 27 серпня 2020 року між прокурором військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_5 , яку просив затвердити судом та призначити узгоджене між прокурором та обвинуваченим покарання за ч. 3 ст. 425 КК України із застосуванням положень ст.69 КК України з призначенням основного покарання нижче від найнижчої меді, встановленої в санкції статті ч. 3 ст. 425 КК України. З урахуванням ст. 58 КК України призначити покарання у виді службового обмеження на строк 1 рік з відрахуванням 10 відсотків із суми грошового забезпечення ОСОБА_5 в дохід держави. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди, встановлені ст. 473 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_5 висловився про затвердження угоди і призначення йому узгодженого покарання. При цьому останній визнав себе винним, повністю визнав обставини, зазначені прокурором в обвинувальному акті. А також зазначив, що угоду було укладено добровільно. Щиро розкаюється у вчиненому, шкодує, що вчинив злочин.
Захисник ОСОБА_4 не заперечував проти затвердження судом угоди про визнання винуватості, і призначення узгодженого сторонами покарання.
В обвинуваченого в підготовчому судовому засіданні з`ясовані всі питання, визначені ст. 474 КПК України та роз`яснені наслідки укладення та невиконання угоди, відповідно до ст. ст. 473, 476 КПК України.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, угода відповідає вимогам КПК України та закону.
Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення встановленою та доведеною, його дії підлягають правовій кваліфікації за ч. 3 ст. 425 КК України, як недбале ставлення військової службової особи до служби, якщо це заподіяло істотну шкоду, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Тому, з урахуванням вищевикладеного, при призначенні покарання суд враховує, що злочин, вчинений ОСОБА_5 є тяжким, однак обвинувачений, раніше не судимий, за місцем служби характеризується позитивно та став на шлях виправлення, має на утриманні малолітню дитину.
Крім того, обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає, щире каяття, з`явлення із зізнанням, а тому суд вважає за можливе призначити обвинуваченому ОСОБА_5 узгоджену між сторонами міру покарання за ч. 3 ст. 425 КК України із застосуванням ст. 69 КК України з призначенням основного покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті ч. 3 ст. 425 КК України.
На підставі ст. 58 КК України враховуючи обставини справи та особу обвинуваченого замість позбавлення волі призначити покарання у виді службового обмеження на строк 1 рік з відрахуванням 10 відсотків із суми грошового забезпечення ОСОБА_5 в дохід держави, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам, обставинам, що пом`якшують покарання та обтяжують його, даним про особу обвинуваченого.

Призначаючи покарання як кару суд, виходячи з вимог ст. 50 КК України, враховує, що призначення покарання у виді службового обмеження буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого і запобігання вчинення ним нових злочинів.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374, 474 КПК України, суд,-
у х в а л и в :
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 27 серпня 2020 року між прокурором військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_5 .
ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 425 КК України та призначити йому покарання із застосуванням положень ч.1 ст.69, ч.1 ст. 58 КК України у виді службового обмеження для військовослужбовців на строк 1 (один) рік з відрахуванням із суми грошового забезпечення в дохід держави у розмірі 10 відсотків.
Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно, після його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1