Дата документу 07.04.2020 Справа № 310/740/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №310/740/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/886/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 квітня 2020 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 січня 2020 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Бердянськ Запорізької області, громадянина України, українця, який не працює, неодружений, має середню технічну освіту, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

28 січня 2009 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч.1 ст.186 КК України до 1 місяця арешту. Звільнився 27 лютого 2009 року з Вільнянського СІЗО Запорізької області №11 по відбуттю строку покарання;

26 грудня 2011 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч.1 ст.309 КК України до 6 місяців арешту;

18 липня 2012 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч.2 ст.307, ч.3 ст.28, ч.3 ст.306, ч.1 ст.263, ч.1 ст.185, ст.ст.69, 70 КК України до 3 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ст.71 КК України приєднано покарання за вироком Бердянського міськрайоного суду Запорізької області від 26 грудня 2011 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць з конфіскацією майна та з позбавленням права займатись певною діяльністю строком на 3 роки. Звільнився 25 червня 2014 року з Вільнянської виправної колонії Запорізької області №20 на підставі ухвали Вільнянського районного суду Запорізької області від 17 червня 2014 року на підставі ст.2 Закону України «Про амністію в 2014 році»;

02 березня 2016 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч.2 ст.263 КК України до 2 років позбавлення волі з випробуванням 2 роки;

10 червня 2016 року Бердянським міськрайонним суд Запорізької області за ч.3 ст.311, ч.1 ст.263, ч.2 ст.309, ч.1 ст.317, ч.1 ст.70 КК України до 5 років позбавлення. Переглянутий вирок 19 червня 2017 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області засуджено за ч.1 ст.263, ч.2 ст.309, ч.1 ст.317, ч.1 ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі, за ч.3 ст.311 КК України виправданий на підставі ч.4 ст.70 КК України;

14 вересня 2018 року Вільнянським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.309 КК України до 4 позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України частково приєднано покарання за вироком Бердянського міськрайоного суду Запорізької області від 19 червня 2017 року та остаточно призначено покарання 4 роки 5 місяців позбавлення волі із зарахуванням 4 років позбавлення волі за вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 червня 2017 року. Звільнився 14 листопада 2018 року з Вільнянського СІЗО Запорізької області №11 по відбуттю строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.3 ст.297, ч.ч.2,3 ст.185, ч.ч.1,2 ст.309, ч.2 ст.186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з приміщенням Бердянський міськрайонний суд Запорізької області,
захисника адвоката ОСОБА_8 в режимі відеоконференції з приміщенням Бердянський міськрайонний суд Запорізької області,
обвинуваченого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Вільнянська установа виконання покарань (№11)».

Обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 січня 2020 року, якою йому продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів до 27 березня 2020 року.
Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, які продовжують існувати, є реальними, застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вищевказану ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно нього більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом першої інстанції продовжено відносно нього термін запобіжного заходу за відсутності захисника, оскільки від захисника ОСОБА_9 він відмовився, а іншого йому призначено не було, прокурором не надано доказів на підтвердження наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, оскільки він завжди з`являвся на судові засідання, має місце реєстрації та проживання, має цивільну дружину, працює, хоча і неофіційно.

Апелянт також вказує на те, що його неодноразові судимості не свідчать про його подальшу протиправну поведінку, у зв`язку із тим, що він відбув покарання за попередніми судовими рішеннями у повному обсязі.

Згідно з ухвалою суду, 28 лютого 2019 року до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 лютого 2019 року за №0000376 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.297 КК України.

01 лютого 2019 року до Бердянського міськрайонного суду Запорізькоїобласті надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 листопада 2018 року за №0003765 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.ч.2,3 ст.185, ч.1 ст.309 КК України.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03 квітня 2019 року об`єднано матеріали кримінальних проваджень, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000376 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.297 КК України (справа №310/1491/19, провадження № 1- кп/310/407/19) та №0003765 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.ч. 2,3 ст.185, ч.1 ст.309 КК України (справа №310/740/19, провадження №1-кп/310/366/19) в одне провадження, присвоєно спільний номер справи №310/740/19 (провадження № 1- кп/310/366/19).

22 травня 2019 року до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 квітня 2019 року за №0001017, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.186 КК України. Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25 червня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

30 травня 2019 року до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 травня 2019 року за №0001091 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.309 КК України. Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25 червня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

03 травня 2019 року до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 квітня 2019 року за №0000893 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.185 КК України. Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25 червня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 червня 2019 року об`єднано матеріали кримінальних проваджень, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000376, №0003765 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчинені кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст.15, ч.3 ст.297, ч.2,3 ст.185, ч.1 ст.309 КК України (справа №310/740/19, провадження №1-кп/310/366/19), №0001017 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.186 КК України (справа №3672/19, провадження №1-кп/310/562/19), №0001091 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.309 КК України (справа №310/3895/19, провадження 1-кп/310/571/19ь №000089317 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.185 КК України (справа №310/3197/19, провадження 1-кп/310/525/19) в одне провадження, присвоєно спільний номер справи №310/740/19 (провадження №1-кп/310/366/19).

Прокурор ОСОБА_10 у судовому засіданні просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки ризики, які були підставою обрання запобіжного заходу, існують до теперішнього часу.

Обвинувачений ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання прокурора.

Захисник ОСОБА_9 в судовому засіданні зазначив, що ризики прокурором не доведені, просив змінити запобіжний захід на більш м`який.

Потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , представник КП «Ритуал» Бердянської міської ради ОСОБА_13 , представник ПАТ «Укртелеком» Запорізької філії КЦТ №535 ОСОБА_14 у судове засідання не з`явились, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого та його захисника на підтримання апеляційної скарги; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого і наполягала на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).
Відповідно до вимог ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня, в т.ч. застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Як свідчать матеріали провадження, прокурор ОСОБА_10 у судовому засіданні просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, оскільки ризики, які були підставою обрання запобіжного заходу існують до теперішнього часу.
Підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 перевірялись судом першої інстанції. При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченого, його захисника, доводи прокурора та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.
Так, із наданих матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.3 ст.297, ч.ч.2,3 ст.185, ч.ч.1,2 ст.309, ч.2 ст.186 КК України, які є тяжкими та злочинами середньої і невеликої тяжкості.
На обґрунтування висунутого обвинувачення прокурором надані докази, які судом першої інстанції будуть перевірятися на предмет їх належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку.
Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, передбачені п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, не зменшились та існують на даний час. Так, обвинувачений ОСОБА_6 неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, судимість за які не знята і не погашена, обвинувачується у скоєнні тяжкого кримінального правопорушення, вчиненого після надходження відносно нього кримінального провадження до суду. У обвинуваченого ОСОБА_6 міцні соціальні зав`язки відсутні.
З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, з огляду на фактичні обставини та ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, у яких обвинувачується ОСОБА_6 , суворість можливого покарання та відомості про особу обвинуваченого, в т.ч. наявність в нього не знятої та непогашеної судимості за аналогічний умисний тяжкий злочин.
Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення даного провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.
Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою, допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).
З врахуванням викладеного та фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходу можуть не забезпечити належної процесуальної поведінки останнього.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Доводи обвинуваченого про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, були перевірені судом першої інстанції та спростовані в оскаржуваній ухвалі.
З приводу доводів апелянта про те, що вирішення питання про продовження відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання вирішено за відсутності захисника, чим порушено його право на захист, колегія суддів звертає увагу на таке.
З наданої Бердянським міськрайонним судом Запорізької області інформації убачається, що у судовому засіданні 28 січня 2020 року обвинувачений ОСОБА_6 заявив клопотання про заміну захисника ОСОБА_9 іншим адвокатом, оскільки останній належним чином не здійснює його захист.
Враховуючи, що 01 лютого 2020 року закінчувався строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 і з урахуванням вимог ч.3 ст.331 КПК України, по справі була оголошена перерва для узгодження з Регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Донецькій та Запорізькій областях можливості забезпечення заміни адвоката протягом 3 днів, а саме до 31 січня 2020 року.
Регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Донецькій та Запорізькій областях повідомив, що питання про виконання ухвали суду про заміну адвоката буде вирішено протягом 2 тижнів, що унеможливлювало вирішення питання про продовження запобіжного заходу до спливу двомісячного строку, тому судом було розглянуто клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою за участю адвоката ОСОБА_9 , який приймав участь у судовому засіданні та висловив свою думку з цього питання.
Після чого, клопотання ОСОБА_6 про заміну захисника було задоволено, що підтверджується відповідною ухвалою суду першої інстанції від 28 січня 2020 року.
При апеляційному розгляді обвинувачений ОСОБА_6 мав можливість реалізувати всі свої процесуальні права, в т.ч. і право на захист.
Згідно з дорученням центру з надання безоплатної правової допомоги, захист обвинуваченого ОСОБА_6 на цей час здійснює адвокат ОСОБА_8 .
Проте, вищевказані висновки суду першої інстанції про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 стороною захисту не спростовані.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі, в т.ч. про наявність у обвинуваченого ОСОБА_6 законного джерела доходів та міцних соціальних зв`язків, об`єктивно нічим не підтверджені.
Даних про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні.
При апеляційному розгляді встановлено, що обвинуваченому ОСОБА_6 іншою ухвалою суду першої інстанції знову продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
З врахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування вищевказаної ухвали суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 січня 2020 року, якою продовжений обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів - до 27 березня 2020 року, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4