ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №470/913/19
Провадження №1-кп/477/110/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року Колегія суддів Жовтневого районного суду Миколаївської області у складі, головуючої судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , при секретарі судових засідань ОСОБА_4 ,
розглядаючи у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, що внесене до ЄРДР за №0000248, відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , у вчинені злочинів, передбачених ч.4 ст.187, п.п.1,6 ч.2 ст.115 КК України,
за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника адвоката ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
ВСТАНОВИЛА:
Обвинувальний акт за кримінальним провадженням відносно ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.п.1,6 ч.2 ст.115 КК України надійшов до Жовтневого районного суду Миколаївської області 11 грудня 2019 року.
В ході досудового розслідування ОСОБА_5 обрано міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
26 грудня 2019 року у підготовчому судовому засіданні за клопотанням прокурора ОСОБА_5 обрано міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб. Ухвалами колегії суддів запобіжний захід продовжувався. Останньою ухвалою суду продовжено строк тримання до 26.09.2020 року включно.
В ході судового розгляду 22 вересня 2020 року прокурором заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого. Своє клопотання прокурор мотивує наявністю ризику переховування обвинуваченого від суду. Доводячи вказаний ризик, прокурор посилається на те, що обвинувачений вчинив корисливі, особливо тяжкі злочини та перебував у розшуку. З пояснень потерпілого, переховувався від кредиторів, проживаючи за адресою затримання усе життя, виписався та проживав без реєстрації, не одружений.
Ризик передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, встановлений під час обрання запобіжного заходу слідчим суддею та продовжений судом 26.09.2020 року не зменшився та не відпав, наразі продовжує існувати. Підстави для зміни запобіжного заходу на більш м`який відсутні.
Захисник обвинуваченого проти даного клопотання заперечував, вказуючи на те, що прокурором не доведено наявність ризику, який би обумовлював необхідність продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просив змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт за місцем мешкання обвинуваченого по АДРЕСА_1 з застосуванням електронного засобу контролю.
Обвинувачений підтримав думку захисника та клопотання про зміну запобіжного заходу, вказував, що не має на меті переховуватись від суду, адже до скоєння злочину, що пред`явлений йому відповідно до обвинувачення, не причетний. Посилається на існування постійного місця проживання в будинку матері, а також на наявність засобів до існування.
Потерпілий підтримав клопотання прокурора.
Вислухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання прокурора, колегія суддів виходить з наступного.
Судовий розгляд кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 триває, та не може бути завершений до спливу строку запобіжного заходу, тобто до 26 вереся 2020 року.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Ч.1 ст. 183 КПК визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК. Такими ризиками є спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ст.194 КПК слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе: наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого, корисливого злочину з позбавленням життя двох осіб, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна. Як встановлено колегією суддів, під час досудового розслідування ОСОБА_5 перебував у розшуку. Міцних соціальних зв`язків не має, розлучений, відсутні відомості щодо його джерел існування, проживав із матір`ю, при цьому відсутні підстави вважати, що обвинувачений не переховуватиметься від суду, враховуючи, що під час досудового розслідування він мав той самий склад сім`ї, та розшукувався органами досудового розслідування.
Стосовно загрози втечі, практика ЄСПЛ виходить з того, що тяжкість покарання, яке може бути призначено обвинуваченому можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі.
Отже, тяжкість обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_5 та міри покарання, передбаченої за даним обвинуваченням, а також переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування під час досудового слідства, доводить обґрунтованість заявленого ризику. Наведені обставини були підставою для обрання обвинуваченому міри запобіжного заходу колегією 26.12.2019 року та продовження цього заходу. Обставини, які б свідчили, що заявлений ризик переховування обвинуваченого від суду змінився чи зменшився відсутні.
Також колегія суддів дійшла висновку, що більш м`який вид запобіжного заходу, зокрема такий, як домашній арешт, не зможе ефективно запобігти заявленому ризику, а тому застосування міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою є виправданою мірою та необхідною для запобігання даному ризику і в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.
Стосовно клопотання захисника про зміну обвинуваченому міри запобіжного заходу на домашній арешт, яке підтримав ОСОБА_5 , то, як зазначено вище, колегія дійшла висновку, що застосування даного виду запобіжного заходу не може ефективно запобігти ризику переховування обвинуваченого від суду. Проживання до арешту з матір`ю не свідчить про відсутність ризику переховування від суду, зважаючи на тяжкість обвинувачення, про що колегією зазначалося вище.
З огляду на колегіальний розгляд справи, тяжкість пред`явленого обвинувачення, обсяг доказів та необхідність більш тривалого часу для розгляду такої справи, колегія суддів вважає необхідним визначити міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою у допустимо максимальних строках.
Крім того, в ході судового розгляду обвинуваченим та його захисником, заявлено клопотання про зобов`язання державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор» надання термінової медичної допомоги, так як 13 вересня 2020 року проведено стоматологічне оперативне втручання, після чого огляд лікарем не проводився, самопочуття погіршилося, візуально спостерігається набряк всього обличчя, та скарги та головні болі, неможливість розмовляти. Звернення до адміністрації ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» про надання медичної допомоги залишилися поза увагою.
Прокурор та потерпілий не заперечували проти задоволення зазначеного клопотання.
На підставі ст. 206 КПК України суддя в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.
Вислухавши думку учасників судового розгляду, суд вважає, що право на медичну допомогу особи є її конституційним правом. ОСОБА_9 перебуває під вартою, таким чином обмежений у праві пересування, та перебуває під захистом та відповідальністю держави, в особі ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор», таким чином позбавлений можливості самостійно звернутися за медичною допомогою.
Керуючись ст. ст. 177, 183, 206, 331 КПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А:
Продовжити ОСОБА_5 міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 20 листопада 2020 року включно.
Зобов`язати Державну установу «Миколаївський слідчий ізолятор» терміново організувати надання ОСОБА_5 , належної невідкладної медичної допомоги.
У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого, підтриманого ОСОБА_5 , про зміну міри запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовити.
Ухвала в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою може бути оскаржена на протязі семи днів з дня її постановлення до Миколаївського апеляційного суду.

Головуюча суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3