Справа № 464/5511/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/156/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2020 року у м.Львові.
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:
під головуванням судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_7 на вирок Сихівського районного суду м.Львова від 23 серпня 2017 року щодо ОСОБА_6 ,
з участю прокурора ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватим за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України та призначено йому покарання три роки позбавлення волі. Вирішено питання з речовими доказами. Запобіжний захід ОСОБА_6 домашній арешт до вступу вироку в законну силу залишено без змін.
Згідно оскаржуваного вироку, ОСОБА_6 12.06.2017 року близько 17.00 год., перебуваючи неподалік будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна з проникненням у інше приміщення, діючи з корисливих мотивів, шляхом розбиття бокової стіни, проник у гараж, який належить потерпілому ОСОБА_7 , звідки таємно викрав майно, яке належить потерпілому, а саме: болгарку марки «DWT» - 710 W, у кількості 2 - шт., вартістю 900 грн. кожна, болгарку марки «Експерт» - 600 W, у кількості 2 шт., вартістю 850 грн. кожна, фен будівельний марки «DWT HLP 2000 KL», вартістю 500 грн., про те, склавши вищевказані речі у свою сумку, був помічений сестрою потерпілого, у зв`язку з чим, свого злочинного умислу до кінця довести не зміг, так як, кинув сумку з викраденим та втік з місця вчинення злочину.
Не погоджуючись із згаданим вироком обвинувачений ОСОБА_6 та потерпілий ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.
Обвинувачений ОСОБА_6 у поданій апеляційній скарзі, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та правильність кваліфікації його дій, просить змінити оскаржуваний вирок та обрати йому більш м`яке покарання, не пов`язане із позбавленням волі.
В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що суд першої інстанції при призначенні покарання не врахував належним чином його особу, обставини, що пом`якшують покарання та інші обставини, які повинні бути враховані при призначенні покарання. Вважає оскаржуваний вирок несправедливим внаслідок суворості призначеного покарання, а висновок суду першої інстанції про призначення йому майже максимального покарання не мотивовано. Звертає увагу про можливість застосування до нього положення ч.1 ст. 75 КК України.
Зазначає, що повністю визнав вину у вчиненому та щиро розкаявся. Наголошує, що активно сприяв у розкритті злочину, проте, дана обставина судом першої інстанції не врахована. Окрім цього, суд першої інстанції належним чином не оцінив його характеризуючі дані, зокрема, позитивну характеристику з місця проживання, а також його показання про те, що кримінальне правопорушення було вчинено внаслідок збігу складних життєвих обставин через його скрутне матеріальне становище. Стверджує, що суд першої інстанції не врахував відсутність заподіяної ним шкоди.
Потерпілий ОСОБА_7 у поданій апеляційній скарзі просить оскаржуваний вирок змінити та призначити ОСОБА_6 більш м`яке покарання, не пов`язане із позбавленням волі. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що призначене ОСОБА_9 покарання є надто суворим і явно не співрозмірним вчиненому. Зазначає, що обвинувачений, який перебував у скрутному матеріальному становищі, вину визнав повністю, щиро розкаявся, неодноразово просив пробачення за скоєне. Звертає увагу, що згадані обставини не були належним чином враховані судом першої інстанції. Вказує, що діями ОСОБА_6 жодної шкоди йому не заподіяно.
На апеляційний розгляд обвинувачений ОСОБА_6 , його захисник ОСОБА_10 та потерпілий ОСОБА_7 не прибули та про причини неявки не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що у відповідності до ч.4 ст.405 КПК України не перешкоджає проведенню судового засідання.
У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції прокурор заперечив подані апеляційні скарги, просив вирок суду залишити без змін.
Колегія суддів, заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційної скарги, пояснення прокурора, вивчивши матеріали провадження, встановила наступне.
Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами в їх сукупності, які досліджувались судом під час судового розгляду. І таке в апеляційних скаргах не оспорюється.
Щодо призначеного ОСОБА_6 покарання, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного переконання про неможливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства з огляду на таке.
Згідно зі ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
В силу вимог ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
З аналізу норм ст.ст.69, 75 КК України вбачається, що призначення більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції відповідної норми, або звільнення від відбування покарання з випробуванням можливе лише у тому випадку, якщо встановлені по справі обставини, зокрема, що пом`якшують покарання, та характеризують особу-винного, настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим, або ж свідчили про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
При призначенні покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції врахував в повній мірі обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому, а саме щире каяття, сприяння у розкритті кримінального правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Окрім цього, колегія суддів апеляційного суду враховує й те, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів, маючи непогашену судимість, знову скоїв злочин, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким та менше ніж через чотири місяці після відбування покарання вчинив новий умисний корисливий злочин, який не довів до кінця тільки з причин, що не залежали від його волі, оскільки був помічений сестрою потерпілого. Аналогічну позицію навів Верховний суд у постанові від 14 лютого 2019 року у межах судового розгляду цієї справи.
На переконання колегії суддів, щире каяття, визнання вини, бажання стати на шлях виправлення, активне сприяння розкриттю злочину та позитивна характеристика за місцем проживання, це обставини, які враховуються при призначенні покарання, однак такі не свідчать про істотне зниження ступені тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання у виді позбавлення волі або шляхом відбування менш суворого покарання, а отже не можуть бути безумовними підставами для застосування ст.ст.69, 75 КК України.
З огляду на наведене, призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за своєю суворістю відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, відтак доводи апеляційних скарг є безпідставними та не підлягають до задоволення.
Враховуючи згадане, на переконання колегії суддів апеляційного суду, оскаржуваний вирок є законним, обґрунтованим, а тому підстав для задоволення апеляційних вимог немає.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376, 405, 407, 418, 426 КПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Сихівського районного суду м.Львова від 23 серпня 2017 року щодо ОСОБА_6 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий :
Судді :