Справа № 161/1678/20
Провадження № 1-кп/161/470/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 27 травня 2020 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

потерпілої - ОСОБА_6 ,

представника потерпілого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0004811, що надійшов з Луцької місцевої прокуратури 31.01.2020 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Осьмиговичі Турійського району Волинської області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, гр.України, з середньою освітою, розлученого, має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, не працюючого, не судимого:

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.122 ч.1 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_4 16.12.2019 близько 21.30 год., перебуваючи на кухні квартири АДРЕСА_2 , в ході словесного конфлікту з потерпілою ОСОБА_6 , що виник на ґрунті неприязних відносин, умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, наніс один удар кулаком правої руки в ділянку правої руки, спричинивши потерпілій ОСОБА_6 тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому правої променевої кістки в середній третині, яке згідно висновку судово-медичного експерта №10 від 03.01.2020 за ступенем тяжкості відноситься до категорії середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, оскільки для його загоєння необхідний час більше 21- ї доби.
Таким чином, ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України, тобтоумисно заподіяв потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав частково, цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди не визнав. Суду дав показання, що проживав з потерпілою у зареєстрованому шлюбі до 2018 року, після розлучення вони продовжили проживати разом, внаслідок чого у них склались неприязні відносини. 16.12.2019 у вечірню пору він повернувся з роботи та побачив, що на кухні не вимкнена газова камфорка та кругом ввімкнене світло, в зв`язку з чим він зробив зауваження колишній дружині. Вона вийшла з кімнати та між кухнею і ванною почала махати ножем, який тримала у правій руці, що він сприйняв як реальну загрозу своєму здоров`ю. Тому він, з метою вибити ніж з її рук, розуміючи, що може спричинити тілесні ушкодження, і вдарив долонею руки один раз потерпілу. Удар був досить міцним, тому він міг спричинити ті тілесні ушкодження, що були у неї виявлені. Після цього колишня дружина і донька викликали швидку та поліцію. У фактично вчинених ним діях розкаявся, просив перекваліфікувати їх на ст.128 КК України та суворо його не карати.

Крім часткового визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його винуватість у заподіянні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я потерпілої, підтверджується зібраними на досудовому слідстві та дослідженими за клопотанням учасників судового розгляду доказами.

Так, потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні дала показання, що у 2018 році розлучилась з ОСОБА_4 , однак вони продовжили проживати на квартирі по АДРЕСА_1 . Вказана квартира по належить усім членам сім`ї. Внаслідок квартирного питання та відсутності реальної можливості проживати в іншому місці у них з чоловіком склались неприязні відносини. 16.12.2019 близько 21.00 год. додому повернувся обвинувачений, в цей час вона перебувала у кімнаті з дітьми та чистила фрукти. ОСОБА_4 відразу ж почав ображати її нецензурною лайкою через не вимкнену газову камфорку у кухні. Старша донька заступилась за неї, тоді він образив нецензурною лайкою і дочку. Вона змушена була вийти, щоб діти не чули суперечки. Оскільки вже хвилювалась внаслідок конфлікту, то автоматично вийшла з тим, що було у руках (ніж та фрукт). Тоді обвинувачений повернувся, схопив її лівою рукою за праву руку, де був ніж, а другою рукою (правою) вдарив кулаком, ніж випав, після чого ударів більше не наносив. Категорично ствердила, що умисно ніж не брала, ним обвинуваченому не погрожувала, не висловлювала і словесних погроз, оскільки боялась чоловіка, від якого неодноразово отримувала побої. Внаслідок удару вона відчула біль, почали боліти та німіти пальці, тому вони викликали швидку та поліцію, а обвинувачений відразу ж втік з дому. У зв`язку з наявними тілесними ушкодженнями: переломом та зміщенням зв`язок лікувалась на стаціонарному лікуванні, загалом на лікарняному була три місяці. Збитки їй не відшкодовані, просила задовольнити поданий нею цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. На суворому покаранні обвинуваченого не наполягає, одночасно покладаючись щодо міри покарання на погляд суду.
Показання потерпілої щодо обставин спричинення їй тілесних ушкоджень обвинуваченим судом беруться до уваги, оскільки вони спростовують показання обвинуваченого, які суд вважає частково неправдивими та такими, що дані виключно з метою пом`якшення кримінальної відповідальності за фактично вчинені ним дії. Такі показання потерпілої об`єктивно підтверджуються іншими здобутими та всебічно, повно дослідженими у справі доказами.

При цьому, зважаючи як на показання потерпілої, так і самого обвинуваченого, враховуючи протокол прийняття заяви від 17.12.2019, висновок експерта №1 (де викладені особисті пояснення потерпілої), приходить до висновку, що потерпілій було нанесено обвинуваченим саме один удар кулаком правої руки.

Свідок ОСОБА_8 суду дала показання, що в грудні 2019 року вона з мамою і сестрою знаходились у кімнаті їх квартири. О 21.00 год. повернувся батько ОСОБА_4 , зайшов до них і відразу ж почав висловлювати претензії до матері ОСОБА_6 , з приводу не вимкнутої плити, при цьому, висловлювався образливо у її адресу, застосовуючи нецензурну лексику. Вона заступилась за матір, тоді обвинувачений почав і її ображати, почав йти до неї, щоб вдарити, однак мати заступилась і батьки вийшли на кухню. Через 1-2 хвилини почула крик матері, яка повідомила, що обвинувачений вдарив її по руці і у неї проблеми з рукою. Тоді вона викликала швидку допомогу та працівників поліції, а батько пішов з хати. Ствердила, що на даний час вони проживають окремо від батька (орендують квартиру), оскільки останній постійно провокує сварки, ображав їх та матір, останню неодноразово бив. Зазначила, що у матері дійсно у руках був ніж для фруктів, а в іншій руці - сам фрукт, з цими предметами вона і вийшла до батька. Не чула жодної словесної погрози батькові від матері (у момент коли вони перебували у іншій кімнаті), а лише його крики та образливі слова на їх адресу.

