Справа № 730/717/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/406/20
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесеного в ЄРДР за № 0000159 від 12 квітня 2019 року, за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Коропського районного суду Чернігівської області від 27 лютого 2020 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Радгоспне Ніжинського району Чернігівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

адвоката ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 .

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанцій обставини

Вироком Коропського районного суду Чернігівської області від 27 лютого 2020 року визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначене покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання визначено рахувати з моменту затримання, тобто з 12.04.2019 року.

Запобіжний захід обвинуваченому у виді тримання під вартою продовжено до 15 квітня 2020 року.

Стягнуто з нього на користь держави 2390 грн. 48 коп. процесуальних витрат за проведення експертиз.

Стягнуто з обвинуваченого на користь Борзнянської ЦРЛ витрати на стаціонарне лікування ОСОБА_11 в сумі 3315 грн. 24 коп.

Питання про речові докази вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що 05 квітня 2019 року, близько 20 години 30 хвилин, ОСОБА_7 знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в приміщенні житлового будинку мешканця АДРЕСА_2 , ОСОБА_11 , під час спільного розпиття спиртних напоїв, у ході сварки, на грунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно наніс останньому декілька ударів сокирою по голові, у результаті чого ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження в області голови у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, яка виражалась рубаними ранами правої тім`яної ділянки та потиличної ділянки зліва, просторим крововиливом у м`які покриви лівої тім`яна-скроневої ділянки та крововиливом у ліві скроневий м`яз відповідно вдавленим переломом луски правої тім`яної кістки, обмежно-дифузним крововиливом у м`які оболонки правої тім`яної долі головного мозку та вторинним гнійним панменінгітом; в області кінцівок у вигляді поверхневої рубаної рани правої кисті, від яких настала його смерть ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також ухвалою Коропського районного суду Чернігівської області від 02 квітня 2020 року виправлено описку у вироку Коропського районного суду Чернігівської області від 27 лютого 2020 року та вказано правильно, що смерть потерпілого ОСОБА_11 внаслідок отриманих тілесних ушкоджень настала ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі адвокат в інтересах обвинуваченого просив змінити вказаний вирок суду, перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 121 на ст. 123 КК України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що висновки суду є неповними та не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

На думку апелянта, протизаконне насильство з боку потерпілого щодо обвинуваченого, стало причиною раптового виникнення у ОСОБА_7 стану сильного душевного хвилювання фізіологічного афекту, тому його дії підлягають кваліфікації за ст. 123 КК України.

З метою встановлення перебування підзахисного в момент скоєння злочину в стані афекту було заявлено клопотання про призначення судово-психологічної експертизи, проте судом 1 інстанції було відмовлено в його задоволенні. Така відмова суду суперечить вимогам постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи». Під час проведення судово-психіатричної експертизи, на яку суд посилається у вироку, питання про перебування підзахисного в стані афекту не ставилося.

Враховуючи висновки судово-медичної експертизи № 52 щодо безпосередньої причини смерті потерпілого, апелянт вважає, що вина обвинуваченого має форму необережності.

Звертає увагу, що висновком комісійної судово-медичної експертизи № 3 від 23.10.2019 року, окрім іншого, встановлено, що необхідне лікування в умовах Борзнянської ЦРЛ хворий почав одержувати несвоєчасно. Крім того він хворів на інші серйозні хвороби. Всі ці фактори в сукупності визначили летальний наслідок. В разі надання потерпілому своєчасної кваліфікованої медичної допомоги прогноз щодо його життя був би більше благоприємним.

Посилаючись на ч. 2 ст. 9 КПК України, вважає, що орган досудового розслідування, а в подальшому і суд 1 інстанції не намагалися встановити причини раптово виниклих неприязних відносин. Хоча цією причиною було протизаконне насильство потерпілого щодо обвинуваченого, про що було повідомлено під час досудового розслідування, проте заява про заподіяння обвинуваченому потерпілим тілесних ушкоджень до цього часу не розглянута.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з викладених в ній підстав.

Прокурор та потерпілий у судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при ухваленні судового рішення

Відповідно до вимог ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними по справі та перевіреними в судовому засіданні доказами.

На обґрунтування своїх висновків суд послався на показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які повідомили, що того дня бачили ОСОБА_11 з раною на голові, який казав, що його сокирою вдарив ОСОБА_7 , крім того, ОСОБА_12 та ОСОБА_14 показали, що в їх присутності обвинувачений видав сокиру і повідомив працівників поліції, що цією сокирою вдарив потерпілого; показання обвинуваченого ОСОБА_7 , який не заперечував, що можливо під час боротьби він спричинив потерпілому тілесне ушкодження, а також на сукупність зібраних під час досудового розслідування письмових доказів, у тому числі даних протоколу слідчого експерименту від 13.04.2019 року, згідно з яким обвинувачений розповів про обставини нанесення тілесних ушкоджень загиблому ОСОБА_11 .

