Справа № 750/9916/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/529/20
Категорія - ч. 1 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за № 0002294, за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 квітня 2020 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, українця, громадянина України, неодруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_9 .

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанцій обставини

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 квітня 2020 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України і призначено покарання 10 (десять) років позбавлення волі.

Зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання час його перебування під вартою та ухвалено рахувати початок строку покарання з 15.04.2019 року.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено без змін тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів під час здійснення досудового розслідування для проведення судових експертиз в сумі 30 038 грн 71 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 300 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Питання про речові докази вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.04.2019 близько 18.40 год. ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в квартирі АДРЕСА_2 , в ході конфлікту, що виник з мотивів особистих неприязних відносин, з метою умисного протиправного заподіяння смерті ОСОБА_10 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_10 , тобто, діючи с прямим умислом, наніс не менше шести ударів лезом ножа в область тулуба ОСОБА_10 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді двох проникаючих у грудну порожнину колото-різаних ран з ушкодженням лівої легені, серця та чотирьох непроникаючих колото-різаних поранень тулуба, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя і мають прямий причинний зв`язок з настанням смерті ОСОБА_10 .

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить вирок суду змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України та призначити йому покарання в межах санкції статті.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням кримінального процесуального закону та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, з наступних підстав.

Зокрема, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції не в повній мірі врахував пом`якшуючі обставини, а саме, поза увагою суду залишились покази обвинуваченого з приводу того, що він, шкодує про наслідки своїх дій та щиро розкаюється.

Стороною обвинувачення не надано належних та об`єктивних доказів, які б доводили вчинення дій ОСОБА_7 , саме з метою умисного протиправного заподіяння смерті ОСОБА_10 з мотивів особистих неприязних відносин.

Суд першої інстанції поклав в основу вироку припущення, надавши перевагу доводам сторони обвинувачення, проігнорував доводи захисту, не надавши їм оцінки в своєму рішенні.

Судом не надано належної оцінки як доказу, показанням ОСОБА_7 , який визнаючи свою вину в інкримінованому обвинувачені частково, а саме не погодився з кваліфікацією своїх дій за ч. 1 ст. 115 КК України, показав, що він усвідомлює, що смерть ОСОБА_10 настала внаслідок його дій, проте його дії були спрямовані на захист від нападу потерпілого, настання його смерті він не бажав, щиро розкаюється.

Крім того, судом першої інстанції не надано належної оцінки таким доказам: висновку судово-медичної експертизи від 06.05.2019 року, висновку експерта від 06.06.2019 року, запису з нагрудної відеокамери поліцейського, показанням свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

На можливість вчинення протиправних дій потерпілим ОСОБА_10 по відношенню до ОСОБА_7 , вказує також інформація, надана стороною обвинувачення, про його неодноразове притягнення до кримінальної відповідальності, що свідчить про його схильність до неправомірної поведінки.

В запереченнях на апеляційну скаргу потерпіла ОСОБА_9 вважає вирок суду законним та обґрунтованим, просить апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з викладених в ній підстав.

Прокурор та потерпіла у судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при ухваленні судового рішення

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, думку прокурора та потерпілої, колегія суддів прийшла до наступного.

Так, в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 по пред`явленому йому обвинуваченню винуватим себе визнав частково та пояснив свою версію подій, яка сталася 14 квітня 2019 року між ним та потерпілим ОСОБА_10 , при цьому не заперечував, що смерть потерпілого настала внаслідок його дій, проте запевняв, що такі його дії були спрямовані на захист від нападу потерпілого ОСОБА_10 .

Проте, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 в заподіянні ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, що спричинили смерть останнього, за обставин викладених у вироку, ґрунтується на сукупності належних і допустимих доказах, зібраних у встановленому законом порядку та досліджених в судовому засіданні, яким дана належна оцінка з наведенням цих доказів у вироку.

При розгляді кримінального провадження суд апеляційної інстанції виходить із фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції.

Згідно зі ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК.

Відповідно до ст.94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінювати кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України з додержанням вимог ст.23 КПК України та на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими в їх взаємозв`язку, відповідно до ст.94 КПК України.

Зокрема, свої висновки про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин, суд першої інстанції обґрунтував наступними доказами.

