Справа №639/1623/18
Провадження №1-кп/639/62/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , сторін кримінального провадження: прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 , представника потерпілої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження №639/1623/18 (в ЄРДР №0000426 від 23.02.2018 року) за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Печора Комі АРСР, громадянина України, одруженого, офіційно не працюючого, з середньо-технічною освітою, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_6 22.02.2018р., приблизно о 17 годині 30 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в приміщенні сторожової будки ТОВ «Холодильник Морозко», розташованій за адресою: м. Харків, вул. Станційна, № 3, став ініціатором сварки з раніше йому знайомою ОСОБА_7 , 1955 року народження.
Саме в той час в ході конфлікту ОСОБА_6 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин із ОСОБА_7 вирішив спричинити останній тілесні ушкодження будь-якого ступеня тяжкості.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправність своїх дій, використовуючи свою фізичну перевагу над жінкою похилого віку, схопив ОСОБА_7 руками за куртку з переду та силою посадив її на диван, а потім, продовжуючи свої насильницькі дії, здавив лівою рукою за її праве плече, а коліном правої ноги надавив на її ноги, щоб вона не могла чинити йому будь-який опір. Потім, бажаючи довести злочинний умисел до кінця, він, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, наніс їй 10 ударів кулаком правої руки в ділянку голови зверху, приблизно 10 ударів у праву лобну частину її голови, а також приблизно 12-15 ударів у верхню частину грудної клітини. Надалі ОСОБА_6 , продовжуючи свої злочинні дії, не дивлячись на те, що ОСОБА_7 не може чинити йому активного опору, наніс приблизно 10 ударів кулаком правої руки в обличчя потерпілої.
Після цього, ОСОБА_6 припинив свої протиправні дії та з місця скоєння злочину втік, так як злякався, що потерпіла вирвалася та почала кликати на допомогу.
В результаті вчиненого злочину ОСОБА_6 спричинив потерпілій ОСОБА_7 наступні тілесні ушкодження: синці та садна на обличчі, що відноситься до ушкоджень легкого ступеня тяжкості, та перелом кісток носу, що відноситься до ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що спричинило за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6 днів, але не більш 3-х тижнів (21 дня).
Відповідальність за вчинення зазначеного кримінального правопорушення, скоєного ОСОБА_6 , передбачена ч. 2 ст. 125 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні відповідного злочину визнав частково, та пояснив, що 22.02.2018р. вдень прийшов на базу «Холодильник Морозко», розташованій за адресою: м. Харків, вул. Станційна, 3, де працював раніше протягом тривалого часу вантажником, та свого часу залишив картину. Він звернувся до працівника на ім`я ОСОБА_9 , поцікавившись де картина, на що той відповів, що її забрала ОСОБА_7 дружина директора бази. Він пішов, але у вечорі після 17 год. повернувся та зустрів ОСОБА_7 , яка знаходилась біля прохідної на базу. Коли він звернувся до ОСОБА_7 з вимогою повернути його картину , вона відреагувала емоційно, почала кричати на нього. Він думав, що картина знаходиться в бутці для охорони та пішов туди. ОСОБА_7 перешкоджала йому та не давала пройти. Він також завівся та заштовхнув її у вказану сторожову бутку. Він хотів заспокоїти ОСОБА_7 та штовхнув її на диван. Коли ОСОБА_7 знаходилась на дивані в положенні сидячі він, стоячи перед нею вдарив її приблизно 6 разів тильною частиною долоні по обличчю. При цьому він питав в неї де знаходиться його картина. Все це тривало 10-15 хвилин. Після того як ОСОБА_7 сказала, що картина знаходиться в гаражі, він пішов. При цьому коли він уходив, то бачив кров на обличчі потерпілої, зокрема, в неї був розбитий ніс. Цивільний позов обвинувачений не визнав. При цьому ОСОБА_6 висловив жаль щодо скоєного.

Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини, винність останнього у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_7 та свідків, які були допитані під час судового розгляду, а також сукупністю досліджених письмових доказів по кримінальному провадженню.
Так, під час судового розгляду потерпіла ОСОБА_7 показала, що 22.02.2018р. після 17 години знаходилась на території бази, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , де вона була співзасновником. Зазвичай саме вона зачиняє прохідну після того як всі покидають територію бази. Коли вона знаходилась на території бази, то побачила як у сторожову бутку зайшов обвинувачений ОСОБА_6 , який раніше працював на базі. Вона прослідувала за ним та спитала, що він там робить. Він сказав, що прийшов за своєю квартиною. Вона відповіла, що картини в бутці немає. Тоді ОСОБА_6 штовхнув її на диван та почав бити. При цьому він притримував її лівою рукою, а правою наносив удари. Обвинувачений наніс їй не менш 10 ударів по голові та 10 ударів у груди, а також бив по обличчю. Точну кількість ударів вона не пам`ятає. Потім їй вдалося вирватися, вона вибігла через ворота за межі бази та побігла. Там вона зустріла молодого чоловіка, який спитав, що трапилося, викликав поліція та швидку. По приїзду працівників патрульної поліції, вона одразу повідомила про події, що трапилися. Потім приїхала швидка та забрала її до КНП «МКЛШНМД ІМ. проф.О.І.Мещанінова». Від госпіталізація вона відмовилась.
Свідок ОСОБА_10 показав, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше працював на базі ТОВ «Холодильник Морозко», за адресою: м. Харків, вул. Станційна, 3, де свідок займав посаду директора. 22.02.2018р., приблизно о 18:00 год. йому зателефонувала дружина ОСОБА_7 , та попросила щоб він приїхав на базу, повідомивши, що її забирає швидка. Він приїхав, побачив швидку та працівників патрульної поліції. Поліцейські закінчували оформлювати документи, а ОСОБА_7 в цей час надавали допомогу лікарі в автомобілі швидкої. У ОСОБА_7 на голові була кров, під оком набряк, а ніс був зламаний, що було зрозуміло навіть візуально. Лікар наполягав на госпіталізації. Вони поїхали в лікарню, де ОСОБА_7 надали першу медичну допомогу. Від госпіталізації ОСОБА_7 відмовилась. Зі слів ОСОБА_7 свідкові стало відомо, що її побив ОСОБА_6 , який прийшов забрати якусь картину.
Свідок ОСОБА_11 показав, що приблизно два роки тому він у вечорі приблизно о 18:05 год. йшов з роботи в районі вулиці Станційної, 1, в м. Харкові, прямував на тролейбусну зупинку та почув крики жінки про допомогу. Коли він підійшов ближче до місця, з якого лунали крики, з воріт вийшла жінка, підійшла до нього, попросила допомоги та щоб він викликав швидку. За жінкою вийшов чоловік та попрямував в напрямку зупинки громадського транспорту. У жінки на обличчі була кров та вона казала, що їй важко дихати. Він викликав швидку та поліцію. Першими прибули наряд поліції, а потім швидка. Після цього він пішов. Жінка казала, що її побив чоловік, який раніше працював на підприємстві, з якого вийшла жінка.
Згідно показів свідка ОСОБА_12 на час відповідних подій він працював інспектором УПП в Харківській області. Взимку на початку 2018 року в кінці зміни на службовий планшет їм надійшла інформація, що біля «Пташиного ринку» по вул. Станційній в м. Харкові жінці були спричинені тілесні ушкодження. Приїхавши за вказаною адресою, він з іншими патрульними, які були у складі екіпажу ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , виявили заявника, яким виявився перехожий, що почув крики - до нього звернулася жінка, яка попрохала викликати поліцію. При цьому на місці також було виявлено потерпілу, яка знаходилась в шоковому стані, та візуально в неї на обличчі та голові були травми, текла кров, тому було вирішено викликати їй швидку невідкладну допомогу. Також жінка повідомила, що перебувала на робочому місці на базі ТОВ «Холодильник Морозко» та була побита чоловіком, який раніше також працював на вказаній базі. Крім того, на місце події прибув чоловік потерпілої, який займав певну посаду на відповідному підприємстві, в наслідок чого в нього був доступ до кадрової документації, та після того як потерпіла повідомила, що її побиття здійснив громадянин ОСОБА_6 , її чоловік надав копію картки про присвоєння ідентифікаційного номеру на ім`я вказаної особи.
Аналогічны покази надав свідок ОСОБА_13 .
Окрім показань потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які були допитані під час судового розгляду, вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується сукупністю інших письмових доказів та висновками судово-медичних експертиз у кримінальному провадженні.
Так, 22.02.2018р. ОСОБА_7 просила органи поліції вжити заходи до ОСОБА_6 , який 22.02.2018р., приблизно о 18:00 год. за адресою: м. Харків, вул. Станційна, 3, на території ТОВ «Холодильник Морозко» в ході конфлікту спричинив їй тілесні ушкодження (т. 2 а.с. 7)
Відповідно до висновків судово-медичних експертиз №1258-ая/18 від 15.03.2018р. та 09-1700/2018 від 15.03.2018р. у ОСОБА_7 мали місце синці та садна на обличчі, перелом кісток носу, які утворилися від травматичної дії тупих твердих предметів, садна за механізмом тертя-ковзання, перелом кісток носу та синці за механізмом удара-стиснення та могли бути отримані не пізніш 22.02.2018 року.
3а ступенем тяжкості синці та садна відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, які викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів. (п.п. 2.3.2. «Б», 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року).
За ступенем тяжкості перелом кісток носу відноситься до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ти днів, але не більш 3-х тижнів (21 дня) згідно (п.п.2.3.1а, 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року). (т. 2 а.с. 17-20)
Під час проведення слідчого експерименту 14.03.2018 р. за участі ОСОБА_7 остання чітко показала механізм та послідовність спричинення їй 22.02.2018 р. тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_6 , який (механізм) узгоджується з показаннями, наданими нею під час судового розгляду. (т. 2 а.с. 24-26)

При цьому відповідно до висновку судово-медичної експертизи №09-1701/2018 від 15.03.2018р. вищезазначені тілесні ушкодження у ОСОБА_7 могли бути спричинені за обставин, механізмом та у строк, на які вона посилається при проведенні слідчого експерименту від 14.03.2018р. (т. 2 а.с. 22-23)
Наведені докази у суду сумніву не викликають, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, відносні, допустимі та достатні, у зв`язку з чим суд вважає можливим прийняти вказані докази.
Суд вважає безпосередньо досліджені докази належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого та визнання його винуватості.
Оцінюючи відповідно до вимог ст. 94 КПК України кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, доведена поза розумним сумнівом та підтверджується показаннями потерпілої та свідків, а також сукупністю зібраних письмових доказів у кримінальному провадженні.
Заперечення обвинуваченого щодо кількості нанесених ним ударів потерпілій суд вважає його позицією захисту та намаганням пом`якшити відповідальність за скоєне.

При цьому вказані показання обвинуваченого не відповідають фактичним обставинам, встановленим під час судового розгляду, та повністю спростовуються наведеними вище доказами, дослідженими та перевіреними судом під час судового розгляду , зокрема, показаннями потерпілої ОСОБА_7 , характером кількістю та локалізацією отриманих нею тілесних ушкоджень та висновком судово-медичної експертизи №09-1701/2018 від 15.03.2018р., якою фактично встановлено, що показанням ОСОБА_7 щодо обставин та механізму спричинення їй тілесних ушкоджень відповідають об`єктивним судово-медичним даним.
Аналізуючи фактичні дані, встановлені на підставі наведених доказів, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_6 в обсязі пред`явленого обвинувачення (ст. 337 КПК України) у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, тобто умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Перевіркою даних про особу обвинуваченого ОСОБА_6 встановлено, що він на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, одружений, офіційно не працює, дітей на утриманні не має, має місце реєстрації та постійне місце проживання, раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , судом не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , передбаченою п. 6 ч. 1 ст. 67 КК України, є вчинення злочину щодо особи похилого віку.
Призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд виходить із положень ст. ст. 50, 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є умисним злочином невеликої тяжкості; відношення обвинуваченого до скоєного злочину; його конкретні обставини; кількість епізодів злочинної діяльності (один); особу винного, його вік; обставину, що обтяжує покарання.
При цьому суд дійшов висновку, що призначення ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 125 КК України більш м`якого ніж обмеження волі не відповідатиме його меті, принципам законності та справедливості, та не буде достатнім і необхідним.
Водночас, загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, відповідно до якої, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, з огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді обмеження волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.
Вказаний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 16.08.2018р. по справі №183/163/14.
Відповідно до частини другої статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Таким чином, у частині другій статті 65 КК України встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Суд вважає, що такий же принцип застосовується і при вирішенні питання про порядок відбування покарання, зокрема, про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення.
Відповідний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 17.04.2018р. (справа № 298/95/16)

Відповідно до досудової доповіді про обвинуваченого у кримінальному провадженні, складеної Новобаварським районним сектором Харківського міського відділу з питань пробації Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання критмінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у тому числі окремих осіб). (т. 1 а.с. 29-33)

Обставин, які б явно свідчили, що застосування судом статті 75 КК України буде неправомірним та недостатнім для забезпечення мети покарання ОСОБА_6 не встановлено.
Отже, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_6 , попередження скоєння ним нових злочинів та досягнення цілей покарання щодо обвинуваченого в цілому на теперішній час можливе без реального відбування покарання, а тому, призначаючи йому покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді обмеження волі, вважає за можливе звільнити від відбування цього покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Щодо вимог цивільного позову ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, яка нею оцінена в 50000,00 грн., то відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у: фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній та юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
За змістом роз`яснень, наведених в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Суд вважає, що потерпіла ОСОБА_7 зазнала моральних переживань через скоєння щодо неї злочину, та через завдання шкоди її здоров`ю діями обвинуваченого, тому суд приходить до висновку, що діями ОСОБА_6 потерпілій спричинено моральну шкоду.
Водночас, виходячи з принципів розумності, справедливості та виваженості (ст. 3, ч. 3 ст. 23 ЦК України), а також враховуючи характер та ступінь тяжкості встановлених тілесних ушкоджень, спричинених ОСОБА_7 , суд вважає, що вимоги потерпілої в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме суд оцінює її у розмірі 15 000,00 грн..
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 128, 349, 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_6 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік 6 (шість) місяців не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов ОСОБА_7 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_6 (і.н. НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_7 на відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 15000,00 грн. (п`ятнадцять тисяч грн. 00 коп.).
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, та не пізніше наступного дня направити потерпілій.

Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1