ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 478/2030/15-к Номер провадження 11-кп/819/4/20 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1 Категорія: продовження запобіжного заходу Доповідач ОСОБА_2 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 січня 2020 року. Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Херсонського апеляційного суду у складі:
Головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: - секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
захисників - адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою вищевказаного суду від 30 жовтня 2019 року, клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 задоволено, продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 29 грудня 2019 року, включно, без права внесення застави.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, обвинувачений ОСОБА_8 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу суду скасувати і постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора або змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на інший не пов`язаний з тримання під вартою.
Апеляційна скарга мотивовані доводами про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали суду.
Зокрема, апелянт зазначає про те, що прокурор навівши в клопотанні ризики, які на його думку, є підставою для продовження строку дії запобіжного заходу відносно нього, не підтвердив їх існування належними доказами, хоча кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишились та їх аналіз.
Крім того, як зазначає апелянт з посиланням на практику ЄСПЛ, зі спливом певного проміжку часу, сам факт очікування призначення покарання у вигляді позбавлення волі, як і факт тільки існування обґрунтованої підозри, не можуть бути підставою для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, вивчивши і обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши сторони в судових дебатах, колегія суддів приходить до наступного.
У відповідності до приписів ч. 3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене цією частиною, вирішує головуючий.
До закінчення строку дії попередньої ухвали, судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_8 та інших не завершено, а отже, суд зобов`язаний був вирішити питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу.
Приймаючи рішення щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , суд виходив із того, що ризики, які мали місце, як при обранні запобіжного заходу, так і до теперішнього часу не зменшились, та виправдовують необхідність тримання під вартою обвинувачених під час судового розгляду.
На цій стадії судового розгляду кримінального провадження на підставі обвинувального акту апеляційний суд не вправі вирішувати питання щодо обґрунтованості та доведеності обвинувачення, які повинен вирішити суд першої інстанції по суті висунутого обвинувачення особі.
Крім того, як вбачається з апеляційної скарги, в ній відсутня незгода апелянта з питань необґрунтованості підозри певними доказами.
Зважаючи на викладене доводи апеляційної скарги про необхідність оцінки доказів з точки зору їх належності та допустимості при розгляді клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу є неспроможними.
Наведені відомості дали підстави для висновку, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має бути продовжений обвинуваченому з метою забезпечення належного виконання ним процесуальних обов`язків та запобігання існуючим ризикам, передбаченим п.п. 1, 5 ст. 177 КПК України, які були зазначені прокурором під час судового розгляду та наведені в оскаржуваній ухвалі суду з урахуванням даних про особу обвинуваченого, що свідчить про неможливість запобігання зазначеним ризикам у разі незастосування запобіжного заходу.
На переконання колегії суддів апеляційного суду, зазначені обставини в своїй сукупності свідчать відсутність підстави для відмови в задоволенні клопотання про продовження строку запобіжного заходу, як на тому наполягає апелянт, оскільки таке рішення не зможе запобігти ризикам, які продовжують існувати на цій стадії судового розгляду.
Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.
Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_8 на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Будь-яких доказів, які свідчать про порушення прав обвинуваченого чи істотних порушень вимог КПК України, які б могли стати безумовними підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, під час апеляційного перегляду не встановлено.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для скасування оскаржуваної ухвали, яка постановлена із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405 407, 422 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 жовтня 2019 року, якою відносно нього продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 29 грудня 2019 року, включно, без права внесення застави - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Головуючий: (підпис)
Судді: (підпис) (підпис)
З оригіналом згідно.
Суддя Херсонського апеляційного суду ОСОБА_2