Дата документу 23.06.2020 Справа № 317/1958/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 317/1958/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/715/20 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст.125 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,
розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_9 на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 09 січня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гюнівка Приморського району Запорізької області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі на 1 один рік.
Відповідно до ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на один рік.
Відповідно до вимог ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, а також повідомляти вказаний уповноважений орган про зміну свого місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили не обирався.

Згідно зі змістом вироку, 16.04.2019 приблизно о 12 годині 00 хвилин ОСОБА_7 , маючи умисел на спричинення легких тілесних ушкоджень, знаходячись біля огорожі території домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_2 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин наніс ОСОБА_8 один удар головою в область перенісся, чим спричинив останній тілесні ушкодження, а саме: закритий перелом кісток носу, з набряком м`яких тканин, синцем і садном в ділянці носу; струс головного мозку з параорбітальними гематомами, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 416 від 29.05.2019 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад шість днів, але не більше трьох тижнів.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи вирок суду в частині встановлених фактичних обставин справи та визнання ОСОБА_7 , винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України вважає, що вирок суду підлягає скасуванню, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Прокурор зазначає, що при призначенні покарання і прийнятті рішення про звільнення від покарання з випробуванням, суд не в повній мірі врахував обставини вчиненого злочину (під мізерним приводом, злочин вчинено щодо особи, яка не могла протистояти обвинуваченому), обставини, які характеризують особу обвинуваченого (негативна характеристика з місця роботи, вину не визнав і не вибачився), не врахована також думка потерпілої щодо міри покарання.

На підставі викладеного прокурор просить скасувати вирок в частині призначеного покарання і ухвалити новий, яким призначити менш суворий вид покарання, однак без звільнення від його відбування з випробування, а саме у виді 6 місяців арешту.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який підтримав апеляційну скаргу заступника прокурора; обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; потерпілу, яка просила вирішити апеляційну скаргу на розсуду суду; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга першого заступника прокурора області задоволенню не підлягає у зв`язку з наступним.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання колегії суддів вирок місцевого суду в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, обставини вчинення злочину та правильність кваліфікації його дій в апеляційній скарзі прокурором не оспорюються та повністю підтверджуються доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження, яким суд першої інстанції дав правильну оцінку на предмет їх належності, допустимості, достовірності та достатності для ухвалення обвинувального вироку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 вірно кваліфіковані місцевим судом за ч.2 ст.125 КК України.

Відповідно до положень ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан, тощо.

При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
При вирішенні питання щодо виду та розміру призначеногопокарання за вчинене діяння суд першої інстанції виходив зі ступеню тяжкості скоєного ОСОБА_7 злочину, його суспільну небезпечність, вік та здоров`я обвинуваченого (на обліку у наркологічному диспансері та у психіатра не перебуває), думку потерпілої щодо призначення суворого покарання, характеризуючі особистість обвинуваченого який на час розгляду кримінального провадження не був засудженим, має постійне місце реєстрації та проживання, не має власної родини та дітей, враховує.

Суд врахував, що у даному кримінальному провадженні обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання відсутні.

Врахувавши, всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання в межах санкцій ч.2 ст.125 КК України.
Відповідно до ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Враховуючи встановлені обставини суд дійшов висновку про можливість виправлення і перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, звільнивши його від відбуття покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, встановивши іспитований строк терміном один рік.
Доводи зазначені в апеляційній скарзі прокурора на предмет невідповідності призначеного покарання обставинам кримінального провадження та тяжкості кримінального правопорушення, а також особі обвинуваченого внаслідок його м`якості, є невмотивованими, а твердження апелянта про те, що суд не в повній мірі врахував тяжкість вчиненого злочину і обставини, які характеризують особу обвинуваченого (негативна характеристика з місця роботи, вину не визнав і не вибачився) - є безпідставними.

Так, у вироку суд першої інстанції зазначив, що враховуючи особистість ОСОБА_7 , конкретні обставини кримінального провадження та тяжкість скоєного, відсутність пом`якшуючих покарання обставин, обвинуваченому слід призначити покарання у виді обмеження волі з випробуванням, для забезпечення його виправлення та перевиховування.
Стосовно не врахування судом думки потерпілої щодо міри покарання, слід зазначити, що під час апеляційного розгляду потерпіла ОСОБА_8 стосовно апеляційної скарги послалась на розсуд суду. Таким чином, потерпіла не наполягала на призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 іншого покарання, про яке просив прокурор.

Колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції з можливих видів покарання (штраф, громадські роботи, виправні роботи, арешт або обмеження волі) призначив більш суворий вид, хоча і в мінімальному розмірі (ст.63, ч.2 ст.125 КК України - від одного року до двох). На переконання колегії суддів призначене покарання не є необґрунтовано м`яким, і воно в повній мірі відповідає меті признання покарання, яка визначена положенням ст.65 КК України.

Також колегія суддів погоджується з розміром іспитового строку визначеного судом і зауважує, що це питання віднесено до дискреційних повноважень суду.

Отже, з урахуванням всіх обставин кримінального провадження і відомостей, які характеризують особу винного, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання, відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів та випливає з дотримання судом принципів «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року. Висновок суду щодо можливості звільнення обвинуваченого від відбування покарання також є обґрунтованим.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, істотних порушень законодавства, що тягнуть скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді провадження, також не встановлено.

Враховуючи зазначене, колегія суддів підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування вироку суду першої інстанції не знаходить.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 09 січня 2020 року, стосовно ОСОБА_7 , залишити без змін.
Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4