Ухвала
Іменем України

18 лютого 2020 року
м. Київ
справа № 333/3743/19
провадження № 51- 4572 ск19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 13 грудня 2019 року стосовно ОСОБА_5 ,
встановив:
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 липня 2019 року у підготовчому судовому засіданні задоволено клопотання прокурора про продовження строку відсторонення від посади обвинуваченого ОСОБА_5 , продовжено строк відсторонення ОСОБА_5 від посади заступника начальника Інспекції з благоустрою Запорізької міської ради на строк 2 місяці з 16 липня 2019 року по 16 вересня 2019 року включно.

Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 13 грудня 2019 року, керуючись ч.4 ст. 399 КПК України відмовив у відкритті провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 на вищезазначену ухвалу суду першої інстанції.
Захисник ОСОБА_7 , не погодившись з рішенням суду апеляційної інстанції, звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати зазначену ухвалу апеляційного суду. При цьому посилається на незаконність оскаржуваного судового рішення з огляду на порушення апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону, зокрема, положень ст. ст. 2, 8, 9, 20, 21, 22, 24 КПК України, ст. ст. 1, 3, 8, 21, 29, 55, 129 Конституції України, ч. 4 ст. 5, 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також неврахування судом практики Конституційного Суду України (рішення від 25 листопада 1997 року № 6-зп, від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007, від 19 жовтня 2009 року № 26-рп/2009, від13 червня 2019 року № 4-р/2019).
Суд, перевіривши касаційну скаргу та надані до неї копії судових рішень, дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Пункт 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства «забезпечення права на апеляційний перегляд справи». Це означає, що Конституція України забезпечує можливість апеляційного перегляду саме справи, що реалізується шляхом оскарження судових рішень, якими завершено розгляд справи (кримінального провадження) по суті, а не всіх судових рішень у межах цієї справи (провадження).
Згідно із положеннями ч.1 ст.392 КПК України, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч.2 ст.392 КПК України, ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.
Як убачається з долучених до касаційної скарги копій судових рішень, захисник подав апеляційну скаргу на ухвалу місцевого суду, постановлену під час підготовчого судового засідання, якою продовжено строк відсторонення ОСОБА_5 від посади заступника начальника Інспекції з благоустрою Запорізької міської ради, яка відповідно до вимог ст. 392 КПК окремому оскарженню не підлягає.
Відповідно до ч.4 ст.399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Отже, суддя апеляційного суду, встановивши, що апеляційну скаргу було подано на судове рішення, яке відповідно до вимог КПК України не підлягає апеляційному оскарженню, згідно з положеннями ч. 4 ст. 399 КПК України, правомірно відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисника.

Доводи захисника у касаційній скарзі про те, що, відмовивши у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд залишив поза увагою положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, загальні засади кримінального провадження та положення Конституції України, якими забезпечується право на апеляційне оскарження - безпідставні.

За змістом кримінального процесуального закону, загальні засади кримінального провадження спрямовані на забезпечення законності кримінальної процесуальної діяльності та дотримання прав і законних інтересів осіб, що беруть участь у такому провадженні.
Відмова апеляційного суду у відкритті апеляційного провадження у зв`язку із оскарженням такого судового рішення,окреме оскарження якого на цій стадії законом не передбачене, не є свідченням порушення конституційних прав на апеляційний перегляд справи, як про це йдеться в касаційній скарзі.
За таких обставин, наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя і порушенням конституційних прав, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.

З урахуванням наведеного Верховний Суд дійшов висновку, що ухвала судді апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження постановлена відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 13 грудня 2019 року стосовно ОСОБА_5 - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3