Ружинський районний суд Житомирської області
Справа № 291/929/20
Ружинський районний суд Житомирської області
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и
13 листопада 2020 року
Ружинський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Ружин Житомирської області, українки, громадянки України, освіта неповна середня, не працюючої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , засудженої 22.11.2010 вироком Ружинського районного суду за ч.І ст.121, ст.166 КК України до 6 років позбавлення волі, покарання відбула, судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку,-
за обвинуваченням у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ст.185 ч.1, 357 ч.1 КК України,-
В першій декаді червня 2020 року (точна дата не встановлена) близько 10 год. перебуваючи за місцем свого проживання, а саме в середині житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , де в одній із кімнат помітила барсетку в середині якої знаходилась пенсійна банківська картка АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_7 , яка відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію», п.п.1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» є офіційним документом.
В цей же день, час та в цьому ж місці в ОСОБА_4 виник умисел на таємне викрадення вищевказаної пенсійної банківської картки. Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_4 діючи умисно з корисливим мотивом, скориставшись відсутністю стороннього нагляду, а також те, що власник банківської картки відсутній, таємно, шляхом викрадення незаконно заволоділа вищевказаною банківською карткою, якою в подальшому розпорядилась на власний розсуд.
Крім цього, ОСОБА_7 дізнавшись PIN-код до раніше викраденої нею пенсійної банківської картки АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , належної ОСОБА_7 , в період з 07.06.2020 по 27.07.2020 таємно з корисливих мотивів за допомогою терміналів розташованих в магазинах в с. Бистрик Ружинського району викрала з банківського рахунку ОСОБА_7 кошти на загальну суму 6 847 грн. Вказані грошові кошти ОСОБА_4 використала на власний розсуд, чим спричинила ОСОБА_7 матеріальної шкоди на вказану суму.
Своїми умисними діями, які виразились у викрадені офіційного документа, вчиненого з корисливим мотивом та в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), ОСОБА_4 вчинила кримінальні проступки, передбачені ч.І ст.357 та ч.І ст.185 КК України.
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ст.ст.185 ч.1, 357 ч.1 КК України визнала повністю, у вчиненому щиро розкаялася, підтвердивши обставини, а саме: що в червні місяці 2020 року, близько 10 год. перебуваючи за місцем свого проживання, а саме в середині житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , де в одній із кімнат помітила в шухляді тумби барсетку свого чоловіка ОСОБА_7 в середині якої знаходилась пенсійна банківська картка АТ КБ «ПриватБанк», належна ОСОБА_7 , яку викрала та якою в подальшому розпорядилась на власний розсуд. А саме за допомогою терміналів розташованих в магазинах в с. Бистрик Ружинського району розраховувалась даною карточкою, купуючи продукти харчування, та таким чином потратила кошти на загальну суму 6 847 грн..
Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_4 в повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованих їй органом досудового слідства кримінальних проступків при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачена ОСОБА_4 правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності її позиції, роз`яснивши їй положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вона буде позбавлена права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Суд, допитавши обвинувачену ОСОБА_4 та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченої, прийшов до висновку, що винуватість обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних проступків при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
Дії обвинуваченої ОСОБА_4 суд кваліфікує за ст.185 ч.1 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), та за ст.357 ч.1 КК України як викрадення офіційного документу, з корисливих мотивів.
Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним та достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
При призначенні обвинуваченій ОСОБА_4 покарання, суд, на підставі ст. 65 КК України, враховує, що згідно ст.12 КК України обвинуваченій вчинив кримінальні проступки, особу обвинуваченої, яка ніде не працює, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, але відносно них позбавлена батьківських прав, раніше судима,покарання відбула, але судимість не знята та непогашена в установленому законом порядку, задовільно характеризується за місцем проживання , на обліку у лікарів психіатра не перебуває, перебуває на обліку в лікаря нарколога з 2010 року .
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає її щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
На підставі викладеного, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів і що більш суворий вид покарання з числа передбачених за скоєний злочин призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення нею нових злочинів, а також враховуючи ступень тяжкості вчинених проступків, їх наслідки, особу обвинуваченої, обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченої та відсутність обставин, які їх обтяжують, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченій ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі.
Обмежень до застосування до обвинуваченій покарання у вигляді обмеження волі, згідно ст. 61 ч.3 КК України судом не встановлено.
З урахуванням вищевикладених обставин по справі, суд вважає що виправлення та перевиховання обвинуваченої ОСОБА_4 можливо шляхом звільнення її від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, а також вважає за необхідне покласти на обвинувачену обов"язки у відповідності зі ст.76 ч.1 КК України.
Таке покарання, на переконання суду, буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових злочинів, відповідатиме особі обвинуваченої та є достатнім для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України, мети покарання.
Враховуючи те, що стосовно обвинуваченої запобіжний захід не обирався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно неї запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування обвинуваченій запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.
Цивільний позов не заявлений.
Долю речових доказів вирішити на підставі ст.100 КПК України.
Процесуальні витрати відсутні.
Керуючись ч. 3 ст.349, ст.ст.368-370,373, 374 КПК України, суд, -
ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ст.ст.185 ч.1, 357 ч.1 КК України та призначити їй покарання:
за ст.357 ч.1 КК України - у вигляді 1 (одного) року обмеження волі,
за ст.185 ч.1 КК України - у вигляді 1 (одного) року 6 (шести) місяців обмеження волі,
На підставі ст.70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів призначити покарання ОСОБА_4 шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді 1 (одного) року 6 (шести) місяців обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.
Відповідно до п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу пробації; повідомляти уповноважений орган пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.
Речові докази: банківську картку ПрАТ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , яка зберігається в кімнаті речових доказів Ружинського ВП Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області повернути власнику ОСОБА_7 .
На вирок суду протягом 30 днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Ружинський районний суд Житомирської області.
Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст.395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити потерпілому, обвинуваченій, захиснику, прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Суддя ОСОБА_1 .