Машівський районний суд Полтавської області
Справа № 948/234/20
Номер провадження 1-в/948/33/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2020 Машівський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
представника Машівської ВК-9 ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Машівка в режимі відеоконференції з Державною установою «Машівська виправна колонія (№ 9)» спільне подання Державної установи «Машівська виправна колонія (№ 9)» та спостережної комісії Машівської РДА Полтавської області стосовно засудженого:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта професійно-технічна, раніше не судимого,
про умовно-дострокове звільнення
в с т а н о в и в :

у березні 2020 року до суду надійшло вказане подання, яке обґрунтоване тим, що вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07.12.2016р. ОСОБА_5 засуджений за ст. ст. 286 ч.3, 135 ч.1, 70 КК України на 6 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки. Зараховано в строк покарання термін перебування під вартою з 08.08.2015р. по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 10.01.2017р.
Станом на 06 червня 2017 року відбув строку покарання, характеризується позитивно, як особа, що довела своє виправлення, а тому до нього може бути застосоване умовно-дострокове звільнення.
В судовому засіданні прокурор заперечив проти задоволення подання з тих підстав, що поведінка засудженого протягом строку покарання не була сумлінною.
Представник Машівської ВК-9 та засуджений подання підтримали та просили його задовольнити.
Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши докази у справі, дійшов такого висновку.
Судом установлено, що ОСОБА_5 відбуває покарання у виді позбавлення волі з 08 серпня 2015 року, кінцевий строк 06 вересня 2020 року.
За правилами п. 1 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин.
Так, засуджений ОСОБА_5 за період відбування покарання в місцях позбавлення волі мав п`ять заохочень за сумлінну поведінку та ставлення до праці, в той час тричі притягувався до відповідальності за зберігання заборонених предметів, останнє погашено 29.06.2018р. Крім цього, характеризується як особа, що довела своє виправлення, працевлаштований слюсарем тракторної бригади, дбайливо ставиться до майна, виконує роботи із самообслуговування та благоустрою установи, дотримується правомірних відносин та ввічливого ставлення з персоналом, з іншими засудженими підтримує рівні взаємовідносини, приймає участь у виховних заходах, вину у скоєному злочині визнає, вирок вважає справедливим, виконавчі листи не надходили. Комісією установи засудженому двічі було відмовлено як в застосуванні ст. 81 так і ст. 82 КК України (а.с. 3-5).
З вироку суду вбачається, що ОСОБА_5 вчинив злочин у тверезому сталі, але його дії призвели до загибелі двох людей, при цьому залишив їх у небезпеці та залишив місце пригоди, провину визнавав частково, стягнуто з засудженого на користь двох потерпілих 201583 та 220999, 66 грн в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди (а.о.с. 32-41).
Згдіно ч.ч. 1, 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
З дослідженої особової справи засудженого видно, що він притягувався до дисциплінарної відповідальності за зберігання сім-карт та телефону (а.о.с. 67, 117, 128). Але крім цього мало місце 21.06.2017р. самовільного залишення робочого місця (а.о.с. 122, 123), що не відображено в характеристиці та довідці планово-економічного відділу (а.о.с. 179-180), згідно якої з березня 2017 року по січень 2020 року засуджений постійно працював, мало місце 100% відпрацювання.
Даних про те, що засудженим вживалися заходи для відшкодування шкоди потерпілим матеріали справи не містять і в судовому засіданні засуджений підтвердив, що добровільно шкоду не відшкодовував.
Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Таким чином, однією з головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто готовність до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.
Водночас, передумовою дострокового звільнення є саме «бездоганна» поведінка засудженого протягом всього строку відбування покарання і державні органи, які пов`язані із процесом виправлення та перевиховання засудженого та суд не мають підходити до цього питання формально.

Проте, такої «бездоганної» поведінки засудженого протягом строку відбування покарання судом не встановлено, оскільки хоча з матеріалів справи видно, що він майже постійно працював, але натомість тричі притягувався до відповідальності одного й того ж виду, за зберігання сім-карт та телефону, що свідчить про те, що засуджений свідомо не бажав виправлятися.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про те, що факт, того, що засуджений виконує свої прямі обов`язки та претензій з боку працівників установи до нього немає, свідчить лише про те, що останній виконує їх на підставі закону, оскільки це є прямим обов`язком всіх засуджених, а умовно дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально виконавчого законодавства, має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині, і в конкретному випадку наявні лише формально-юридичні підстави для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
За таких обставин суд вважає, що оскільки засуджений за час відбування покарання хоча і працював майже постійно сумлінно, але мало місце одноразове залишення робочого місця, в той час свою сумлінну поведінку, засуджений не довів, оскільки тричі притягувався до дисциплінарної відповідальності, що в цілому не свідчить про наявність безумовних позитивних змін в поведінці засудженого та вказує на те, що його поведінка не була сумлінною та стабільною, як і не було вчинено жодних дій для відшкодування шкоди потерпілим, тобто, відповідно, не досягнуто мети покарання, а відтак дійшов висновку, що у задоволенні подання слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст. 539 КПК України, суд

у х в а л и в:

у задоволенні спільного подання Державної установи «Машівська виправна колонія (№ 9)» та спостережної комісії Машівської РДА Полтавської області про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом 7 діб з дня її оголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Машівський районний суд, а засудженим у той же строк з моменту вручення копії судового рішення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження, а у випадку її оскарження, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1