Справа № 496/4455/17
Провадження № 1-кп/496/170/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2020 року Біляївський районний суд Одеської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
представника потерпілих - ОСОБА_6 ,
захисників обвинуваченого ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчинені злочину, передбаченого ст. 286 ч. 3 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Біляївського районного суду Одеської області перебуває зазначене вище кримінальне провадження.
27 лютого 2020 року через канцелярію суду від прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області надійшло клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Одеському слідчому ізоляторі № 21 строком на 60 діб.
Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що ризики які існували при обранні запобіжного заходу не зменшились.
Потерпілі та їх представник в судовому засіданні підтримали клопотання прокурора та просили його задовольнити.
Представник потерпілих ОСОБА_10 в судовому засіданні не з`явилась, але надала до суду заяву в якій просила справу розглядати без її участі.
Захисники обвинуваченого в судовому засіданні заперечували проти клопотання прокурора, та зазначили, що клопотання прокурора задоволенню не підлягає та захисник ОСОБА_7 надав до суду письмові заперечення на клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, також захисник обвинуваченого ОСОБА_8 зазначив, що прокурор до свого клопотання не надає жодних доказів на підтвердження обставин зазначених в клопотанні про продовження строку тримання під вартою. Також ОСОБА_8 просив суд обрати для обвинуваченого ОСОБА_9 більш м`який запобіжний захід та зазначив, що якщо потрібно то ОСОБА_8 дає особисте зобов`язання, що обвинувачений буде з`являтись на кожне судове засідання та останній буде проживати у ОСОБА_8 вдома.
Обвинувачений в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 в своєму заперечені поданому до суду 04.03.2020 року, вказує, що запобіжний захід обраний обвинуваченому у виді тримання під вартою застосовується до останнього майже два роки, нових ризиків або підтвердження існування попередніх прокурором не надано, сторона захисту з клопотанням прокурора не погоджується та вважає, що об`єктивно відсутні правові підстави для продовження строків запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому. Також захисник обвинуваченого зазначив, що обвинувачений потребує належного медичного догляду, що в умовах тримання під вартою забезпечити не є можливим, що ставить під загрозу життя та здоров`я обвинуваченого. Тому на його думку застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є невмотивованим, жорстоким запобіжним заходом, який розходиться з практикою ЄСПЛ та практикою судів України, цілком можливим на думку захисника є застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Суд дослідивши матеріали справи, клопотання прокурора, заперечення на клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, заслухавши учасників кримінального провадження прийшов до наступного висновку.
Відповідно до ст. 17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006 року «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини, а також українські суди мають застосовувати при розгляді справ практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.
Прецедентне право Конвенції розробило чотири базових прийнятних підстави для відмови у звільненні особи з під варти:
ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення не з`явиться на суді /справа Stogmuller проти Austria/;
ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення у випадку звільнення прийме дії, направлені на перешкоджання відправленню правосуддя /справа Stogmuller проти Austria/;
ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення, здійснить подальші правопорушення /справа Matznetter проти Austria/;
ризик, що особа порушить громадський порядок /справа Letellier проти France/.
Доцільність залишення під вартою особи, яка підозрюється в скоєнні тяжкого злочину, має оцінюватись в кожному випадку окремо у відповідності з її особливими характеристиками.
Продовження тримання під вартою може бути виправдано в тому випадку, якщо існують конкретні ознаки того, що це дійсно вимагається виходячи з інтересів суспільства, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважують правило поваги особистої свободи /справа W. проти Switzerland, судове рішення від 26 січня 1993 року § 30/.
Оцінюючи ризик того, що обвинувачений може ухилятися від правосуддя, не законно впивати на свідків та потерпілих з метою зміни ними свідчень так як по зазначеній справі в провадженні де є головуючий суддя ОСОБА_1 свідки ще не були допитані, вчинити інше кримінальне правопорушення, так як існує той факт, що обвинувачений раніше двічі притягувався до кримінальної відповідальності та не зробив для себе відповідних висновків, також враховуючи що санкція статті за якою обвинувачується ОСОБА_9 передбачає покарання від 5 до 10 років позбавлення волі, що на думку суду є важливим аргументом, що він може переховуватись від правосуддя, враховуючи сукупність зазначених ризиків та аргументів, які на даний час не відпали суд вважає клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Так, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».
Безумовне не визнання вини обвинуваченим, на думку суду може свідчити на користь того, що у разі звільнення з під варти, обвинувачений може здійснювати вплив на свідків та потерпілих по вищезазначеній справі так як вони, ще не були допитані судом.
Так, ст. 5 Рекомендації Комітету Європи від 27.06.1980 р. "Про взяття під варту до суду" зауважується на тому, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Важливим критерієм орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу повинна бути санкція за злочин вчинений обвинуваченим, тобто чим більш сувора санкція передбачена за злочин поставлений обвинуваченому в вину тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього.
Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_9 у разі визнання його винним, з огляду на особу обвинуваченого, визначає вірогідність переховування від органів розслідування та /або суду.
Перевіряючи обґрунтованість обвинувачення, суд виходить з практики Європейського суду з прав людини, а саме: рішення «Нечипорук і Йонкало проти України», п. 175; «Cebotari v. Moldova», п. 48; «Fox, Campbell and Hartley v. the UK», n. 32, яка вказує на те, що слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, котрі могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що особа, можливо, вчинила злочин, та в даному випадку вважає, що дані, які вказують на обґрунтоване обвинувачення, та навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, містяться в долучених в обґрунтування клопотання матеріалах.
Приймаючи до уваги принцип презумпції невинуватості, правил поваги свободи особи, враховуючи те, що інші характеризуючі данні ніж зібрані досудовим слідством, що можуть мати значення, стороною захисту не надані, а також те, що особа обґрунтовано обвинувачуються у скоєнні тяжкого злочину, враховуючі інші зібрані досудовим слідством матеріали кримінального провадження, та ризики, які на даний час не перестали існувати, суд приходить до висновку, про необхідність відступу від правил поваги свободи особи, та вважає необхідним продовжити ізоляцію ОСОБА_9 від суспільства, оскільки зазначені фактори виправдовують тримання даної особи під вартою.
Згідно із ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Крім того, суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Щодо клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 про обрання обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло в нічний період доби, яке зазначено в заперечені на клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 04.03.2020 року та його заперечень, суд вважає необхідним відмовити захиснику ОСОБА_7 у задоволені вказаного клопотання, враховуючи вищевказане та виходячи з наступного.
Приймаючи до уваги принцип презумпції невинуватості, правил поваги свободи особи, враховуючи те, що обраний ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою спливає 13.03.2020 р., а до вказаного терміну судове провадження не може бути завершено, також суд приймає до уваги особу обвинуваченого ОСОБА_9 , його вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, а також звертає увагу на те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, також суд враховує тяжкість інкримінованого йому злочину, останній обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання тільки у вигляді позбавлення волі, а також скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння, що призвело до загибелі чотирьох осіб, суд приходить до висновку про необхідність відступу від правил поваги свободи особи, а також вважає, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу неможливе, а також з метою уникнення ризиків того, що він, перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду, вчинить інше кримінальне правопорушення або буде впливати на свідків чи потерпілих, необхідно продовжити обвинуваченому строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, відповідно до якої, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Щодо тверджень захисника обвинуваченого про негативний стан здоров`я ОСОБА_9 , суд звертає увагу на лист начальника філії ДУ «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» в Одеській області №209 від 19.12.2018 року про стан здоров`я ОСОБА_11 , який наданий на запит захисника ОСОБА_7 , де утримується обвинувачений ОСОБА_12 , в якому зазначено лише про те, які встановлені діагнози відносно обвинуваченого та не зазначено про неможливість обвинуваченого утримуватись в умовах слідчого ізолятора. Також дослідивши довідку медичної частини ОУВП № 21, в якій зазначено, що ОСОБА_9 потребує постійного лікування та до обстеження в спеціалізованих закладах міста, суд не бере до уваги так як, вищевказана довідка не відповідає вимогам встановленим чинним законодавством, а саме: на вказаній довідці відсутня печать лікаря, який видав довідку, а також кутовий штамп закладу, число, місяць (словами) і рік її видачі, найменування закладу охорони здоров`я і місцезнаходження закладу, що видав довідку.

