Справа № 464/4638/18
пр.№ 1-кп/464/18/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2020 Сихівський районний суд міста Львова

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі: прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, має на утриманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не працює, згідно зі ст. 89 КК України судимості не має, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 122 КК України,

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_7 04.07.2018 приблизно о 21.20 год., перебуваючи поблизу будинку №22 на вул. Угорська у м. Львові, в ході конфлікту, керуючись умислом на спричинення фізичного болю, який виник раптово, умисно наніс потерпілому ОСОБА_4 один удар своєю правою рукою в ділянку нижньої щелепи, чим спричинив останньому фізичний біль.
Крім цього, обвинувачений ОСОБА_7 у групі осіб з двома невстановленими слідством особами, матеріали відносно яких виділено в окреме кримінальне провадження, 04.07.2018 приблизно о 21.50 год., діючи спільно, перебуваючи поблизу будинку №22 на вул. Угорська у м. Львові, на ґрунті особистих неприязних відносин, які у них склалися з потерпілим ОСОБА_4 внаслідок конфлікту, який виник раніше, маючи умисел на заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, умисно нанесли потерпілому значну кількість ударів руками в ділянку щелепи та обличчя, чим спричинили останньому забійну рану брівної ділянки справа, множинні переломи кісток верхньої щелепи з накопиченням крові в обох верхньощелепових порожнинах, синці навколо очей, перелом передньої та латеральної стінок обох верхньощелепових синусів (стінок навколоносових пазух), перелом виличної кістки і розходження обох вилично-лобних швів, які відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я та не були небезпечними для життя в момент їх спричинення.
Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України визнав повністю, а винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 122 КК України не визнав. Надав показання про те, що 04.07.2018 знаходився біля будинку №22 на вул. Угорська у м. Львові, де на той час проживав. В цей час автомобілем під`їхав потерпілий ОСОБА_4 , який раніше проживав в цьому будинку, та поставив автомобіль таким чином, що це перешкоджало підходу до будинку. На це зробив потерпілому зауваження та попросив переставити автомобіль. ОСОБА_4 був проти цього, почав висловлюватись в його сторону нецензурною лайкою та під час цього конфлікту він (обвинувачений) наніс потерпілому правою рукою удар в обличчя. Після цього, вважаючи, що конфлікт вичерпано, покинув місце події, а обвинувачений продовжував щось до нього кричати. Другий конфлікт виник приблизно через 30 хвилин після першого, коли він повернувся. Біля будинку було багато сусідів, частина з яких, в тому числі і він, сиділи на лавці та обговорювали поведінку потерпілого ОСОБА_4 . В цей час на місце події приїхав батько потерпілого, підійшов до обвинуваченого та наніс йому два удари в обличчя, що підтверджується відеозаписом, зробленим свідком ОСОБА_10 мобільним телефоном. Ствердив, що учасників конфлікту розбороняли сусіди, а він при цьому лише захищався. В подальшому на місце події приїхали знайомі потерпілого, які також брали участь у бійці. Заперечив умисне нанесення ударів потерпілому під час другого конфлікту та зазначив, що можливо наніс йому удари, коли оборонявся, та міг вдарити ненавмисно та нецілеспрямовано. Ствердив, що телефонував у службу «102» з приводу нанесення йому тілесних ушкоджень, однак телефон служби не відповідав. Повторно на номер «102» не телефонував. Зазначив також, що в цей день алкогольні напої не вживав та свій день народження не святкував. Коли батько потерпілого та потерпілий наносили йому удари, сидів на лавці та прикривав обличчя руками. Вважає, що його удари не могли спричинити такі тілесні ушкодження у потерпілого та припустив, що потерпілий після конфлікту міг впасти, наприклад у під`їзді, та отримати тілесні ушкодження, вказані в обвинувальному акті. Також вважає, що висновки експертиз є необгрунтованими та викликають сумніви, оскільки такі проведені після спливу тривалого часу від події, а впізнання, в ході якого впізнали саме його, проведене за його фотографією одинадцятирічної давності. Вважає, що у задоволенні цивільного позову необхідно відмовити.
Незважаючи на часткове визнання ОСОБА_7 винуватості у вчиненому, винуватість останнього повністю та об`єктивно стверджуєтьсязібраними та безпосередньо дослідженими у ході судового розгляду доказами.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні дав показання про те, що 04.07.2019 приблизно о 21 год. під`їхав автомобілем до будинку АДРЕСА_2 , в одній з квартир якого проживають його родичі. Після того, як припаркував автомобіль, до нього підійшов сусід ОСОБА_7 , який в соцмережах зареєстрований як ОСОБА_11 , та сказав переставити автомобіль, виражався агресивно, нецензурною лайкою, та в подальшому після запитання щодо причини необхідності від`їхати вдарив потерпілого в щелепу, від чого останній відчув біль. Присутні на місці події сусіди стримували ОСОБА_7 , щоб він не продовжував наносити удари. На момент прибуття працівників поліції ОСОБА_7 зник, можливо заховався у квартирі когось із сусідів, а потерпілий очікував на його вибачення. Через деякий час приїхали батько та сестра потерпілого та підійшли до компанії, де були ОСОБА_7 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , та між усіма почалась шарпанина. ОСОБА_7 наніс потерпілому удар кулаком в щелепу, від чого останній відчув хруст, запаморочення, а також ще кілька ударів в обличчя. ОСОБА_12 вдарив батька потерпілого в ділянку носа. Через деякий час знову прибула поліція, а також швидка медична допомога. Також вказав, що події частково записані на відеореєстратор, який був в його автомобілі. Після отримання тілесних ушкоджень стаціонарно лікувався протягом двох з половиною тижнів. Обвинувачений з пропозицією відшкодувати шкоду до нього не звертався. Протягом певного часу не міг говорити, жувати, дуже схуднув, мав проблеми на роботі, а біль ще відчував протягом кількох місяців. Також вказав, що переломи спричинив йому саме ОСОБА_7 , інші особи його також били руками та копали ногами. Найбільшу кількість ударів йому наніс саме обвинувачений, який завдав також і останній удар кулаком в ліву частину обличчя, однак переконаний, що усі троє нападників діяли спільно. Цивільний позов підтримав повністю з підстав, що у такому викладені.
Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні дала показання про те, що ввечері 04.07.2018 отримала телефонний дзвінок від свого брата ОСОБА_4 , який повідомив, що ОСОБА_7 біля будинку АДРЕСА_2 без жодних пояснень наніс йому удар в обличчя. Після цього свідок з батьком прибули на місце події, де перебував потерпілий та від удару у нього паморочилась голова. Після виклику швидкої медичної допомоги батько підійшов до компанії людей, які були поруч, та почав з`ясовувати обставини конфлікту. В ході цього батько отримав удари від когось з присутніх. Коли прибули працівники поліції, то конфлікт припинився, обвинувачений та його товариші, серед яких були ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ,почали забирати алкогольні напої зі стола та втікати з місця події. Зазначила, що потерпілий після другої серії ударів розмовляти вже не міг. В процесі лікування потерпілому в щелепу ставили спеціальний засіб, він не міг відкривати рота, специфічно харчувався. Стаціонарне лікування тривало біля трьох тижнів, деякий час не виходив з дому, а потім на роботу, куди незадовго до подій 04.07.2019 влаштувався, певний час виходив з дому зі спеціальним апаратом та в цей час в нього ще були гематоми.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 дав показання про те, що 04.07.2019 приблизно о 22 год. на прохання потерпілого ОСОБА_4 , у зв`язку з конфліктною ситуацією, прибув зі своїм товаришем на АДРЕСА_2 , де побачив компанію людей, які поводились досить шумно та вживали алкоголь. Почав спілкуватися з ними, останні виражались нецензурно. ОСОБА_4 розповів, що на нього напав сусід ОСОБА_7 . Також на місце події прибули батько та сестра потерпілого, згодом почалась бійка. Обвинувачений ОСОБА_7 був в неадекватному стані, від нього було чути запах алкоголю, виражався нецензурно. Свідок бачив, як обвинувачений наніс потерпілому кілька ударів в ділянку голови, від чого останній впав. Коли піднявся, знову отримав удар в голову. В потерпілого було виявлено тріщину в щелепі, йому встановили скоби, внаслідок чого він тривалий час перебував у лікарні. Потерпілий розповідав, що це саме обвинувачений наносив йому удари. На час приїзду поліції обвинувачений десь заховався. Також зазначив, що потерпілий є його однокласником, а обвинуваченого раніше не знав, жодних підстав його обмовляти у нього немає. Чи наносили потерпілому удари інші особи, окрім обвинуваченого, не бачив.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 дала показання про те, що є дружиною ОСОБА_7 та 04.07.2019 приблизно о 17 годині повернулась з роботи та вийшла з дітьми на вулицю біля будинку АДРЕСА_2 , де були інші сусіди. Через деякий час до будинку на автомобілі приїхав потерпілий ОСОБА_4 та поставив автомобіль як йому було зручно. До нього підійшов ОСОБА_7 та попросив переставити автомобіль в інше місце, на що потерпілий відповів відмовою. Після цього відбулась сутичка та згодом вона дізналась, що ОСОБА_7 вдарив потерпілого. Через деякий час прибули сестра та батько потерпілого, який нецензурно виражався та почав бити ОСОБА_7 , а останній захищався. Потім автомобілем приїхали троє чи четверо друзів потерпілого та почалась бійка. Сестра потерпілого викликала поліцію. Також вказала, що коли вперше прибули працівники поліції, то намагались з`ясувати місце перебування її чоловіка, однак вона не знала, куди він пішов. Ствердила, що потерпілий, його батько та хтось з друзів потерпілого били її чоловіка ОСОБА_7 , а інші особи участі в бійці не брали. ОСОБА_7 , захищаючись, міг зачепити кулаком потерпілого, який від цього падав на землю. ОСОБА_7 за медичною допомогою не звертався.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні надав показання про те, що знайомий з обвинуваченим ОСОБА_7 , потерпілого також раніше бачив. 04.07.2018 потерпілий спровокував бійку, оскільки незручно для інших поставив свій автомобіль. ОСОБА_7 звернув йому на це увагу, можливо нецензурно, однак потерпілий відмовився переставити автомобіль. З поведінки обох зрозумів, що ОСОБА_7 вдарив потерпілого в обличчя та останній викликав поліцію. Коли прибула поліція, обвинувачений кудись відійшов. Через деякий час приїхав батько потерпілого та разом з потерпілим почали бити ОСОБА_7 . Згодом приїхали ще троє знайомих потерпілого та намагались побити ОСОБА_7 , його та інших сусідів. Ствердив, що ОСОБА_7 лише відбивався від нападу, а він (свідок) та ОСОБА_12 нікого не били, лише намагались припинити бійку, зокрема заспокоювали обвинуваченого.

Свідок ОСОБА_17 дала показання про те, що після 17 год. 04.07.2018 перебувала зі своїми сусідами біля будинку №22 на вул. Угорська у м. Львові. До будинку на автомобілі під`їхав потерпілий ОСОБА_4 , якому обвинувачений ОСОБА_7 зробив зауваження з приводу неналежного розташування автомобіля. Відбувся конфлікт, в ході якого ОСОБА_4 нецензурно висловився, а ОСОБА_7 його вдарив та пішов додому. Після цього прибула поліція. Коли поліція поїхала, прибули сестра та батько потерпілого, який шукав ОСОБА_7 . Коли ОСОБА_7 повернувся, батько потерпілого почав його бити, згодом до нього приєднався потерпілий. Після цього приїхали троє друзів потерпілого, які також били ОСОБА_7 . Бачила, як ОСОБА_7 наніс удар потерпілому, в якого з`явилась червона пляма на шиї. Інші присутні намагались ОСОБА_7 заспокоїти. Швидку медичну допомогу викликали потерпілому, його батькові та ОСОБА_18 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 дала показання про те, що 04.07.2018 ОСОБА_4 під`їхав до будинку АДРЕСА_2 та неналежно припаркував свій автомобіль. ОСОБА_7 зробив йому з цього приводу зауваження та дав ляпас в обличчя. Через деякий час приїхав батько потерпілого, який вдарив ОСОБА_7 в обличчя, після чого почалась бійка. Також прибули знайомі потерпілого. Батько потерпілого вдарив її двічі по голові, вибив з рук телефон, яким вона намагалася зробити відеозапис конфлікту. ОСОБА_7 намагався дати здачу, а ОСОБА_12 та ОСОБА_13 розбороняли учасників бійки. Коли прибула поліція, то в потерпілого та його батька були претензії лише до ОСОБА_7 , а коли вона (свідок) звернулась також з заявою до поліції з приводу побиття, у них виникли також претензії до ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Свідок ОСОБА_12 дав показання про те, що ввечері 04.07.2018 до будинку АДРЕСА_2 під`їхав потерпілий ОСОБА_4 , якому ОСОБА_7 зробив зауваження щодо місця паркування автомобіля. Потерпілий щось обвинуваченому відповів та останній на нього замахнувся та можливо вдарив. Тоді присутні хлопці забрали ОСОБА_7 , щоб не виникло продовження цієї конфліктної ситуації. Після цього ОСОБА_7 кудись зник. Потерпілий сказав, що десять хвилин очікуватиме на вибачення, у іншому випадку повідомить поліцію. Після цього приїхав також батько потерпілого, який хотів побити ОСОБА_7 . Батько потерпілого вибив у ОСОБА_10 з рук телефон, остання в процесі конфлікту отримала тілесні ушкодження, у зв`язку з чим поїхала у травмпункт. Тілесних ушкоджень в ОСОБА_7 не бачив, бійка була хаотичною. В цей день ОСОБА_7 біля будинку з сусідами святкував свій день народження.

Крім цього, винуватість ОСОБА_7 підтверджується такими доказами:
-заявами потерпілого ОСОБА_4 про вчинення кримінального правопорушення та повідомленнями медичних закладів на службу «102» (Т. 1 а.с. 190-192, т. 2 а.с. 10);
-висновком Львівського ОБСМЕ судово-медичної експертизи №869 від 09.10.2018, згідно з яким при зверненні за медичною допомогою у травмпункт №2 м. Львова 04.07.2018 у ОСОБА_4 була відмічена наявність забійної рани брівної ділянки справа і запідозрений перелом верхньої щелепи; під час поступлення на стаціонарне лікування 05.07.2018 в КЗ ЛОР «Львівський обласний госпіталь ветеранів війни та репресованих ім. Ю.Липи» лікуючим лікарем у потерпілого описані синці навколо очей; після проведення комп`ютерної томографії 05.07.2018 у потерпілого було виявлено перелом передньої та латеральної стінок обох верхньощелепових синусів (стінок навколо-носових пазух), які підтверджені описом лікаря-рентгенолога консультанта бюро; вказані тілесні ушкодження утворились від дії тупих предметів, могли виникнути 04 липня 2018 року, відносяться до легкого ступеня тяжкості з короткочасним розладом здоров`я та не були небезпечними для життя в момент їх спричинення; щодо оцінки клінічного діагнозу: «Травматичний злам альвеолярного відростка. Травматичний злам правої виличної кістки», виставленого в медичній карті стаціонарного хворого, необхідне вивчення комп`ютерної томографії голови на CD-диску, що може бути виконано, у разі необхідності, при проведенні додаткової судово-медичної експертизи; судово-медичних даних про утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_4 внаслідок падіння з висоти власного зросту, немає; будь-яких індивідуальних особливостей поверхні предмета, від якого виникли тілесні ушкодження та які могли відобразитися на тілі ОСОБА_19 , в наданій медичній документації немає; судово-медичних даних про утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_4 від дії власної руки немає (Т. 1 а.с. 193-195);
-медичною документацією, яка досліджувалася в ході судово-медичної експертизи, заявою потерпілого ОСОБА_4 від 27.08.2018 про долучення таких до матеріалів кримінального провадження та протоколом від 03.09.2018 огляду таких речей, які визнані речовими доказами (Т.1 а.с. 196-202, 214-236);
-записом з відеореєстратора, безпосередньо оглянутим в судовому засіданні, який наданий потерпілим та оглядався слідчим в ході досудового розслідування, визнаний речовим доказом (Т. 1 а.с. 203-213);
-висновком Львівського ОБСМЕ судово-медичної експертизи (додатковим) №1187 від 27.11.2018, згідно з яким при зверненні за медичною допомогою в травмпункт №2 м. Львова 04.07.2018 у ОСОБА_4 була виявлена забійна рана брівної ділянки справа і запідозрений перелом верхньої щелепи. Після проведення комп`ютерної томографії 05.07.2018 ОСОБА_4 було діагностовано множинні переломи кісток верхньої щелепи з накопиченням крові в обох верхньощелепових порожнинах, з приводу чого він перебував на стаціонарному лікуванні у КЗ ЛОР «Львівський обласний госпіталь ветеранів війни та репресованих ім. Ю.Липи». Під час поступлення на стаціонарне лікування 05.07.2018 лікуючим лікарем у потерпілого описані синці навколо очей. При проведенні додаткової судово-медичної експертизи, після вивчення лікарем-рентгенологом консультантом бюро CD-диску, крім переломів передньої та латеральної стінок обох верхньощелепових синусів (стінок навколоносових пазух), виявлено перелом виличної кістки і розходження обох вилично-лобних швів. Травма обличчя з переломами кісток лицевого черепа, виявлена у ОСОБА_4 , утворилась від дії тупих предметів, могла виникнути 04.07.2018 та відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я та не була небезпечною для життя в момент її спричинення. Судово-медичних даних про утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_4 внаслідок падіння з висоти власного зросту, немає. Будь-яких індивідуальних особливостей контактуючої поверхні предмета, від якого виникли тілесні ушкодження та які могли відобразитися на тілі ОСОБА_4 , в наданій медичній документації немає (Т. 1 а.с. 239-241);
-протоколом проведення слідчого експерименту від 01.03.2019 з потерпілим та відеозаписом такої слідчої дії, безпосередньо оглянутим під час судового розгляду, в ході якого потерпілий детально розповів та показав відомі йому обставини вчинення злочину, які фактично підтримав в ході судового розгляду (Т. 1 а.с. 242-252);
-висновком Львівського ОБСМЕ судово-медичної експертизи (додатковим) №200 від 11.03.2019, згідно з яким при проведенні додаткової судово-медичної експертизи у грудні 2018 року в ОСОБА_4 було виявлено травму обличчя з переломами кісток лицевого черепа, з наявністю забійної рани брівної ділянки справа та синців навколо очей. Тілесні ушкодження, виявлені в ОСОБА_4 , утворились від дії тупих предметів, могли виникнути від ударів кулаками в обличчя, як вказує потерпілий при проведенні слідчого експерименту з його участю і що зафіксовано на відео та фото №1, 2, 3, 4, 5, 6 фототаблиці до «Протоколу проведення слідчого експерименту» за 01 березня 2019 року (Т. 2 а.с. 1-3).
-протоколом пред`явлення особи для впізнання від 25.04.2019, відповідно до якого свідок ОСОБА_15 серед інших за фотознімками впізнав ОСОБА_7 як особу, яка 04.07.2018 приблизно о 22 год. біля будинку №22 на вул. Угорська, у м. Львові нанесла тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_20 (Т. 2 а.с. 4-9).
Таким чином, кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 126, ч.1 ст. 28, ч.1 ст. 122 КК України є правильною, оскільки останній умисно завдав потерпілому ОСОБА_4 удар, який спричинив фізичний біль, а також спричинив умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не було небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, вчинене у групі осіб.

Суд критично оцінює показання обвинуваченого щодо невизнання винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 122 КК України, враховуючи наступне.
В ході розгляду справи встановлено, що ініціатором конфлікту був саме ОСОБА_7 , який першим висловив претензії до потерпілого та наніс удар останньому. В подальшому ОСОБА_7 з місця події зник та з`явився лише після від`їзду працівників поліції. Через деякий час розпочався другий конфлікт, в ході якого потерпілий та лише останній отримав численні тілесні ушкодження ділянки голови.
При цьому, обвинувачений зазначив, що лише захищався, в ході чого міг неумисно вдарити потерпілого, а кількість та характер тілесних ушкоджень у потерпілого пояснив можливим падінням останнього вже після конфлікту.
Разом з тим, потерпілий, а також свідки сторони обвинувачення підтвердили нанесення саме ОСОБА_7 та іншими особами, які процесуальним шляхом слідством на час судового розгляду не встановлені, тілесних ушкоджень потерпілому. Підстав у потерпілого та цих свідків, які при цьому попереджалися про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, обмовляти обвинуваченого судом не встановлено. Показання цих осіб не суперечать одні одним та іншим доказам у справі.
При цьому, свідки сторони захисту можливість нанесення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень потерпілому в ході конфлікту не заперечили.
В ході досудового розслідування проведено судово-медичні експертизи, в ході яких встановлено характер тілесних ушкоджень у потерпілого, а також те, що такі ушкодження могли виникнути саме 04.07.2018 від ударів кулаками в обличчя, за обставин, які вказав потерпілий. Судово-медичних даних про утворення тілесних ушкоджень внаслідок падіння з висоти власного зросту не встановлено.
Достатніх підстав вважати висновки експертиз необґрунтованими судом не встановлено та стороною захисту не наведено. При цьому, експерти перед проведенням експертиз попереджались про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за ст. 384 КК України.
Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_7 був активним учасником конфлікту та не намагався припинити такий або залишити місце події до закінчення бійки.
Крім цього, належні докази про те, що обвинувачений звертався до правоохоронного органу з приводу вищевказаних подій, відсутні. Наявність будь-яких тілесних ушкоджень в останнього належним чином не зафіксовано.
Відеозапис, наданий стороною захисту, жодним чином не спростовує факту нанесення тілесних ушкоджень потерпілому саме ОСОБА_7 в групі з двома невстановленими слідством особами. З такого відеозапису також встановлено, що обвинувачений не лише сидів на лавці та захищався, а встав з лавки та вчиняв активні дії.
Відсутні підстави вважати протокол проведеного в ході досудового розслідування впізнання недопустимим доказом, оскільки в ході судового розгляду беззаперечно встановлено, що участь у конфлікті та нанесенні тілесних ушкоджень серед інших брав саме ОСОБА_7 , а не інші особи, фотознімки яких пред`являлись для впізнання.
Таким чином, суд приходить до переконання, що досліджені в судовому засіданні докази дають підстави для висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йомузлочинів, а невизнання винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 122 КК України,спрямоване на уникнення кримінальної відповідальності за вчинене.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , судом враховано ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, а саме вчинення злочину невеликої тяжкості (ч. 1 ст. 126 КК України) та злочину середньої тяжкості (ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 122 КК України), особу обвинуваченого, який одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , офіційно не працевлаштований, періодично працює, на медичних обліках не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, згідно зі ст. 89 КК України станом на час розгляду кримінального провадження вважається таким, що судимості не має.
Судом взято до уваги інформацію, викладену у досудовій доповіді, про середнійрівень небезпеки для суспільства та повторного вчинення правопорушення, у зв`язку з чим, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого є можливим без обмеження або позбавлення волі за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів.

