336/4855/20
провадження №1-м/336/2/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Запоріжжя 21 грудня 2020 року
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженої вироком Серпухівського міського суду Московської області від 19 червня 2015 року за ч. 1 ст. 30 п. «г» ч. 4 ст.228.1, ч. 3, ст. 229 КК РФ, -
ВСТАНОВИВ:
Міністерство юстиції України звернулося до суду із клопотанням для приведення у відповідність із законодавством України та визначення строку позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі вироку Серпухівського міського суду Московської області від 19 червня 2015 року.
В обґрунтування клопотання зазначено, що вирок Серпухівського міського суду Московської області від 19 червня 2015 року, яким ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 30 п. «г» ч. 4 ст.228.1, ч. 3, ст. 229 КК РФ, набрав законної сили.
Засуджена ОСОБА_5 відбуває покарання у ФКУ «Колонія поселення №1 УФСВП Росії по місту Санкт-Петербургу та Ленінградській області», кінець строку відбування покарання 19.02.2028 року.
Останнє відоме місце проживання ОСОБА_5 в Україні: АДРЕСА_1 .
У судове засідання представник Міністерства юстиції України не з`явився, подане до суду клопотання містить прохання заявника про проведення судового розгляду за відсутності представника Міністерства юстиції України.
Прокурор в судовому засіданні клопотання Міністерства юстиції підтримав, вважав необхідним кваліфікувати дії засудженої відповідно вимог українського законодавства.
Захисник в судовому засіданні клопотання Міністерства юстиції також підтримав.
Засуджена ОСОБА_5 , яка відбуває покарання на території Російської Федерації, в судове засідання не доставлялась. Із поданої нею заяви вбачається, що остання просить перевести її на територію України для подальшого відбування покарання.
Судом, з урахуванням положень ст. 610 КПК України, визнано можливим розглядати клопотання у відсутність засудженої ОСОБА_5 та представника Міністерства юстиції України.
Дослідивши матеріали клопотання, не перевіряючи фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави і не вирішуючи питання щодо винуватості особи, суд вважає необхідним привести вирок Російської Федерації відносно ОСОБА_5 у відповідність із законодавством України, виходячи з наступного.
Передача засуджених для відбування покарання з однієї держави в іншу регулюється Конвенцією про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року (далі - Конвенції), до якої Україна була приєднана на підставі Закону України «Про приєднання України до Європейської конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 рік».
Статтею 9 Конвенції встановлено, що компетентні власті держави виконання вироку: а) продовжують виконання вироку одразу або на основі судової чи адміністративної постанови згідно із положеннями статті 10; b) визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст.11 Конвенції.
Згідно ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Згідно ч. 1 ст. 602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний та території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч. 1 ст. 610 КПК України клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України відповідно до частини третьої статті 609 цього Кодексу розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні або за місцем знаходження Міністерства юстиції України протягом одного місяця з моменту його надходження. Судовий розгляд здійснюється за участю прокурора.
Судом встановлено, що 19 червня 2015 року громадянка України ОСОБА_5 була засуджена вироком Серпухівського міського суду Московської області за вчинення злочинів, передбачених ч. 3, ст. 229.1, ч. 1 ст. 30, п. «г» ч. 4 ст. 228.1, до покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років.
Вирок Серпухівського міського суду Московської області від 19.06.2015 року набрав законної сили 18 серпня 2015 року.
Вказані обставини підтверджуються копією вироку Серпухівського міського суду Московської області від 19.06.2015, копією апеляційної ухвали Московського обласного суду від 18.08.2015 року.
Засуджена ОСОБА_5 відбуває покарання у виді позбавлення волі у ФКУ «Колонія поселення №1 УФСВП Росії по місту Санкт-Петербургу та Ленінградської області».
Під час відбування покарання на території Російської Федерації засуджена ОСОБА_5 20.01.2020 року написала заяву, копія якої додається до клопотання, в якій попросила перевести її для подальшого відбування покарання в Україну, громадянкою якої вона є, з правовими наслідками переведення для подальшого відбування покарання в Україні ознайомлена.
Згідно довідки ФКУ КП-1 УФСВП Росії по місту Санкт-Петербургу та Ленінградській області, початок строку відбування покарання за вироком Серпухівського міського суду московської області від 19.06.2015 року початок 19 червня 2015 року, кінець строку відбування покарання 19 лютого 2028 року; залік: 19.03.2015-18.06.2015 120 днів, станом на 24.01.2020 року засуджена ОСОБА_5 відбула 4 роки 11 місяців 5 днів, невідбута частина покарання становить 8 років 26 днів.
