Справа №592/8595/20
Провадження №1-кс/592/4461/20

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2020 року м.Суми

Слідчий суддя Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , без фіксації процесуальної дії технічними засобами, розглянувши клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду з вказаним клопотанням, яке мотивує тим, що у провадженні слідчого Сумського РВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_4 перебуває кримінальне провадження № 0002182 від 12.07.2020 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 14.07.2020 р. накладено арешт на тимчасове вилучене майно автомобіль ВАЗ 21093, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрації транспортного засобу НОМЕР_2 від 03.10.2018 р. належить йому та залишено на зберіганні на спеціальному майданчику ГУНП в Сумській області. У ході проведення досудового розслідування слідчим було проведено ряд всіх необхідних слідчих дій, призначено експертизи, тому у подальшому застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту відпала необхідність. Просить слідчого суддю скасувати арешт на транспортний засіб ВАЗ 21093, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрації транспортного засобу НОМЕР_2 від 03.10.2018 р. належить йому.

У судове засідання заявник ОСОБА_3 не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання без його участі, клопотання підтримав, просив скасувати арешт.

Слідчий Сумського РВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання без його участі, проти скасування арешту не заперечував.

Слідчий суддя, дослідивши надані матеріали клопотання та кримінального провадження, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що у провадженні слідчого Сумського РВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_4 перебуває кримінальне провадження № 0002182 від 12.07.2020 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 14.07.2020 р. накладено арешт на тимчасове вилучене майно автомобіль ВАЗ 21093, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрації транспортного засобу НОМЕР_2 від 03.10.2018 р. належить йому та залишено на зберіганні на спеціальному майданчику ГУНП в Сумській області.

Зі змісту вказаної ухвали слідчого судді вбачається, що підставою для накладення вказаного арешту стало існування достатніх підстав вважати, що майно, яке зазначене у клопотанні слідчого, підпадає під критерії ст. 98 та ч. 1 ст. 170, п. 1, 4 ч. 2 ст. 170 та ч. 3 ст. 170 КПК України, тому на зазначене майно було накладено арешт з метою забезпечення його збереження (оскільки наявні достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям речового доказу).

У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та /або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1)збереження речових доказів; 2)спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Згідно ч. 2 ст. 173 ПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати: 1)правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт накладався у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт накладається у випадках, передбачених п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу);4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 5) розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак вони мають бути об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Викладені обставини свідчать, що ризики, що стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, а саме арешту майна наявні, що обґрунтовано матеріалами доданими до клопотання, слідчим наведено додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, як підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності та права користування.

У відповідності до ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких спів мірні їх вартості, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню повертаються власнику (законному володільцю), або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Відповідно до ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Слідчий суддя вважає, що зберігання автомобіля на вуличному майданчику призведе до пошкодження цього автомобіля, тому є підстави для передання його на зберігання власнику, оскільки накладений арешт на автомобіль забезпечить завдання арешту майна.

Крім того, слідчий суддя, що власник автомобіля ОСОБА_3 не є обвинуваченим по даному кримінальному провадженню, його автомобіль оглянутий, тому суд відповідно до ст. 173 ч. 4 КПК України вважає можливим змінити спосіб арешту майна, а саме передати вказаний автомобіль на відповідальне зберігання ОСОБА_3 , із забороною останньому його відчуження.

Таким чином, слідчий суддя з урахуванням положень ч. 2 та 4 ст. 170 КК України, розумності та співрозмірності, застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту, щоб це не призвело до звуження певних прав та свобод людини, а саме залишає накладений арешт на автомобіль ВАЗ 21093, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 03.10.2018 р. належить ОСОБА_3 , передає його власнику на відповідальне зберігання.

Керуючись ст. 170-174 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна задовольнити частково.

Транспортний засіб ВАЗ 21093, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 03.10.2018 р. належить ОСОБА_3 , передати ОСОБА_3 на відповідальне зберігання під розписку та заборонити йому розпоряджатися вказаним автомобілем до винесення вироку по даній справі.

Попередити ОСОБА_3 про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України про необхідність збереження арештованого майна.

В іншій частині клопотання відмовити.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1