Показаннями свідка ОСОБА_12 , який в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що 14 квітня 2019 року він, обвинувачений ОСОБА_7 та потерпілий ОСОБА_10 відпочивали в кімнаті гуртожитку у ОСОБА_13 , при цьому вживали спиртні напої. Потім йому стала нецікавою розмова за столом і він підсів до дочки ОСОБА_14 , яка сиділа за кухонним столом, який був розташований окремо за шафою. Через деякий час він побачив як потерпілий завалився до телевізора, розташованого в лівому кутку кімнати, а обвинувачений схилився до нього і робив рухи в бік потерпілого, схожі на удари ножем. ОСОБА_11 в цей час в кімнаті була відсутня. Потім він вибіг із кімнати, у цей час обвинувачений та потерпілий продовжували боротьбу біля холодильника. Повернувшись до кімнати, свідок побачив на тілі потерпілого в області тулуба кілька ран, що кровоточили, при цьому останній попросив викликати карету швидкої допомоги. Потім він бачив як обвинувачений з гуртожитку вибіг і побіг в напрямку вул. Шевченка, в нього були закривавлені руки.

Показаннями свідка ОСОБА_11 , яка в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що 14 квітня 2019 року до неї в гуртожиток прийшли обвинувачений ОСОБА_7 , потерпілий ОСОБА_10 та свідок ОСОБА_12 , вони відпочивали разом, при цьому вживали спиртні напої. Через деякий час між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 виникла сварка, з приводу чого вона не знає. Невдовзі до кімнати прийшла її донька свідка ОСОБА_15 , свідок ОСОБА_12 спілкувався з нею, в цей час хтось штовхнув шафу, з якого випав посуд. ОСОБА_7 та ОСОБА_10 почали битися. Вона прибрала битий посуд і вийшла з кімнати, щоб викинути сміття, при цьому почула як щось впало. Коли повернулась до кімнати, то побачила, що ОСОБА_7 стоїть схилившись над ОСОБА_10 , в якого в області черева було видно кров. ОСОБА_16 тримав в руках ніж, який знаходився до цього в харчоблоці та належить свідку. При цих подіях свідка ОСОБА_12 в кімнаті не було. Вона помітила як ОСОБА_7 зробив рух рукою і з тіла ОСОБА_10 хлинула кров. Вона закричала, обвинувачений вибіг з кімнати. Вона підбігла до потерпілого, який знаходився в позі стоячи, і допомогла йому сісти на диван, говорити він вже не міг. Через певний час прийшов лікар і зафіксував його смерть.

Показаннями свідка ОСОБА_17 , яка в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що 14 квітня 2019 року, коли вона прийшла додому, то побачила, що за журнальним столиком сиділи її мати, обвинувачений та ОСОБА_18 , ОСОБА_19 в цей час був в магазині, а повернувшись приніс пляшку напою «Кока-кола». Далі свідок почала спілкувалась з ОСОБА_20 за кухонним столом, в цей час хтось штовхнув шафу, з якого випав посуд. Після цього вона пішла до сусідньої кімнати. Через 5-7 хвилин вона почула окрик матері: «Ніж, прибери ніж». Пізніше вона бачила у вікно, як обвинувачений вийшов з під`їзду і пішов у бік вулиці Шевченка.

Показаннями свідка ОСОБА_21 , який в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що 14 квітня 2019 року він знаходився в помешканні ОСОБА_11 , де разом з нею та обвинуваченим вживали спиртні напої. Біля 14.00 год. він пішов додому за адресою: АДРЕСА_3 , де спав у стані алкогольного сп`яніння. Прокинувся він від гавкоту собаки. Коли відчинив двері, то побачив обвинуваченого, руки та голова якого були в крові. Останній повідомив йому, що в ході сварки напевно вбив ОСОБА_22 . Він за допомогою душу обмив обвинуваченого від крові, та побачив по середині голови, на тімені рану, з якої сочилась кров. Він поклав обвинуваченого відпочити на свій диван, а сам вийшов на вулицю. На городі помітив трьох поліцейських, яким повідомив, що ОСОБА_23 перебуває у його будинку, після чого вони затримали обвинуваченого.

Висновком судово-медичної експертизи № 397 від 15.04.2019, відповідно до якого причиною смерті ОСОБА_10 , стала множинна крововтрата, що виникла внаслідок множинних колото-різаних ран грудної клітки та живота з ушкодженням внутрішніх органів, що утворилися внаслідок не менше, як 6 травмуючих дій в область тулуба (т. 1 а.п. 124-133).

Протоколами проведення слідчих експериментів від 15.04.2019 за участю свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , які підтвердили перебіг подій, що відбувались 14.04.2019 року (т.1 а.п. 157-166).

Суд першої інстанції правильно оцінив встановлені обставини кримінального провадження та критично поставився до пояснень ОСОБА_7 про відсутність умислу на вбивство потерпілого, оскільки такі доводи суперечать зібраним матеріалам провадження в їх сукупності.

За нормативним визначенням умисне вбивство (ст.115 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямими умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особі, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.