В матеріалах клопотання також маються медична довідка щодо стану здоров`я засудженої ОСОБА_5 , згідно якої остання має захворювання дисциркуляторну ецефалопатію ІІ стадії, патологію МАГ, гіпоплазію ЛПА, ГБ ІІ, ГЛЖ, аутосклеротичний кардіосклероз, а також характеристика на засуджену ОСОБА_5 від 19.06.2015 року за підписом начальника ФКУ КП-1 УФСИН Росії по м. Санкт-Петербургу та Ленінградській області, за змістом якої засуджена ОСОБА_5 характеризується позитивно.
За паспортом громадина України серії НОМЕР_1 , виданого Шевченківським РВ ГУМВС України в Запорізькій області 11.11.1997 року, ОСОБА_5 є громадянкою України відповідно до положень Закону України «Про громадянство України». При цьому з вироку вироком Серпухівського міського суду московської області від 19.06.2015 року слідує, що засуджена зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Таким чином, на розгляд суду були надані всі необхідні документи згідно зі ст.6 Конвенції про передачу засуджених від 21.03.1983 р. та ст. 610 ч. 2 КПК України.
Згідно ч. 3 ст. 610 КПК України під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.
Діяння ОСОБА_5 за вироком вироком Серпухівського міського суду московської області від 19.06.2015 року кваліфіковані за ч. 3 ст. 229.1 КК РФ (контрабанда наркотичних засобів, вчинена групою осіб за попередньою змовою у великому розмірі), за що засудженій було призначено покарання у виді 11 років позбавлення волі; ч. 1 ст.30, п. «г» ст. 228.1 КК РФ (готування до незаконного збуту наркотичних засобів, вчинене групою осіб за попередньою змовою у великому розмірі), за що засудженій було призначено покарання у виді 10 років позбавлення волі.
Відповідно до ч. 3 ст. 69 КК РФ за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму.
Відповідно до положень КК України дії ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ст. 305 ч.2 КК України, як контрабанда наркотичних засобів, тобто їх переміщення через митний кордон України поза митним контролем або з приховуванням від митного контролю, вчинена за попередньою змовою групою осіб, якщо предметом цих дій були наркотичні засоби у великих розмірах, та за ст. 14 ч.1 - ст. 307 ч.2 КК України, як готування до незаконного збуту наркотичних засобів, вчинене за попередньою змовою групою осіб, якщо предметом цих дій були наркотичні засоби у великих розмірах.
При цьому санкція ч. 2 ст. 305 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до десяти років з конфіскацією майна, а ч. 2 ст. 307 КК України позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.
Відповідно до ч. 2 ст. 68 КК України за вчинення готування до злочину строк або розмір покарання не може перевищувати половини максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Згідно п.1 ч. 4 ст. 610 КПК України при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків: якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України.
Відповідно до ст. 11 Конвенції при застосуванні процедури зміни вироку, суд змінює кваліфікацію дій засудженого відповідно до КК України та визначає покарання. За своїм характером покарання не повинне посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинні вважатися обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину.
Отже, оскільки максимальний строк покарання за ч. 2 ст. 307 КК України складає 10 років позбавлення волі, то з урахуванням положень ч. 2 ст. 68 КК України максимальне покарання в Україні за готування до вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, визначено на рівні не більше 5 років позбавлення волі.
Таким чином, враховуючи наведене, суд вважає неможливим визначити ОСОБА_5 покарання за ч.2 ст. 307 КК України на рівні, який був встановлений вироком суду Російської Федерації, оскільки таке покарання значно перевищує максимальний строк позбавлення волі, передбачений КК України за вчинення злочину, за яким ОСОБА_5 була засуджена в Російській Федерації (ч. 1 ст.30, п. «г» ст. 228.1 КК РФ).
При цьому, суд вважає також неможливим визначити ОСОБА_5 покарання за ч.2 ст. 305 КК України на рівні, який був встановлений вироком суду Російської Федерації, оскільки таке покарання перевищує максимальний строк позбавлення волі, передбачений КК України за вчинення злочину, за який ОСОБА_5 було засуджено в Російській Федерації (ч. 3 ст. 229.1 КК РФ).
З урахуванням вищевикладеного, суд вважає можливим привести у відповідність із законодавством України вирок Серпухівського міського суду Московської області РФ від 19 червня 2015 року, та вважати засудженою ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 305 КК України до позбавлення волі на строк десять років, за ч. 1 ст. 14 - ч. 2 ст. 307 КК України до позбавлення волі на строк п`ять років.
