Справа № 192/618/20
Провадження № 1-в/192/177/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2020 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Солоне в режимі відеоконференції подання начальника Державної установи «Солонянська виправна колонія (№21)» Міністерства юстиції України та спостережної комісії Солонянської районної державної адміністрації про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровськ, на даний час відбуває покарання в Державній установі «Солонянська виправна колонія (№ 21)» Міністерства юстиції України, засудженого вироком Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2018 року за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до 4 років позбавлення волі, зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 29 липня 2015 року по 12 січня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі,

за участю учасників провадження:
представника СВК № 21 ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_3 ,
Початок строку: 30.09.2017 року
Кінець строку: 04.11.2020 року
В С Т А Н О В И В:

Начальник Державної установи «Солонянська виправна колонія №21» Міністерства юстиції України та спостережна комісія Солонянської районної державної адміністрації звернулися до суду з поданням про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання, посилаючись на те, що він на даний час відбув 2/3 частини строку покарання, до праці ставиться сумлінно, працевлаштований слюсарем до БПК установи, режиму утримання дотримується свідомо, має шість заохочень за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, стягнень не має, приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Професія», «Фізкультура та спорт», «Підготовка до звільнення». Визнає провину у вчиненому злочині, вирішене питання реєстрації, заборгованості за виконавчими листами не має.
У судовому засіданні ОСОБА_3 просив звільнити його умовно-достроково та зазначив, що щиро кається у вчинених злочинах, обіцяє більше не їх вчиняти, а його 75-річному батьку та 14-річному сину потрібна підтримка і допомога.

Представник спостережної комісії Солонянської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, заявою просили розглянути справу за відсутності представника (а.с.19).
Враховуючи, положення ч.5 ст. 539 КПК України, згідно якої неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду подання, не перешкоджає проведенню судового розгляду, судом здійснено судовий розгляд у відсутність належним чином повідомленої особи, яка не з`явилась.
Представник колонії подання підтримав, а прокурор заперечував проти його задоволення зазначивши, що хоча ОСОБА_3 і став на шлях виправлення, проте не довів свого виправлення.

Суд, вислухавши засудженого, представника адміністрації Солонянської виправної колонії № 21, прокурора, дослідивши матеріали справи, вивчивши матеріали особової справи засудженого вважає, що подання не підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.
Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, які відбувають покарання, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, тобто умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому суд ретельно з`ясовує ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засудженого, а також його наміри щодо прилучення до суспільно-корисної праці.
Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині.
Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання.

Як встановлено в судовому засіданні, засуджений ОСОБА_6 в ДУ «Солонянська виправна колонія (№21)» знаходиться з 26 липня 2018 року, на даний час відбув 2/3 частини строку покарання, працевлаштований, до праці ставиться сумлінно.

Згідно характеристики засуджений ОСОБА_3 виконує передбачені законом вимоги персоналу установи, до виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою, бере особисту участь в організації виховних заходів, що проводяться в установі, бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Професія», «Фізкультура та спорт», «Підготовка до звільнення», бере участь у роботі самодіяльних організацій прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня, підтримує зв`язки з рідними (а.с.2).
Згідно довідки про заохочення та стягнення на даний період часу ОСОБА_3 має шість заохочень, застосовані до нього 23 жовтня 2018 року, 24 квітня, 14 червня, 18 жовтня 2019 року, 21 січня та 21 квітня 2020 року.
Суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання засудженого таким, що належно ставиться до праці, оскільки ОСОБА_3 лише одного разу був заохочений за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці.
Визначаючи ступінь поведінки засудженого за весь період відбування покарання, суд виходить з такого.
Сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.
Згідно наявних в особовій справі характеристик, засуджений за весь період відбування покарання характеризується позитивно, виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Свою вину у вчиненому злочині визнав. Згідно довідки про заохочення та стягнення ОСОБА_3 стягнень не має.
Посилання представника Солонянської виправної колонії № 21 на відсутність в засудженого порушень режиму утримання під час перебування в колонії, судом враховано, але при цьому суд зазначає, що згідно п. 1 ч. 1 ст. 9 КВК України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, є обов`язком засудженого, і виконання даного обов`язку є лише одним з критеріїв, зазначених вище, які в своїй сукупності дають підстави вважати, що засуджений довів своє виправлення.

Ухвалами Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2019 року та 22 лютого 2019 року було відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 та клопотання ОСОБА_3 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, оскільки ОСОБА_3 не став на шлях виправлення.

Також судом враховано те, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2019 року, яку ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 22 листопада 2019 року залишено без змін, відмовлено у задоволенні подання начальника ДУ «Солонянська виправна колонія (№21)» Міністерства юстиції України та спостережної комісії Солонянської державної адміністрації про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_3 .

Після цього ОСОБА_3 хоча і був заохочений за підсумками третього та четверного кварталів 2019 року та за підсумками 1-го кварталу 2020 року, проте вказане на думку суду не свідчить про те, що засуджений на даний час довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці своє виправлення. Також судом враховано те, що ОСОБА_3 був неодноразово засуджений за вчинення тяжких злочинів, та 28 лютого 2001 року звільнився умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 5 місяців та 4 дні, проте знову був засуджений 07 травня 2015 року до 3 років позбавленні волі з іспитовим 1 рік, тобто не зробив для себе належних висновків і знову вчинив злочини, що характеризує його як особу, яка схильна до систематичної злочинної діяльності, а вказана поведінка на думку суду свідчить про відсутність належних висновків у засудженого щодо своєї поведінки після як умовно-дострокового звільнення, так і після призначення покарання з іспитовим строком.
Оскільки умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині, однак ОСОБА_3 не зробив для себе належних висновків, не став на шлях виправлення, тому суд оцінивши в сукупності досліджені докази вважає, що засуджений на даний час не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення.
Суд зазначає, що відсутність заборгованості за виконавчими листами, наявність батьків похилого віку та неповнолітньої дитини не є вирішальними під час розгляду подання про умовно-дострокове звільнення.
З урахуванням зазначених обставин, суд не може визнати поведінку засудженого як сумлінну, а відбуття засудженим певної частини покарання та наявність позитивної характеристики не надає безумовного права на застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Враховуючи викладене суд, оцінивши в сукупності досліджені докази вважає, що засуджений на даний час не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення.

На підставі наведеного та керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні подання начальника Державної установи «Солонянська виправна колонія (№21)» Міністерства юстиції України та спостережної комісії Солонянської районної державної адміністрації про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_3 .

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Солонянський районний суд Дніпропетровської області, а засудженим - з моменту вручення йому її копії.

Головуючий: суддя ОСОБА_1