З довідки КП «Луцька міська клінічна лікарня» вбачається, що ОСОБА_6 , лікувалась в ортопедично-травматичному відділенні з 17.12.2019, з приводу перелому середньої третини променевої кістки зі зміщенням.

Згідно висновку експерта №10 від 03.01.2020 гр. ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої променевої кістки в середній третині. Дане тілесне ушкодження виникло в результаті травмуючої дії тупого предмета, цілком можливо в час вказаний в постанові та в медичній документації, за ступенем тяжкості відноситься до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, оскільки для його загоєння необхідний час більше 21 доби. Виникнення вказаних ушкоджень в результаті падіння з висоти власного зросту виключається.

Під час проведення слідчого експерименту - протокол від 15.01.2020 (проведеного за участю понятих) потерпіла ОСОБА_6 , розповіла про обставини вчинення відносно неї кримінального правопорушення обвинуваченим.

Таким чином, судом критично оцінюються показання обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що він наніс тілесні ушкодження потерпілій з метою самозахисту, оскільки потерпіла погрожувала як словесно, так і фізично (демонструючи йому ніж), оскільки вони є суперечливими (суперечать дослідженим доказам у справі), не відповідають обставинам, встановленим під час судового провадження, такі показання обвинуваченого суд розцінює як намагання пом`якшити відповідальність за фактично вчинені ним дії.

Враховуючи, що показання потерпілої ОСОБА_6 не викликають сумнівів у їх достовірності, оскільки підстав ставити їх під сумнів у суду немає, вони відповідають обставинам справи та підтверджуються дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, показаннями свідка ОСОБА_8 , які, відповідно до ст.85, 86 КПК України, є належними та допустимими, тому суд бере їх за основу при постановленні даного вироку та приходить до висновку про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

При обранні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і дані про особу винного.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст.66 КК України, суд не вбачає.

До обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст.67 КК України, суд відносить вчинення злочину щодо колишнього подружжя.

Обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення, визнаного судом доведеним, визнав частково, а тому щире каяття у його діях відсутнє, вчинене ним кримінальне правопорушення, згідно ст.12 КК України, відноситься до категорії середньої тяжкості, збитки потерпілій не відшкодовані, однак остання на його суворому покаранні не наполягала, враховуючи його особу, який раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, на його утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей, не працевлаштований, що виключає можливість призначення покарання у виді виправних робіт, тому суд призначає покарання в межах санкції ст.122 ч.1 КК України, у виді обмеження волі, з застосуванням ст.75,76 КК України.

На думку суду, обрана міра покарання, є необхідною та достатньою для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

На підставі ст.ст.128, 129 КПК України, ст.1166, 1167 ЦК України цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 про відшкодування завданої матеріальної, моральної шкоди та відшкодування сплаченого судового збору задовольнити частково:

-стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 в користь потерпілої ОСОБА_6 завдану матеріальну шкоду в сумі 12 130 (дванадцять тисяч сто тридцять) грн 97 (дев`яносто сім) коп. та 20 000 (двадцять тисяч) грн спричиненої моральної шкоди.

Матеріальна шкода судом стягується відповідно до ступеню вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення та в межах обвинувачення, визнаного судом доведеним, з врахуванням доданих чеків та квитанцій, що підтверджують витрати на лікування та їх розмір.
В решті позовних вимог відмовити.
Відмовляючи в позові в частині відшкодування матеріальної шкоди в сумі 980 грн, суд виходив із того, що це матеріальні витрати, сплачені як благодійні внески, які не є обов`язковими для сплати, сплачуються виключно у добровільному порядку, а тому не є витратами на лікування.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого, суд виходив з засад розумності, виваженості, справедливості та вважає, що визначена сума моральної шкоди, з врахуванням ступеню спричиненої шкоди, відповідає обсягу та характеру спричинених страждань потерпілої та характеру вимушених змін у її життєвих стосунках.

Відмовляючи в частині позову потерпілої ОСОБА_6 щодо стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 процесуальних витрат у справі, понесених щодо сплати державного мита в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд виходив із постанови об`єднаної палати ККС ВС від 23.01.2019 року, відповідно до якої при вирішенні у межах кримінального провадження цивільного позову стягнення судового збору з обвинуваченого, який несе цивільну відповідальність, не допускається, оскільки таке стягнення суперечить закріпленим у ст.ст.2,7,9 КПК завданням кримінального провадження, засаді законності, не відповідає приписам ч.5 ст.128, 118, 119, 370 цього Кодексу та істотно порушує гарантоване особі право на розгляд справи щодо неї з додержанням вимог зазначеного провадження, передбачених вказаним Кодексом.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст.122 ч.1 КК України, призначивши покарання 1 (один) рік обмеження волі.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки:
-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;
-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 про відшкодування завданої матеріальної, моральної шкоди та відшкодування сплаченого судового збору задовольнити частково, стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 в користь потерпілої ОСОБА_6 завдану матеріальну шкоду в сумі 12 130 (дванадцять тисяч сто тридцять) грн 97 (дев`яносто сім) коп. та 20 000 (двадцять тисяч) грн спричиненої моральної шкоди.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1