Також суд, зазначає, що існує певний порядок взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту затверджений Наказ Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України 10.02.2012 № 239/5/104, згідно якого обвинувачений може отримувати належне лікування перебуваючи під вартою в Одеському слідчому ізоляторі.

Консультації проводяться із залученням фахівців, у зв`язку із чим відсутні достатні підстави для зміни раніше застосованого до нього запобіжного заходу.
Таким чином твердження захисника обвинуваченого ОСОБА_7 про не задовільний стан здоров`я обвинуваченого та необхідність його лікування тільки в медичних закладах за межами установи Одеського слідчого ізолятора об`єктивно нічим не підтверджується, а надання рекомендованого дієтичного харчування та симптоматичного лікування, можливо в умовах ОСІ.
Приймаючи до уваги те, що на теперішній час судовий розгляд даного кримінального провадження триває, ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою, не зникли, з урахуванням вимог ст. 183 КПК України, суд не вбачає підстав для обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, оскільки його належну процесуальну поведінку може забезпечити саме такий запобіжний захід, як тримання під вартою. Наявність у обвинуваченого місця постійного проживання жодним чином не свідчить про можливість запобігти заявленим ризикам так як це не є гарантом того, що обвинувачений буде не в змозі переховуватись від суду або порушувати процесуальний порядок та впливати на свідків.
Щодо посилань захисника ОСОБА_7 на тривалий час тримання під вартою обвинуваченого, слід зазначити наступне.
Справа розглядається вже другим складом суду, оскільки попередній головуючий ОСОБА_13 був відсторонений від здійснення правосуддя.
ЄСПЛ розглядаючи скарги щодо тривалості судового розгляду визначило такі критерії оцінки обставин які впливають на тривалість судового розгляду:
- складність справи;
- поведінка сторін;
- поведінка судових та інших державних органів;
- важливість предмету розгляду для заявника.
Сторона захисту та обвинувачений після зміни складу суду наполягали на проведенні судового розгляду спочатку, що обумовило затягування розгляду справи.
У період розгляду справи відносно ОСОБА_9 у Біляївському районному суді Одеської області здійснюють правосуддя 5 суддів з 11 за штатним розкладом. Зазначені обставини обумовлюють тривалість судового розгляду справи, та є об`єктивними чинниками.
Що стосується посилань сторони захисту на обставини коли обвинуваченому первісно обирався запобіжний захід, що він не ухилявся від явки до суду та перебував в певний час на лікуванні, то суд залишає це поза увагою, оскільки наведені судом ризики є достатніми для продовження строку тримання під вартою.
Щодо пояснень захисника обвинуваченого ОСОБА_8 суд вважає, що через вказані вище обставини суд не може обрати обвинуваченому більш м`який запобіжний захід, так як вже було зазначено вище наявність у обвинуваченого місця постійного проживання навіть під наглядом його захисника, який є зацікавленою стороною по справі, жодним чином не свідчить про можливість запобігти заявленим ризикам так як це не є гарантом того, що обвинувачений буде не в змозі переховуватись від суду або порушувати процесуальний порядок та впливати на свідків..
Крім зазначеного, суд звертає увагу, що первісна ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не скасована.
На підставі вищевикладеного, суд вважає за доцільне продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів.
Застосовуючи такий вид запобіжного заходу, суд враховує підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, а також приймає до уваги ту обставину, що підстави, за яких судом було обрано обвинуваченому запобіжний захід у виді взяття під варту, не відпали.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 331 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 , яке зазначено в заперечені на клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 - запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло в нічний період доби.
Відмовити в задоволенні усного клопотання захисника ОСОБА_8 про обрання обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою задовольнити.
Продовжити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, а саме з 04 березня 2020 року по 02 травня 2020 року, включно.
Утримання обвинуваченого проводити в ДУ ОСІ.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити уповноваженій службовій особі - начальнику ДУ ОСІ.
Ухвала підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області протягом 7 днів з дня її проголошення.
Повний текст ухвали складено 10 березня 2020 року о 10:00 годині.

Суддя ОСОБА_1