Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/421/20 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст.186 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2020 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 квітня 2020 року, якою стосовно обвинуваченого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, громадянина України, з професійно-технічною освітою, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , не одружений; раніше судимий:
- 30.04.2010 року Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч.3 ст. 185, ст. 75 КК України до 3 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 2 роки;
- 17.06.2011 року Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч.2 ст.309, ч.1 ст. 309, ст. 70 КК України до 3 років 1 дня позбавлення волі.
- 29.10.2014 року Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч.1 ст.187 КК України до 4 років позбавлення волі, 22.02.2018 звільнений від відбування покарання у зв`язку з відбуванням покарання в Кіровоградській ВК № 6,
застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0008378, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, строком на два місяці, тобто до 03 червня 2020 року,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Кіровського районного суду м. Кіровограда перебувають матеріали кримінального провадження № 0008378 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

В судовому засіданні районного суду прокурором заявлено клопотання про обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Клопотання обґрунтовує тим, що обвинувачений знав про перебування обвинувального акту на розгляді, не з`являвся в судові засідання, за місцем реєстрації не проживає, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, був оголошений в розшук.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 квітня 2020 року, стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на два місяці, тобто до 03 червня 2020 року.

Своє рішення суддя мотивував тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі від 4 років до 6-ти років. Обвинувачений знав про розгляд кримінального провадження відносно нього судом, однак не бажав приходити в суд, оскільки боявся відповідальності.
Суд першої інстанції дійшов до переконання про реальну наявність ризику ухилення від явки в суд. Зокрема, врахував поведінку обвинуваченого, який має три не зняті та не погашені судимості, в тому числі за вчинення корисливих злочинів, що свідчить про наявність ризику продовження злочинної діяльності.
На переконання суду першої інстанції, інші запобіжні заходи, не пов`язані з триманням під вартою, не забезпечать виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно його підзахисного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту поклавши на нього обов`язки: прибувати до суду за першою вимогою; в період часу з 20:00 год. до 07:00 год. не залишати місце проживання; надати можливість працівникам поліції з метою контролю за поведінкою з`являтись за місцем його проживання та вимагати від нього усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що відповідно до 4.1 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Всупереч положенням вказаної статті текст клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 , не містить доводів сторони обвинувачення стосовно неможливості застосування відносно останнього більш м`яких запобіжних заходів. В ході судового розгляду вказаного клопотання доводи щодо неможливості застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, зі сторони обвинувачення - також надані не були.

А тому, на переконання сторони захисту в ході розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , суд дійшов хибного переконання, щодо неможливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 , має постійне місце проживання, сталі суспільні зв`язки, він працездатного віку, стан здоров`я не перешкоджає роботі, та як наслідок отримання законного доходу, з метою відшкодування завданого збитку, при цьому останній на момент обрання запобіжного заходу працював, хоч і не офіційно.
На переконання сторони захисту при винесенні оскаржуваного рішення суд пішов в супереч практики ЄСПЛ, стосовно того, що тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та суворість покарання, яке може бути призначене обвинуваченому - не можуть бути визначальними при вирішенні питання щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. На переконання сторони захист, саме тяжкість інкримінованого злочину, стала єдиною підставою для обрання відносна ОСОБА_8 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Судом проігноровано процесуальну поведінку обвинуваченого, а саме щире каяття, наявність постійного місця проживання, а також родини. Натомість у своєму рішенні суд в якості підстав застосування найсуворішого запобіжного заходу вказав недоведені, а подекуди навіть не зазначенні в судовому засіданні доводи прокурора, щодо наявності ризиків.

Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу і просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали клопотання і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника. задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ст. 183 ч. 1, 2 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризиками, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Згідно ст. 177 ч. 1 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути розбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.
Згідно ст. 6 ч. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Проте, враховуючи обставини справи, апеляційний суд вважає, що по справі наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного. При цьому, колегія суддів оцінює суворість можливого покарання ОСОБА_8 та визнає за реальну небезпеку можливість його ухилення від правосуддя у разі зміни, обраного щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Вищезазначені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу в триманні підозрюваного під вартою. Підстав для обрання більш м`якого запобіжного заходу не вбачається.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів, в провадженні Кіровського районного суду м. Кіровограда перебувають матеріали кримінального провадження № 0008378 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

На думку колегії суддів, суддя прийшов до обґрунтованого висновку про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, оскільки такий висновок підтверджується доданими до клопотання доказами, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_8 міг вчинити злочин передбачений ч.2 ст.186 КК України.
Такий висновок також повною мірою узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), відповідно до якої термін «обґрунтована підозра», зокрема викладеного у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.
Також колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання або продовження запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.
Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування та судового розгляду, сприяти якому має й тримання під вартою.
Згідно п. 110 рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі» тривале тримання під вартою може бути виправдане в кожному окремому випадку за наявності конкретних ознак існуючої необхідності захисту інтересів суспільства, незважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до особистої свободи, встановлений ст. 5 Конвенції.

При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.
Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення злочину, обвинувачення у якого йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

Під час апеляційного розгляду сторона захисту вказувала на необґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Як вбачається з матеріалів ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий, що в свою чергу свідчить про не бажання стати на шлях виправлення.
При цьому, колегія суддів враховує, що після звільнення ОСОБА_8 через незначний проміжок часу знову вчинив тяжкий злочин, що в свою чергу свідчить про наявність ризику вчиняти нові кримінальні правопорушення.

Також, необхідно зазначити про те, що обвинувачений знав про перебування кримінального провадженння на розгляді у Ленінському та Кіровському районних судах, не з`являвся в судові засідання та був оголошений в розшук, в сукупності з мірою покарання, яка загрожує у разі визнання його винуватим, свідчать про наявність високого ступеню ризиків переховування їх від суду, незаконного впливу на потерпілу.
Що стосується тверджень захисника про те, що до ОСОБА_8 можливо застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, то такі доводи захисника на переконання колегії суддів не спростовують висновок слідчого судді про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про обрання щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доданих ініціатором клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.

При цьому, колегія суддів зазначає про те, що ОСОБА_8 був оголошений у розшук оскільки не проживав за адресою свого місця проживання, а мешкає за тимчасовими адресами, що в свою чергу унеможливлює застосування до нього заможного заходу у вигляді домашнього арешту.
Доводи захисника про те, що ОСОБА_8 має родину та працює не офіційно не можуть бути враховано оскільки зазначене не підтверджується жодними доказами.
Крім того, зважаючи на наявність реальних ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 застосування тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, оскільки в даному випадку інтереси суспільства, превалюють над інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Отже, суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_8 встановив наявність ризиків передбачених п.п.. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що він може переховуватись від суду, незаконними засобами впливу на потерпілу у кримінальному провадженні, які володіють інформацією щодо обставин вчинення ним зазначеного злочину, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовжувати вчиняти злочини, у яких є достатні підстави їх обвинувачувати, та можуть вчинити інший злочин.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).
На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність прокурором у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.

Окрім цього, слід зазначити, що оскільки на даний час матеріали кримінального провадження перебувають на розгляді у у Ленінському та Кіровському районних судах, обвинувачений ОСОБА_8 не проживає за місцем свого проживання, ігнорує судові відклики, до нього раніше вже застосовувались привід в судове засідання, був оголошений у розшук, а тому у разі застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, останній зможе незаконно впливати на хід досудового розслідування, в тому числі впливати на потерпілу, свідків, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Також необхідно зазначити про особу ОСОБА_8 , який офіційно не працює та не має постійного місця роботи та проживання, жодних заробітків, не одружений, на утриманні нікого не має, що вказує на відсутність у нього міцних соціальних зв`язків.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суддя районного суду обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора і застосував до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на два місяці, оскільки під час розгляду клопотання встановлені обставини, які є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зазначених у ст. 176 КПК України не зможе запобігти доведеним ризикам, та забезпечити виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Таким чином, застосований до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за обставин даного кримінального провадження, з урахуванням встановлених ризиків, на думку колегії суддів, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 квітня 2020 року, якою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 квітня 2020 року, якою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0008378, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, строком на два місяці, тобто до 03 червня 2020 року, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_9 Ремез