ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №310/3630/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/277/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Нововасилівка Бердянського району Запорізької області, який має середню-спеціальну освіту, не одружений, офіційно не працевлаштований, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
07 жовтня 2002 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч.2 ст.307 КК України до позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна, звільнений від відбування покарання з випробуванням на 3 роки;
25 травня 2004 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч.3 ст.185, ч.2 ст.309, ст.70 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст.71 КК України приєднано невідбутий строк покарання за вироком Бердянського міськрайонного суду від 07 жовтня 2002 року та призначено покарання у виді позбавлення на строк 5 років 1 місяць. 13 листопада 2006 року звільнений від відбування покарання умовно-достроково на 1 рік 7 місяців 23 дні;
10 квітня 2009 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч.2 ст.186 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст.ст.75,76 КК України від відбування покарання звільнений з випробуванням на 1 рік;
20 серпня 2009 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч.2 ст.309 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст.71 КК України приєднано невідбутий строк покарання за вироком Бердянського міськрайонного суду від 10 квітня 2009 та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць. 20 вересня 2013 року звільнений з Оріхівської виправної колонії № 88 за відбуттям строку покарання;
14 серпня 2017 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ст.70 КК України - до позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з випробуванням 1 рік,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції з Бердянським міськрайонним судом Запорізької області).

Захисник адвокат ОСОБА_8 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 серпня 2019 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців. В порядку ст.76 КК України покладено на ОСОБА_6 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити, призначити обвинуваченому ОСОБА_6 більш м`яке покарання, із застосуванням положень ст.69 КК України - у виді штрафу, та віднести процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, за рахунок держави.

Свої вимоги мотивує тим, що призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд не взяв до уваги те, що обвинувачений давав пояснення, як на досудовому слідстві, так і в суді першої інстанції, приймав участь в слідчих експериментах, має постійне місце проживання, позитивно характеризується, покаявся, примирився з потерпілою, до слідчого та суду з`являвся за першим викликом, більше не буде вчиняти злочинів та бажає стати на шлях виправлення.

Згідно з вироком суду, 27 квітня 2019 року приблизно о 15-00 годині, знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_6 , діючи умисно, незаконно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, з комоду, який знаходиться у спальній кімнаті вказаної квартири, таємно, повторно, викрав належний його матері ОСОБА_9 мобільний телефон «LG-G360» темно-сірого кольору, вартістю 900 гривень, який знаходився в оригінальній коробці з зарядним пристроєм, навушниками, гарантійним талоном і чеком про факт купівлі зазначеного телефону. Відразу після цього, ОСОБА_6 з викраденим майном залишив місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 900 гривень.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство зобов`язує суд дослідити усі докази у провадженні (які відповідають вимогам ст.84 КПК України) та надати цим доказам відповідну оцінку у вироку, за винятком процесуальної процедури, передбаченої ч.3 ст.349 КПК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався при розгляді даного провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені вищевказаного кримінального правопорушення при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.185 КК України ніким з учасників провадження не оспорюються, у зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника-адвоката ОСОБА_8 про суворість призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. При призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який законом віднесено до злочину середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, перебуває на обліку у лікаря-нарколога, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, досудову доповідь та позицію потерпілої, яка просила обвинуваченого суворо не карати. Обставинами, що пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування шкоди потерпілій. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, суд не встановив.

Доводи апеляційної скарги захисника правильність вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Обставини, на які посилається захисник в апеляційній скарзі, були враховані судом першої інстанції та стали підставою для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк, що є наближеним до мінімально можливого за санкцією ч.2 ст.185 КК України.

Окрім того, врахувавши фактичні обставини провадження та обставини, що пом`якшують покарання, суд першої інстанції звільнив обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, незважаючи на те, що останній неодноразово раніше судимий за аналогічні правопорушення.

З урахуванням всіх обставин кримінального провадження, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, судимості не зняті і не погашені у встановленому законом порядку, колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення призначеного покарання, в т.ч. і для застосування ст.69 КК України.

Колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, та буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.

Також є необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника про безпідставне стягнення з обвинуваченого процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експерта, оскільки з обвинуваченого будь-яких витрат не стягувалось та у вироку дане питання не вирішувалось.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою зміну чи скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 серпня 2019 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.185 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
Дата документу 21.01.2020 Справа № 310/3630/19