Житомирський апеляційний суд
Справа №295/86/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 539 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2020 року. Житомирський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_2 головуючого, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 , прокурора ОСОБА_6 , засудженого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ "Житомирська УВП №8" апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 23 березня 2020 року за клопотанням засудженого ОСОБА_7 (далі ОСОБА_9 ) про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке, -

в с т а н о в и в:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_9 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі за вироком Харківського обласного суду від 11.05.1998 за ст. ст. 94, 142 ч. 3, 93 п. п. "а", "з", 42 КК України (далі КК) у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.

В апеляційних скаргах засуджений ОСОБА_9 та захисник ОСОБА_8 просять скасувати вказану ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу про задоволення клопотання засудженого ОСОБА_9 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строк 15 років з врахуванням відбутого ним строку покарання. Твердять про необґрунтованість судового рішення, неправильне застосування місцевим судом кримінального закону та неврахування висновків Європейського суду з прав людини від 12.03.2019 у справі "Петухов проти України".

Заслухавши пояснення засудженого ОСОБА_9 та його захисника в підтримання апеляційної скарги, міркування прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши справу, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Положеннями ст. 5 КК про зворотну дію закону про кримінальну відповідальність у часі передбачено, що Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Згідно ч. 3 ст. 74 КК, призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

Санкцією ст. 93 КК 1960 року було передбачено покарання за умисне вбивство при обтяжуючих обставинах у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією, крім того, майна у випадках, передбачених п. «а» цієї статті.

Санкцією ч. 2 ст. 115 КК передбачено покарання за аналогічний злочин у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна у випадку, передбаченому п. 6 ч. 2 цієї статті.

Тобто, ч. 2 ст. 115 КК в редакції, що діє на даний час, не є законом, що пом`якшує кримінальну відповідальність за умисне вбивство при обтяжуючих обставинах.

Відповідно до положень ст. ст. 23, 25-2 КК 1960 року та ст. ст. 51, 64 КК, довічне позбавлення волі є окремим та найсуворішим видом покарання, що прийшло на заміну смертній карі, встановлюється судом за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк.

Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України від 12 вересня 2011 року (справа №5-16кс11) покарання у виді довічного позбавлення волі не належить до строкових видів покарання і відповідно до нього не можна застосовувати строкові критерії.

Згідно рішення ЄСПЛ у справі «Петухов проти України», яке 09 вересня 2019 року набуло статусу остаточного, довічне позбавлення волі засудженого ОСОБА_10 без гарантування йому права перегляду вироку в частині скорочення строку відбування такого покарання та перспективи можливого звільнення суперечить ст. 3 Конвенції. Для вирішення цієї проблеми держава повинна буде вжити заходи загального характеру: реформувати систему перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, так, щоби гарантувати у кожному конкретному випадку дослідження того, чи ґрунтується їх тривале ув`язнення на законних пенологічних підставах, а також, щоби дати можливість цим засудженим з певною мірою визначеності передбачити, що вони мають зробити для того, аби питання про їхнє звільнення було розглянуте, та за яких саме умов відповідно до стандартів, вироблених у практиці ЄСПЛ (&194).

До даного часу КК не приведений у відповідність з вищевказаним рішенням ЄСПЛ у справі «Петухов проти України.

З матеріалів справи видно, що вироком Харківського обласного суду від 11.05.1998 ОСОБА_7 було засуджено за ст. ст. 94, 142 ч. 3, 93 п.п. "а", "з", 42 КК України до смертної кари, з конфіскацією всього майна. Початок строку відбуття покарання вирішено рахувати з 06.07.1997 та вирішено зарахувати у строк відбуття покарання строк пребування під вартою з 12.02.1993 по 27.11.1995.

Ухвалою Верховного Суду України від 25.08.1998 вказаний вирок залишено без змін.

Ухвалою Харківського обласного суду від 29.06.2000 вищевказаний вирок приведений у відповідність з КК та призначене засудженому ОСОБА_9 покарання у виді смертної кари замінено на довічне позбавлення волі.

Вказаним вироком та ухвалою суду першої інстанції, що набрали законної сили 29.06.2000, були вирішені питання про те, що засуджений ОСОБА_9 винен у вчиненні вказаних у вироку злочинів, у тому числі, вбивства при обтяжуючих обставинах, підлягає покаранню за вчинені ним злочини та йому має бути призначено найсуворіше покарання у виді довічного позбавлення волі, яке він повинен відбувати.

Вказаний вирок суду першої інстанції був звернутий до виконання судом першої інстанції, та засуджений ОСОБА_9 до даного часу продовжує відбувати покарання у виді довічного позбавлення волі у ДУ «Житомирська УВП (№8)».

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 04.04.2018 задоволено клопотання ОСОБА_11 та вирішено зарахувати у строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_9 за вироком від 11.05.1998 строк попереднього ув`язнення з 12.02.1993 по 27.111995 та з 06.07.1997 по 25.08.1998 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано проаналізував діючі положення кримінального закону та прийшов до обґрунтованих висновків про неможливість звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_9 або заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на певний строк, оскільки така процедура не передбачена законодавством України у сфері кримінальної юстиції.

При цьому суд вказав на механізм захисту прав засудженого до покарання у виді довічного позбавлення волі ОСОБА_9 у відповідності до діючого КК шляхом помилування. Такий механізм звільнення засуджених від покарання у виді довічного позбавлення волі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.

Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Петухов проти України» №41216/13 від 12.03.2019 не є підставою для звільнення засудженого ОСОБА_9 від покарання у виді довічного позбавлення волі без відповідних змін КК та стосується інших обставин.

Ті обставини, що на даний час засуджений ОСОБА_9 відбув тривалий строк покарання у виді довічного позбавлення волі та Надеждинська сільська рада Близнюківського району Харківської області може запропонувати засудженому ОСОБА_9 роботу в місцевому господарстві за місцем проживання його дружини ОСОБА_11 , - не впливають на правильність висновків суду першої інстанції з врахуванням всіх вищевказаних обставин.

Суд першої інстанції всебічно дослідив матеріали кримінального провадження, правильно застосував норми матеріального права, та прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_9 .

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання захисника засудженого про заміну покарання у вигляді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк є законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування чи зміни ухвали суду не має.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 23 березня 2020 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі за вироком Харківського обласного суду від 11.05.1998 ОСОБА_7 було засуджено за ст. ст. 94, 142 ч. 3, 93 п. п. "а", "з", 42 КК України 1960 року, на більш м`яке, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Судді: