Провадження №1-кп/523/11/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2019 року Суворовський районний суд м. Одеси під головуванням судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурорів Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , у присутності обвинувачених, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду об`єднані обвинувальні акти за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.146 ч.2, ст.187 ч.2, 189 ч.3, 186 ч.2, 263 ч.1 КК України, ОСОБА_8 , у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 121 ч.1, 122 ч.1, 146 ч.2, ст.187 ч.2, 189 ч.3 КК України, та клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту,-,-

Встановив:

В провадженні Суворовського районного суду м. Одеси знаходяться об`єднані обвинувальні акти кримінальних проваджень за обвинуваченням ОСОБА_8 , у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.122 ч.1, 121 ч.2, 146 ч.2, 187 ч.2, 189 ч.3 КК України, ОСОБА_7 , у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.186 ч.2, 263 ч.1, 185 ч.2, 187 ч.1, 146 ч.2, ст.187 ч.2, 189 ч.3 КК України.
Під час судового розгляду захисником ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 було надане письмове клопотання про зміну відносно підзахисного запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, також мотивуючи тим, що пред`явлене його підзахисному обвинувачення є не обґрунтованим, збудоване лише на одних припущеннях, відсутні речові докази, не має та не може бути належних допустимих доказів, крім того ОСОБА_7 має постійне місце мешкання, де проживає разом з родиною, міцні соціальні зв`язки, на утриманні двох малолітніх дітей, хвору матір, яка страждає на тяжке захворювання, підтверджуючи свої доводи документально, водночас вказуючи, що доказів того, що підзахисний перешкоджав кримінальному провадженню, впливав на потерпілих та свідків та має намір переховуватися відсутні, у зв`язку з чим вважав за можливе застосувати до підзахисного більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, що на думку захисту забезпечить належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 та може запобігти можливим ризикам.

Вислухавши думку учасників процесу - прокурора ОСОБА_3 , який заперечував проти задоволення клопотання сторони захисту, зауважив, що мати ОСОБА_7 є інвалідом другої групи по загальному захворюванню, щодо обвинуваченого тричі змінювався запобіжний захід на домашній арешт, після чого він знову вчинив нові кримінальні правопорушення, що говорить про схильність особи до скоєння злочинів, тому вважає клопотання захисника не обґрунтованим; прокурора ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_9 , які приєдналася до думки прокурора ОСОБА_3 ; захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали клопотання захисника ОСОБА_5 , приймаючи до уваги доводи клопотання, суд дійшов до висновку, що клопотання захисника ОСОБА_5 підлягає задоволенню за наступних підстав.

Дійсно, відповідно до положень ст.331 ч.1,2 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно ст.201 ч.1 КПК України обвинувачений, до якого застосований запобіжний захід, його захисник має право подати до місцевого суду в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього судом чи про зміну способу їх виконання.

За змістом ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень ст.178 ч.1 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Разом з цим, рішенням Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року у справі «Смирнов проти Росії», та згідно практиці ЄСПЛ існує презумпція на користь звільнення особи з-під варти, доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути загальними й абстрактними, мають підтверджуватися фактичними даними, у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою, а посилання при цьому головним чином на тяжкість обвинувачення не уявляє собою «відповідної та достатньої» підстави.

Слід також зауважити, що згідно рішення Конституційного суду України у справі про врахування тяжкості злочину при застосуванні запобіжного заходу, тяжкість злочину не визначається законом як підстава для застосування запобіжного заходу, зокрема, у вигляді тримання під вартою.

Крім цього, статтею 17 КПК України про презумпцію невинуватості та забезпечення доведеності вини передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Під час розгляду питання про зміну запобіжного заходу, судом вивчається можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризиків, передбачених ст.177 КПК України, обставини, які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного питання, при цьому слід зазначити, що у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Відповідно ч.1,2 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у злочині, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу в вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого. Відповідно до ч. 6 цієї ж статті строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Статтею 194 ч.5 КПК України якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

Таким чином, виходячи з наведених вимог КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ, приймаючи до уваги доводи сторони захисту про можливість належного виконання обвинуваченим ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків в межах більш м`якого запобіжного заходу на час проведення судового провадження, ніж тримання під вартою; враховуючи обставини вчинення кримінальних правопорушень, частина з яких відповідно до положень ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів та потребують дослідження під час судового засідання; тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання особи винною у скоєнні інкримінованих їй діянь, однак, дослідивши надані до суду матеріали, які містять дані про особу обвинуваченого, те, що він має постійне місце мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкає разом з родиною, що свідчить про міцність соціальних зв`язків, до затримання працював, поведінку обвинуваченого під час розгляду клопотання; враховуючи також ту обставину, що судовий розгляд по об`єднаному кримінальному провадженню тільки розпочатий, тобто подальше тримання під вартою є фактичним відбуванням покаранням за злочини, за який обвинувачений ще не засуджений, що на думку суду є не припустимим, оцінюючи у сукупності викладені доводи, суд дійшов до висновку, що клопотання захисника ОСОБА_5 підлягає задоволенню, оскільки містить обґрунтовані й сформульовані підстави щодо доцільності зміни запобіжного заходу, на даний момент ризики, передбачені ст.177 КПК України зменшилися, ризику переховування або перешкоджання розгляду кримінального провадження іншим чином не вбачається, у зв`язку з чим вважає за можливе застосувати відносно ОСОБА_7 іншу міру запобіжного заходу - у вигляді домашнього арешту за місцем його фактичного проживання з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.194 ч.5 КПК України, заборонивши обвинуваченому залишати місце свого мешкання цілодобово, що на думку суду буде достатнім для тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та достатнім для запобігання ризиків і забезпечення належної поведінки обвинуваченого.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 132, 177-178, 183, 194, 196, 201, 205, 331, 369-372, 392 КПК України, суд, -

Постановив:

Клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту - задовольнити.

Змінити щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 строком на 2 місяці, тобто до 6.02.2020р.

Звільнити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти у залі суду.

Відповідно до ч.5 ст.194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 такі обов`язки:

1) заборонити обвинуваченому ОСОБА_7 залишати місце свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово;

2) не відлучатися за межі м. Одеси та Одеської області без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

4) утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками в рамках об`єднаного кримінального провадження;

5) за першим викликом з`являтися до Суворовського районного суду м. Одеси;

6) носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити обвинуваченому, що в разі невиконання вищевказаних зобов`язань може бути застосований більш жорстокий запобіжний захід.

За змістом положень ст.202 ч.3 п.1 КПК України у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинувачений, який був затриманий негайно доставляється до місця проживання і звільняється з-під варти, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло цілодобово.

Направити копію ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту для виконання органу Національної поліції, а саме до Лиманського ВП ГУНП в Одеській області за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_7 , який мешкає за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до положень ч.4 ст.181 КПК України орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Разом з цим організацію та контроль виконання ухвали суду покласти на прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 процесуального керівника у кримінальному провадженні.

Строк дії ухвали суду складає 2 місяці з дня її проголошення та припиняє свою дію 6.02.2020 року.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою ст. 392 КПК України.

Головуючий суддя : ОСОБА_1