Враховуючи вищевказані обставини в сукупності, суд дійшов до висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у межах санкцій інкримінованих йому статей КК України та остаточного покарання у виді обмеження волі, оскільки, на переконання суду, його виправлення є можливим за умови тримання в кримінально-виконавчій установі відкритого типубез ізоляції від суспільства зі здійсненням за ним нагляду з обов`язковим залученням до праці.

Вищевказане покараннявідповідатиме загальним засадам призначення покарання, викладеним у ст. 65 КК України, та є необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження вчинення нових злочинів.

При вирішенні цивільного позову судом встановлено та взято до уваги наступне.
Частиною 1 ст. 1166 ЦК України перебачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Однією з позовних вимог потерпілого є відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, а саме витрат на лікування у розмірі 890,08 грн. Такий розмір витрат підтверджено фіскальними чеками від 05 та 07 липня 2018 року (Т. 1 а.с. 68), достовірність інформації в яких під сумнів не ставиться.
Обґрунтованими також є доводи потерпілого про заподіяння йому злочином моральної шкоди, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення; при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Згідно з положеннями статей 1167, 1168 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.
При визначенні розміру відшкодування суд виходить також з роз`яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Так, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
В ході судового розгляду встановлено, що потерпілому злочином, внаслідок якого останньому заподіяні серед іншого тілесні ушкодження середньої тяжкості, які пов`язані з пошкодженням ділянки голови, завдана моральна шкода, яка полягала у фізичному болю та пов`язаних з цим душевних стражданнях, тривалим лікуванням, порушенням звичного способу і ритму життя, неможливості певний час працювати на роботі, на яку влаштувався незадовго до вчинення щодо нього злочинів, відчуттям приниження.
При визначенні розміру відшкодування судом серед іншого враховано конкретні обставини вчинення злочинів, а також матеріальне становище обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, однак періодично працює, має на утриманні двох малолітніх дітей, не є особою з інвалідністю.
Враховуючи наведене у сукупності, суд дійшов висновку, що розмір відшкодування моральної шкоди, який об`єктивно відповідатиме завданим моральним стражданням потерпілому та іншим встановленим судом обставинам, повинен становити 35000 грн.
Таким чином, цивільний позов необхідно задовольнити частково.

Питання речових доказів необхідно вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 не обирався.

Керуючись статтями 370, 374 КПК України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити покарання:

-за ч. 1 ст. 126 КК України у виді громадських робіт на строк сто двадцять годин;

-за ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 122 КК України у виді обмеження волі на строк один рік.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 призначити остаточне покарання у виді обмеження волі на строк один рік.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 890,08 грн, відшкодування моральної шкоди у розмірі 35000, в всього 35890 (тридцять п`ять тисяч вісімсот дев`яносто) гривень 08 (вісім) копійок.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Речові докази у справі, а саме, оригінал висновку комп`ютерної томографії від 05.07.2018 №6911 та додаток до такого (оптичний носій), оригінал виписки з медичної карти амбулаторного хворого від 05.07.2018, інші медичні документи, оптичний електронний носій з відеозаписами з відеореєстратора автомобіля від 04.07.2018, залишити у матеріалах кримінального провадження.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту набрання вироком законної сили та звернення до виконання.

Апеляційна скарга на вирок суду подається до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_1