Справа №1-5/2006 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/380/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне вбивство
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 січня 2020 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відмовлено у задоволенні клопотання про передачу ОСОБА_8 на поруки і відносно якого продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, -

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми перебуває кримінальна справа за № 05780054 від 04.08.2005 року в якій ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочинів передбачених ч.3 ст. 357, ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115, п.6 і п. 13 ч.2 ст. 115 КК України.

20.01.2020 року до Ковпаківського районного суду м. Суми від прокурора ОСОБА_6 надійшло клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою стром на 60 діб без права внесення застави.

20.01.2020 року ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми вказане клопотання прокурора задоволено, відносно обвинуваченого ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою по 17.03.2020 року включно та цією ж ухвалою обвинуваченому ОСОБА_8 і ОСОБА_10 відмовлено у задоволенні клопотання про передбачу обвинуваченого на поруки.

Не погодившись з таким судовим рішенням захисник ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу в якій просила ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 20.01.2020 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою ОСОБА_8 просила змінити запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді особистої поруки, передавши його на поруки батькам - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на підставі поданих ними заяв, залишивши без задоволення клопотання прокурора про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В обґрунтування своїх вимог захисник стверджувала, що продовжуючи обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу суд першої інстанції не врахував того, що вина останнього в інкримінованих злочинах не доведена, а тому подальше його тримання під вартою є невиправданим та суперечить принципу юридичної визначеності. Також, захисник не погоджувалась і з наявністю передбачених ст. 177 КПК України ризиків, оскільки майже всі свідки та потерпілі у кримінальному провадженні вже допитані, один з потерпілих проживає за межами України і адреса його місця проживання ОСОБА_8 не відома. Більше того, всі покази свідків наявні в матеріалах кримінальної справи за 2005-2006 роки та вони виступали предметом дослідження суду. З огляду на викладене ОСОБА_8 немає можливості впливати на учасників кримінального провадження. Що стосується можливого переховування обвинуваченого від суду, то на переконання захисника, суд першої інстанції безпідставно послався на обставини, що мали місце в 2005 році, та залишив поза увагою, що в травні 2019 року ОСОБА_8 був звільнений з-під варти у зв`язку із закінченням строку такого тримання та не дивлячись на сформовану відносно нього негативну думку та на незаконно складений відносно нього протокол про вчинення дрібного хуліганства, в судове засідання 03.06.2019 року він з`явився де знову був взятий під варту. Вказана поведінка ОСОБА_8 свідчить про його добросовісність і повинна враховуватись судом без констатування встановлених понад 14 років тому подій. Стверджувала, що ОСОБА_8 немає намірів переховуватись, бажає брати участь в судових засіданнях з метою встановлення істини у справі. Також, на переконання захисника відсутні підстави стверджувати і про те, що ОСОБА_8 продовжуватиме злочинну діяльність, оскільки інкримінованих йому злочинів він не вчиняв. Щодо того, що ОСОБА_8 в 2000 році був засуджений до 4-рьох років позбавлення волі, що вказує на нього як на особу, яка раніше вже притягувалась до кримінальної відповідальності, то дійсно така обставини існує, однак покарання ОСОБА_8 відбув і вказане не може виступити підставою для тримання його під вартою в даному кримінальному провадженні. Захисник просила врахувати, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, сім`ю, батьків похилого віку, що потребують матеріальної і фізичної допомоги. Також звертала увагу і на стан здоров`я обвинуваченого, який через тривале перебування в умовах ізоляції від суспільства має ряд захворювань, що потребують лікування. Зазначала, що обвинувачений не заперечує проти застосування відносно нього такого запобіжного заходу як порука або ж іншого заходу, не пов`язаного з тримання під вартою. Переконана, що вік батьків не впливає на вирішення питання щодо передання їм на поруки ОСОБА_8 , який готовий виконувати всі покладені на нього обов`язки. Крім цього, у ОСОБА_8 відсутній закордонний паспорт, який би давав йому змогу покинути межі країни.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які вимоги апеляційної скарги підтримали, просили їх задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою прокурору у задоволенні клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу відмовити, а обвинуваченого ОСОБА_8 передати на поруки його батькам, думку прокурора, який проти задоволення вимог апеляційної скарги захисника заперечив, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень з правовою кваліфікацією ч.3 ст. 357, ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115, п.6 і п. 13 ч.2 ст. 115 КК України.

Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 199, 331 КПК України, та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого.

Колегія суддів погоджується з наявністю ряду ризиків, які обґрунтовано встановлені судом першої інстанції.

Так, на наявність ризику переховування обвинуваченого ОСОБА_8 від суду та його можливе перешкоджання кримінальному провадженню вказує тяжкість та обґрунтованість пред`явленого на даній стадії судового розгляду йому обвинувачення, у разі доведення якого ОСОБА_8 загрожує покарання у виді до 15 років позбавлення волі або довічне позбавлення волі. Крім цього, ОСОБА_8 стійких соціальних зв`язків немає, а на можливу його недобросовісну поведінку вказує правильно встановлений судом першої інстанції факт того, що проживаючи в м. Суми ОСОБА_8 було затримано в м. Київ.

Також, колегія суддів погоджується і з наявністю ризику можливого незаконного впливу обвинуваченого на учасників судового розгляду, зокрема свідків і потерпілих, оскільки судовий розгляд справи і дослідження доказів в ній триває, він не завершений, а тому, цілком вірогідно те, що обвинувачений може вдатись до реалізації даного ризику з метою уникнення відповідальності за вчинене.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції, попри доводи апеляційної скарги захисника, вважає, що встановлені судом першої інстанції ризики, передбачені п.п. 1,3,4 ч.1 ст. 177 КПК України не зменшилися, продовжують існувати та жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе їм запобігти.

Також, при розгляді апеляційної скарги захисника, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Слід зазначити, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК України.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при подальшому розгляді кримінального провадження та прийнятті остаточного рішення за результатами судового розгляду.

Апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції обґрунтовано врахував, обставини передбачені ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про обґрунтованість обвинувачення щодо вчинення ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим, дані про особу обвинуваченого та існуючі ризики, які не зменшилися.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як міським судом, так і судом апеляційної інстанції, встановлено не було.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 183, 199 КПК України, та з урахуванням наявності на даній стадії судового розгляду обґрунтованого обвинувачення у скоєнні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 357, ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115, п.6 і п. 13 ч.2 ст. 115 КК України, необхідністю продовження судового розгляду та запобігання ризикам можливого переховування обвинуваченого від суду, його перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином та можливого тиску на учасників справи.

Щодо тверджень захисника про відсутність у обвинуваченого намірів переховуватись від суду і впливати на свідків і потерпілих, оскільки він бажає встановлення істини у справі, то до них колегія суддів відноситься критично з тих підстав, що такі доводи сторони захисту будуються виключно на припущеннях.

На інші твердження захисника факт притягнення обвинуваченого раніше до кримінальної відповідальності покарання у якому він відбув, а тому вказане не може виступити підставою для тримання його під вартою в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд зазначає, що вказана захисником обставина не виступає єдиною, яка слугувала в суду першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення. Підставою для продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою став ряд обставин, які суд обґрунтовано поклав в основу свого рішення.

Щодо доводів захисника про відсутність в обвинуваченого закордонного паспорту та про наявність в обвинуваченого постійного місця проживання і сім`ї, яка складається з батьків похилого віку, то вказані обставини, колегія суддів не може визнати як такі, що можуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виступити підставою для обрання йому більш м`якого запобіжного заходу.

Також, матеріали справи не містять відомостей про те, що за станом свого здоров`я обвинувачений не може перебувати в умовах ізоляції від суспільства.

Щодо вирішення питання передання обвинуваченого ОСОБА_8 на поруки батькам, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність обґрунтованих на те підстав, оскільки з урахуванням особистості обвинуваченого, виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків, даний запобіжний ставить під сумнів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б виступили підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 січня 2020 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою по 17.03.2020 року включно та якою ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відмовлено у задоволенні клопотання про передачу обвинуваченого ОСОБА_8 на поруки, залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4