Також судом першої інстанції співставлено, проаналізовано і покладено в основу обвинувального вироку дані, що містяться у висновках судово-медичної експертизи № 52 від 24.06.2019 року та комісійної судово-медичної експертизи № 3 від 23.01.2020 року, які детально викладені у вироку суду, згідно яких смерть ОСОБА_11 настала внаслідок отриманої відкритою черепно-мозкової травми. Тілесні ушкодження, які були встановлені в ділянці голови, в комплексі відносяться до тілесних ушкоджень небезпечних для життя і за цією ознакою кваліфікується як тілесні ушкодження тяжкого ступеню тяжкості та перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з фактом настання смерті. Настання смерті ОСОБА_11 не знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з діями медичних працівників. Виникнення вторинного гнійного панменінгіту (як однієї із ланок розвитку сепсису, а відтак і настання смерті) є закономірним ускладненням відкритої черепно-мозкової травми, яка малась у померлого.

Жодних суперечностей у висновках експертиз не вбачається. Наявність причинно-наслідкового зв`язку між зазначеними тілесними ушкодженнями та настанням смерті ОСОБА_11 підтвердив у судовому засіданні експерт ОСОБА_15 , який окрім іншого показав, що кістки на голові потерпілого ушкоджені зі значною, великою і дуже великою силою. При боротьбі, пов`язаній з відбиранням сокири один у одного, таких ударів нанести не можна. При такій боротьбі могли мати місце різані або поверхневі рани, без таких ушкоджень кісток, які були виявлені у потерпілого.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що саме від дій обвинуваченого настали наслідки у виді смерті потерпілого та відхиляє доводи апеляційної скарги про необережне спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень.

Твердження захисника про те, що причиною смерті потерпілого є ендогенна інтоксикація організму, обумовлена загальним неспецифічним інфекційним захворюванням нециклічного типу (сепсисом), а також наявність супутніх захворювань були предметом дослідження суду першої інстанції та визнані безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на наявних матеріалах справи та спростовується вище вказаними висновками медичних експертиз. З вказаних підстав колегія суддів вважає безпідставними і доводи апеляційної скарги захисника про те, що причиною смерті ОСОБА_11 є надана неналежним чином медична допомога,

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_7 , то колегія суддів вважає їх безпідставними та такими, що повністю спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до положень кримінального закону суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 123 КК України, характеризується не лише умислом, а й таким емоційним станом винного, який значною мірою знижував його здатність усвідомлювати свої дії або керувати ними. Необхідною умовою кваліфікації дій винного за вказаною статтею є сильне душевне хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства, систематичного знущання чи тяжкої образи з боку потерпілого. Насильство може бути як фізичним (заподіяння тілесних ушкоджень або побоїв, незаконне позбавлення волі тощо), так і психічним (наприклад, погроза завдати фізичної, моральної чи майнової шкоди). До тяжкої образи слід відносити явно непристойну поведінку потерпілого, що особливо принижує гідність чи ганьбить честь винного або близьких йому осіб.

Сильним душевним хвилюванням (фізіологічним афектом) є раптовий емоційний процес, викликаний поведінкою потерпілого, що протікає швидко та бурхливо і певною мірою знижує здатність особи усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 248 від 21.05.2019 року у момент вчинення злочину ОСОБА_7 міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що під час нанесення потерпілому декількох ударів сокирою по голові, жодних ознак перебування обвинуваченого у стані сильного душевного хвилювання, який настав раптово від неправомірних дій потерпілого, судом встановлено не було. Крім того, такий стан обвинуваченого виключається і діями потерпілого, який, за версією обвинуваченого, кинув сокиру у його бік та припинив свої протиправні дії. Також встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 під час словесного конфлікту цілеспрямовано наніс потерпілому удари сокирою по голові. Характер та локалізація завданих тілесних ушкоджень потерпілому в область голови, кількість та сила з якою було завдано цих ударів, переконливо свідчать про те, що ОСОБА_7 усвідомлював можливість настання негативних наслідків своїх дій, у тому числі й ті, що фактично настали, тобто, його умисел був спрямований на заподіяння значної шкоди здоров`ю потерпілого.

Отже версія та доводи сторони захисту мають суто суб`єктивний та безпідставний характер, пов`язаний з обраним способом захисту.

Посилання в апеляційній скарзі на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи не відповідають дійсності. Суд дослідив всі докази, як зі сторони обвинувачення так і сторони захисту.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. А згідно з ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться у п.3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, наявність обставини, що його обтяжує, ступінь тяжкості скоєного ним злочину та призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на певний строк, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Підстав для пом`якшення обвинуваченому покарання колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які тягнуть за собою безумовне скасування чи зміну вироку під час перегляду апеляційним судом оскарженого вироку не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 419, Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Коропського районного суду Чернігівської області від 27 лютого 2020 року відносно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим який перебуває під вартою, протягом такого ж строку з моменту вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4