Крім того, у відповідності до положень ч. 1 ст. 70 КК України, суд вважає за необхідне при визначенні остаточного покарання, яке слід відбувати засудженій, застосувати принцип часткового складання призначених покарань, який був застосований за вироком Серпухівського міського суду Московської області РФ від 19 червня 2015 року, враховуючи те, що остаточне покарання засудженій було визначено шляхом додання до найбільш сурового покарання у виді до позбавлення волі на строк 11 років (за ч. 1 ст.30, п. «г» ст. 228.1 КК РФ) частини покарання у виді до позбавлення волі, а саме - 2 роки позбавлення волі.
Законодавство України передбачає таке додаткове покарання, як конфіскація майна засудженого, за вчинення злочинів, передбачених частинами 2, 3 статті 307 КК України.
Проте, статтею 11 Конвенції заборонено посилювати кримінальне покарання засудженій особі державою виконання вироку. Заборонено також вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.
За таких підстав, враховуючи положення ст. 11 Конвенції, при приведенні вироку Серпухівського міського суду Московської області РФ від 19 червня 2015 року у відповідність до законодавства України до ОСОБА_5 не може бути застосований такий вид додаткового покарання, як конфіскація майна засудженої.
Таким чином, остаточно слід призначити покарання ОСОБА_5 у виді позбавлення волі на строк 12 років без конфіскації майна.
Визначення судом виду кримінально-виконавчої установи, в якій засудженому належить відбувати покарання, діючим законодавством України не передбачено.
На підставі вищевикладеного, дотримуючись визначених ст. 3 Конвенції про передачу засуджених осіб умов передачі ОСОБА_5 для відбування покарання в Україну, судом встановлено, що відбування нею покарання в Україні відповідає вимогам ст. 10 Конвенції, оскільки за своїм характером та тривалістю покарання не буде більш суворим, ніж міра покарання, призначена в державі винесення вироку, і не перевищуватиме максимальних строків позбавлення волі, передбачених законодавством України.
Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VІІІ від 26.11.2015 року), зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, по якому до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» № 838-VIII від 26.11.2015 року, цей Закон застосовується до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуто повністю.
Із наведеного слідує, що положення ч. 5 ст. 72 КК України застосовуються до всіх осіб, без виключення, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуто повністю. Будь-яких обмежень щодо застосування норм вказаної статті КК України, зазначений Закон не містить.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону № 2046-VІІІ від 18.05.2017 року), попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.
Як вбачається з вироку суду іноземної держави та з довідки начальника ФКУ ВК-5 початок строку відбування покарання засудженої ОСОБА_5 - початок 19 червня 2015 року, кінець строку відбування покарання 19 лютого 2028 року; залік: 19.02.2015-18.06.2015.
Згідно розпорядження про виконання вироку суду, що набрав законної сили, вирок Серпухівського міського суду Московської області від 19.06.2015 року відносно ОСОБА_5 набрав законної сили 18 серпня 2015 року.
З огляду на викладене, враховуючи те, що ОСОБА_5 фактично трималася під вартою у період з 19.02.2015 року, суд, приймаючи до уваги, що ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VІІІ від 26.11.2015 року діяла з 24.12.2015 року, зараховує строк попереднього ув`язнення ОСОБА_5 з 19.02.2015 року по 18 серпня 2015 року (день набрання вироком суду законної сили) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 9, 10, 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, ст.ст. 369-372, 602, 606-610 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації відносно ОСОБА_5 у відповідність із законодавством України задовольнити.
Вирок Серпухівського міського суду Московської області від 19.06.2015 року, яким ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 229.1, ч. 1 ст. 30, п «г» ст. 228.1 КК Російської Федерації до позбавлення волі строком на 13 років, привести у відповідність до чинного законодавства України, а саме ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважати засудженою за:
- ч. 2 ст. 305 КК України - до позбавлення волі на строк 10 (десять) років без конфіскації майна;
- ч. 1 ст. 14 - ч. 2 ст. 307 КК України - до позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна;
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань вважати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остаточно засудженою до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років без конфіскації майна.
Початок строку відбування покарання засудженій ОСОБА_5 обчислювати з 19 лютого 2015 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VІІІ від 26.11.2015) в строк відбування покарання засудженій ОСОБА_5 зарахувати строк попереднього ув`язнення за період з 19.02.2015 року до 18.08.2015 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Копію ухвали суду надіслати до Міністерства юстиції України для подальшого інформування держави винесення вироку та до Державної пенітенціарної служби України, для організації прийняття засудженої ОСОБА_5 в Україну.
Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим в той же строк з моменту її вручення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

21.12.20