Такі самі ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони характерні і для умисного вбивства, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони (ст.118 КК України). Проте, на відміну від умисного вбивства, відповідальність за вчинення якого передбачена ст.115 КК України, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ст.118 КК України, є мотив діяння - захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.

Згідно із ч.1 ст.36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (ч.3 ст.36 КК України).

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

Для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

Таку ж правову позицію висловив Верховний Суд у своїх постановах справа № 628/4025/13-к, № 5-34кс 14.

Як убачається з матеріалів провадження, та показань допитаних свідків, потерпілий не вчиняв щодо обвинуваченого дій, які би передбачали реальну загрозу останньому або були сприйняті ним як такі.

Колегія суддів вважає, що завдаючи удари потерпілому у життєво важливі органи, ОСОБА_7 усвідомлював, що може заподіяти смерть потерпілому, свідомо припускав можливість настання таких наслідків, його дії співвідносилися з реальною ситуацією, носили достатньо послідовний характер, що свідчить про направленість умислу саме на позбавлення життя ОСОБА_10 .

Наведені дані свідчать, що ОСОБА_7 не перебував у стані необхідної оборони і не перевищував її меж, оскільки в цей момент із боку потерпілого не було реальної загрози і не існувало суспільно-небезпечного посягання на його життя і здоров`я.

Враховуючи всі обставини вчиненого діяння у їх сукупності, зокрема, спосіб, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, а також їх кількість, множинних колото-різаних ран грудної клітки та живота з ушкодженням внутрішніх органів, що утворилися внаслідок не менше, як 6 травмуючих дій в область тулуба, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про направленість умислу ОСОБА_7 саме на вбивство потерпілого та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 115 КК України.

Твердження захисника про те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки висновку судово-медичної експертизи від 06.05.2019 року про наявність у обвинуваченого тілесних ушкоджень, а саме рубців м`яких тканин голови, котрі являються наслідками загоєння забійних ран і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та гематоми в ділянці лівого ока, садна живота, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності, а також висновку експерта від 06.06.2019 року з приводу того, що виявлені під час огляду місця події сліди крові можуть походити від підозрюваного ОСОБА_7 за обов`язкової присутності крові потерпілого ОСОБА_10 , і підтверджують про наявність в діях ОСОБА_7 саме умисного вбивства при перевищенні меж необхідної оборони, є безпідставними.

Оскільки з показань свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_11 вбачається, що між обвинуваченим та потерпілим була бійка, під час якої один одному наносили тілесні ушкодження, свідок ОСОБА_12 намагаючись їх розборонити вдарив порожньою пляшкою Шуста по голові. Ці докази саме і підтверджують наявність тілесних ушкоджень як у обвинуваченого так потерпілого, крім ножових, та наявність крові обвинуваченого на місці події.

Отже, доводи захисника у апеляційній скарзі про вчинення його підзахисним умисного вбивства при перевищенні меж необхідної оборони та необхідність кваліфікації його дій за ст.118 КК України, є безпідставними.

Відтак, позицію сторони захисту щодо наявності в діях ОСОБА_7 необхідної оборони, колегія суддів вважає як захисну, з метою уникнення ним відповідальності за скоєне, так як вона повністю спростовується вищенаведеними доказами, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника у цій частині.

Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 міру покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України, з достатньою повнотою врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винного його вік, сімейний стан, стан здоров`я, соціальну характеристику, обставину, яка пом`якшує покарання активне сприяння у розкритті злочину та обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, відсутність попередніх притягнень обвинуваченого до кримінальної відповідальності та дійшов правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на певний строк, що з огляду на особу обвинуваченого та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушень, є необхіднім та достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з чим погоджується і колегія суддів.

Доводи захисника в своїй апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував всі пом`якшуючі обставини, а саме щире каяття, не заслуговують на увагу, з наступних підстав.

Щире каяття характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Колегією суддів встановлено, що обвинувачений визнав свою вину частково, не заперечував, що смерть потерпілого настала внаслідок його дій, проте запевняв, що такі його дії були спрямовані на захист від нападу потерпілого ОСОБА_10 .

Зазначене не може свідчити про почуття каяття та готовність нести кримінальну відповідальність за вчинене ним кримінальне правопорушення.

Вищезазначену обставину колегія суддів не може визнати такою, що пом`якшує покарання обвинуваченого, так як відсутні на те підстави.

Інші доводи апелянта не спростовують вини обвинуваченого ОСОБА_7 та не є підставами для перекваліфікації його дій та пом`якшення призначеного судом покарання.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна захисника не підлягає задоволенню.

Порушень місцевим судом вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 419, Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 квітня 2020 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим який перебуває під вартою, протягом такого ж строку з моменту вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4