Ухвала
про залишення скарги без руху
30 березня 2020 року

м. Київ
справа № 711/3742/19
провадження № 51- 523 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 серпня 2019 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 16 грудня 2019 року,
встановив:
Ухвалою Верховного Суду колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 31 січня 2020 року касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 залишена без руху із наданням строку для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
Ухвалою Верховного Суду колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 2 березня 2020 року касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 повернута на підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), оскільки ним не усунуто в повному обсязі недоліки касаційної скарги.
25 березня 2020 року до Верховного Суду надійшла повторна касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 , у якій ним ставиться питання про скасування зазначених судових рішень щодо нього і засудженого ОСОБА_5 та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції, в тому числі з підстав неповноти судового розгляду і невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі, при цьому не зазначив належних обґрунтувань в чому саме полягає незаконність і необґрунтованість оскаржуваних судових рішень з огляду на зазначені ним підстави.
Водночас засуджений ОСОБА_4 зазначив у скарзі клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень з поважних причин, якими вважає зміну порядку роботи установ виконання покарань, судів та інших організацій на підставі постанови Кабінету міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року, через встановлення карантину на всій території України з 12 березня до 3 квітня 2020 року.
При цьому із скарги вбачається, що засуджений ОСОБА_4 відбуває покарання в місцях позбавлення волі та у скарзі зазначив дату її подання 16 березня 2020 року, однак скарга подана ним через засоби поштового зв`язку 23 березня 2020 року (згідно штемпелю на конверті).
Вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 серпня 2019 року набрав законної сили, оскільки переглянутий в апеляційному порядку Черкаським апеляційним судом 16 грудня 2019 року.
З урахуванням наявних у Суді матеріалів провадження за скаргою та доводів скаржника на підтвердження поважності причини пропуску строку касаційного оскарження судових рішень, Суд вважає, що доводи у клопотанні засудженого ОСОБА_4 про поновлення цього строку заслуговують на увагу, тому є підстави для поновлення строку касаційного оскарження.
Суд, перевіривши касаційну скаргу, дійшов висновку про необхідність залишення скарги без руху із наданням засудженому ОСОБА_4 строку для усунення недоліків на таких підставах.
Статтею 427 КПК пункту 4 ч. 2 передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із вказівкою на те, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Відповідно п.1 ч.1 ст. 425 КПК касаційну скаргу має право подати засуджений у частині, що стосується його інтересів.
Однак, як убачається зі змісту скарги, скаржник вищевказаних вимог закону не дотримався.
Так, засуджений ОСОБА_4 у скарзі зазначив обґрунтування в частині кваліфікації дій і доведеності вини засудженого ОСОБА_5 та просить скасувати судові рішення в тому числі й щодо цього засудженого. Однак, враховуючи положення ст. 425 КПК засуджений ОСОБА_5 не позбавлений процесуального права подати касаційну скаргу на судові рішення щодо нього в своїх інтересах.
Згідно з положеннями ст. 438 КПК підставами для скасування чи зміни судового рішення судом касаційної інстанції є:
- істотне порушення вимог кримінального процесуального закону;
- неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність;
- невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
При вирішенні питання про наявність цих підстав суд касаційної інстанції має керуватися положеннями ст. 412-414 КПК.
Відповідно до положень ч.1 ст.412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Крім того, засуджений ОСОБА_4 не погоджуючись з оскаржуваними судовими рішеннями щодо нього з підстави істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, хоча й зазначив про невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам ст. 370 КПК в частині не наведення вичерпних відповідей на доводи його апеляційної скарги, однак не навів переконливих обґрунтувань, в чому саме полягає незаконність і необґрунтованість оскаржуваної ухвали, зокрема не вказав, на які доводи апеляційної скарги суд апеляційної інстанції не надав вичерпні відповіді та які, крім зазначеної, норми КПК при цьому було ним порушено, що перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Відповідно до положень ч.1 ст.414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особи обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але а своїм видом чи розміром є явно несправедливим через суворість.
Так, у скарзі засуджений ОСОБА_4 порушує питання про перегляд в касаційному порядку судових рішень з підстави невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі, при цьому не навів належних обґрунтувань про те, в чому саме полягає явна несправедливість через суворість призначеного судом покарання з огляду на його вид та розмір, а лише зазначив про не врахування судом положень ст. 65 КК.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Крім того, засуджений ОСОБА_4 просить переглянути судові рішення також з підстави неповноти судового розгляду і невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, надаючи свою оцінку доказам, по суті заперечує правильність установлення фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК не відноситься до підстав для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції та виходить за межі його перегляду.

Наявність вказаних недоліків унеможливлює вирішення питання щодо наявності підстав відкриття касаційного провадження за скаргою засудженого ОСОБА_4 .
Згідно із ч. 1 ст. 429 КПК у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, вона залишається без руху та встановлюється строк для усунення допущених недоліків.
При повторному зверненні до суду засудженим має бути підтверджено, що ним не пропущено цього строку.
Керуючись ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Поновити засудженому ОСОБА_4 строк касаційного оскарження вироку Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 серпня 2019 року та ухвали Черкаського апеляційного суду від 16 грудня 2019 року.
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 серпня 2019 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 16 грудня 2019 року, залишити без руху.
Встановити строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії цієї ухвали.
У разі невиконання ухвали протягом установленого строку касаційну скаргу буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_6 каровець ОСОБА_2 ОСОБА_3