ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/3521/19 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/2584/20 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Харкова в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 09 червня 2020 року в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 09 червня 2020 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому за ч.2 ст.289, ч.2 ст. 190 КК України продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 07 серпня 2020 року включно.

Вирішуючи питання про продовження строків тримання під вартою, суд першої інстанції зазначив в своєму рішенні, що у даному кримінальному провадженні є суспільний інтерес, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину та злочину середньої тяжкості, не має офіційних джерел доходу, діяльність як приватний підприємець зупинив у 2015 році, раніше неодноразово судимий, доказів наявності міцних соціальних зв`язків суду не надано, а також з метою уникнення спроби обвинуваченого переховуватися від суду, незаконного впливу на недопитаних по справі потерпілого ОСОБА_9 та свідків та вчинення інших кримінальних правопорушень, суд приходить до висновку, що стосовно обвинуваченого необхідно продовжити строк тримання під вартою на шістдесят днів.

Не погодившись з ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 09 червня 2020 року, захисник ОСОБА_8 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.
Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу, захисник зазначає, що сторона обвинувачення не надала доказів обґрунтованої підозри ОСОБА_7 ; правова кваліфікація дії його підзахисного не підтверджується матеріалами кримінального провадження, що поза увагою залишено судом першої інстанції; ОСОБА_7 знаходиться під вартою вже більше року; в судові засідання «основний» свідок сторони обвинувачення та потерпілий не з`являються.

Заслухавши доповідь головуючого судді; доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 ; думку прокурора, який заперечував проти задоволення поданої апеляційної скарги; перевіривши матеріали судового провадження та оскаржувану ухвалу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та ухвалено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Також колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо наявності та продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що судовий розгляд у цьому кримінальному провадженні не завершено, а тому існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому злочинів, може вдатися до відповідних дій.
Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч.2 ст.190 КК України, які за класифікацією ст.12 КК України є тяжкі та нетяжкі злочини, на що обґрунтовано послався суд в оскаржуваному судовому рішенні про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Прокурор обґрунтовує підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч.2 ст.190 КК України, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років з конфіскацією майна та до 3 років відповідно, зібраними під час досудового розслідування доказами.
Однак, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Окрім цього, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Колегія суддів виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленого обвинувачення, суспільної небезпеки злочинних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_7 .
З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, які містяться в матеріалах судового провадження, а саме того, що ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні незаконного заволодіння транспортним засобом, що вчинено повторно, та у заволодінні чужим майном шляхом обману, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, на думку колегії суддів, внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.
Колегія суддів також приймає до уваги, що обвинувачений ніде не працює, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, не має законних джерел доходу та міцних соціальних зв`язків, що додатково може свідчити про існування ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України.
За таких обставин колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами сторони захисту щодо відсутності або втрати актуальності ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.
Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю апеляційних доводів сторони захисту щодо дієвості інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час не змінилися та не зменшилися.
За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.
Щодо апеляційних доводів захисника про необхідністю зміни обвинуваченому запобіжного заходу у зв`язку з тривалим розглядом цього кримінального провадження в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що ці доводи в будь-якому випадку не спростовують висновків суду про те, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу, не минули та продовжують існувати на даний час.
Разом з цим, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції про необхідність дотримання судом вимог ч.5 ст.28 КПК України, згідно яких кримінальне провадження щодо особи, яка тримається від вартою, має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першої інстанції першочергово.
Колегія суддів позбавлена процесуальної можливості перевірити апеляційні доводи захисника ОСОБА_8 щодо невірної правової кваліфікації дій його підзахисного, оскільки при апеляційному перегляді судового рішення про продовження запобіжного заходу відповідні питання не вирішуються, а будь-яка оцінка пред`явленого обвинувачення та правової кваліфікації дій особи, є втручанням в оцінку доказів, що є процесуально неприпустимим та може бути перевірено судом в нарадчій кімнаті під час ухвалення остаточного судового рішення за наслідками судового розгляду.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку щодо законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції в частині продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 та відсутності жодних підстав для скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Разом з цим, до початку апеляційного розгляду захисником надано до суду відомості, які свідчать про погашення судимостей за вироками Дергачівського районного суду Харківської області від 16.05.2014 року та Московського районного суду м.Харкова від 09.04.2014 року стосовно ОСОБА_7 , у зв`язку з чим належить змінити оскаржуване судове рішення в порядку ст.408 КПК України, шляхом виключення з його мотивувальної частини посилання суду на наявність у обвинуваченого судимостей, та зазначити, що ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності.
За таких обставин, апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваної ухвали Московського районного суду м.Харкова від 09 червня 2020 року стосовно ОСОБА_7 , не вбачається.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.
Ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 09 червня 2020 року в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою змінити, зазначивши в мотивувальній частині, що ОСОБА_7 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності замість вказівки на наявність судимостей.
В решті ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 09 червня 2020 року залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді