Справа № 734/3199/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/386/20
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2020 року Чернігівський апеляційний суд у складі:

Головуючого суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження №12.019.270.130.000.188, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 10 лютого 2020 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та фактично проживаючого по АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и в:

Вироком місцевого суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень та призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України у виді 7 років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 194 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, остаточне покарання ОСОБА_7 призначено у виді 7 років позбавлення волі.

Запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у виді тримання під вартою, - залишено без зміни до набрання вироком законної сили.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з моменту його затримання - з 17 квітня 2019 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати у сумі 20 267 грн. 28 коп..

Питання про речові докази вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок місцевого суду скасувати і призначити новий розгляд в суді 1-ї інстанції. Зазначає, що суд, як на одну з найвагоміших підстав доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 , у вироку посилається на покази свідка ОСОБА_9 , який був допитаний під час судового розгляду 21 січня 2020 року і в даному кримінальному провадженні знаходився в статусі підозрюваного, потім обвинуваченого. В ході судового розгляду ОСОБА_9 був присутнім під час всіх судових засідань, а також приймав участь у допиті потерпілого ОСОБА_10 , на стадії досудового розслідування знайомився з усіма матеріалами кримінального провадження, в тому числі з показами потерпілого та свідків. Під час судового розгляду, в якості обвинуваченого у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_9 не допитувався та відповідно показів не надавав. Враховуючи, що свідку ОСОБА_9 першою ставила запитання сторона обвинувачення, вважає, що він в судовому засіданні був допитаний в якості свідка сторони обвинувачення. Однак, ні в підготовчому судовому засіданні, ні в подальшому, в ході розгляду справи, сторона обвинувачення клопотань про допит свідка ОСОБА_9 не заявляла. Судом, на власний розсуд, без наявності клопотань з боку сторони обвинувачення чи з боку сторони захисту, вирішено провести допит ОСОБА_9 в якості свідка. Перед допитом ОСОБА_9 в якості свідка, стороні захисту його покази, відкриті не були. На вказані порушення вимог кримінально-процесуального закону стороною обвинувачення, суд не звернув належної уваги та в обґрунтування вини обвинуваченого ОСОБА_7 , послався на недопустимий доказ, а саме на покази свідка ОСОБА_9 .. Між потерпілим ОСОБА_10 та обвинуваченим ОСОБА_7 раніше неприязних стосунків чи будь яких конфліктів не було, жодних знарядь для вчинення будь яких протиправних дій останній не підшуковував. Вказані висновки суду також спростовуються тим, що саме на прохання ОСОБА_9 , ОСОБА_7 разом з ОСОБА_11 пішли до потерпілого. ОСОБА_9 перший став наносити потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження та одразу ж потягнув його до хати, де продовжив наносити тілесні ушкодження. Весь час, ОСОБА_9 , перебував поряд з ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , місця події не залишав. Судом не поставлені під сумнів пояснення ОСОБА_9 , що саме він постійно припиняв протиправні дії ОСОБА_7 по відношенню до потерпілого ОСОБА_10 , оскільки до останнього всі покази були спростовані як показами самого обвинуваченого та потерпілого так і подальшим розвитком подій та наслідками які сталися. Крім того, судом не надано аналізу чому лише у ОСОБА_9 був умисел: на заподіяння тілесних ушкоджень; на позбавлення життя потерпілого; на знищення його майна шляхом підпалу. Як вказував обвинувачений ОСОБА_7 , безпосередньо перед 28 березня 2019 року потерпілий спалив хату батька ОСОБА_9 .. Також разом з ОСОБА_9 проживають діти потерпілого ОСОБА_10 , яким останній не допомагає та не приділяє уваги, що також стало мотивом для вчинення обвинуваченим кримінально караних діянь. Також суд вказує, що на момент вчинення інкримінованих дій, обвинувачений ОСОБА_7 знаходився в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується показами свідка ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_10 .. Однак суд не прийняв до уваги, що вони є зацікавленими в результатах кримінального провадження особами. Обвинувачений ОСОБА_7 під час допиту в судовому засіданні навпаки заперечував факт алкогольного сп`яніння. Будь якого іншого доказу знаходження ОСОБА_7 в стані алкогольного сп`яніння стороною обвинувачення надано не було. Вважає, що суд не в повній мірі прийняв до уваги те, що потерпілий ОСОБА_10 в ході надання пояснень постійно плутався у своїх показах. Окрім того, як в заяві про вчинення злочину так і в подальшому під час надання свідчень в суді, потерпілий ОСОБА_10 наголошував на тому, що всі дії по відношенню до нього вчинялися трьома особами, а саме: ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 .. Однак, ОСОБА_11 не був допитаний ні на стадії досудового розслідування, ні під час судового розгляду. Хоча, як повідомляв потерпілий ОСОБА_10 , саме у ОСОБА_12 була запальничка та саме він підпалював йому волосся. Окрім не проведення допиту ОСОБА_12 , стороною обвинувачення також не було надано жодної юридичної оцінки як його діям окремо так і в сукупності з діями інших обвинувачених.

На апеляційну скаргу захисника від прокурора надійшло заперечення, в якому він просить залишити її без задоволення, а вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 10 лютого 2020 року без змін.

При розгляді справи судом І інстанції встановлено, що ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, 28 березня 2019 року, близько 19 год. 00 хв., у ході нанесення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, з метою умисного вбивства відвів ОСОБА_10 до річки Десна, поблизу с. Максим, Козелецького району Чернігівської області та реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на вбивство потерпілого, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у виді смерті, умисно став топити ОСОБА_10 у воді. Однак дії ОСОБА_7 не були доведені до кінця, оскільки були припинені ОСОБА_13 ..

Продовжуючи протиправну діяльність, ОСОБА_7 відвів ОСОБА_10 до будинку по АДРЕСА_1 , де з метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на умисне вбивство ОСОБА_10 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у виді його смерті, стоячи позаду потерпілого, накинув телефонний дріт на шию та почав затягувати кінці дроту навколо шиї потерпілого, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у виді двох гематом на шиї, які відносяться до легкого ступеню тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я, за ознакою тривалості розладу здоров`я. Однак і ці його дії не були доведені до кінця, оскільки були припинені ОСОБА_13 ..

Не зупиняючись на досягнутому, ОСОБА_7 , діючи без розриву в часі, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи у приміщенні будинку по АДРЕСА_1 , з метою доведення свого злочинного умислу до кінця спрямованого на умисне вбивство ОСОБА_10 , умисно наніс один удар дерев`яною палицею по голові потерпілому ОСОБА_10 та, вважаючи, що потерпілий знаходиться без свідомості, реалізовуючи свій злочинний умисел на вбивство, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у виді його смерті, умисно вчинив підпал будинку, в якому знаходився ОСОБА_10 , і вважаючи, що вчинив всі необхідні дії спрямовані на позбавлення життя потерпілого, покинув місце злочину. Але злочин не було доведено до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки потерпілий ОСОБА_10 не втратив свідомості та самостійно вийшов з палаючого будинку.

28 березня 2019 року, близько 19 год. 30 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в будинку по АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_14 та перебуває у користуванні ОСОБА_10 , маючи умисел на умисне знищення чужого майна шляхом підпалу, вилив невстановлену рідину на одяг ОСОБА_10 , який висів на вішалці в кімнаті будинку та здійснив підпал вищевказаного будинку, чим знищив будинок та майно, яке знаходилось в ньому, чим спричинив потерпілим ОСОБА_14 та ОСОБА_10 майнову шкоду на суму 122 449 гривень.

Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21 січня 2020 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 125 КК України закрито за відмовою потерпілого ОСОБА_10 від обвинувачення, яке є приватним обвинуваченням.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень не визнав.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін захисту та обвинувачення, дослідивши матеріали кримінального провадження і перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими згідно зі ст. 94 цього Кодексу. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави для його ухвалення.

Положення ст. 94 КПК України вимагають від суду належної оцінки кожного доказу з точки зору його належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно вимог ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд не дотримався зазначених вище вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи у суді першої інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

За змістом ч. 1 ст. 410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Згідно ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у встановленому законом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

В порушення ст. 94 КПК України у мотивувальній частині вироку суд не надав оцінки кожному доказу, наданому сторонами обвинувачення та захисту з точки зору належності, допустимості, достовірності, а в їх сукупності достатності та взаємозв`язку.

Як вбачається з матеріалів провадження, але місцевий суд цього не прийняв до уваги, що як в заяві про вчинення злочину так і в подальшому під час надання свідчень в суді, потерпілий ОСОБА_10 наголошував на тому, що всі дії по відношенню до нього вчинялися трьома особами, а саме: ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 .. Однак, «німий» ОСОБА_11 не був допитаний, ні на стадії досудового розслідування, ні під час судового розгляду. Хоча як повідомляв потерпілий ОСОБА_10 саме у ОСОБА_12 була запальничка, та він підпалював волосся потерпілому ОСОБА_10 .. Окрім не проведення допиту ОСОБА_12 , стороною обвинувачення, також не було надано жодної юридичної оцінки як його діям окремо так і в сукупності з діями інших обвинувачених.

Оскільки свідок ОСОБА_12 не допитувався, тому апеляційний суд не може його допитати і надати оцінку, без оцінки цього доказу місцевим судом.

У зв`язку з вказаними порушеннями фактичні обставини викладені в обвинувальному акті та в подальшому у вироку суду, як щодо кола осіб, які вчиняли протиправні діяння по відношенню до потерпілого так і розмежування між ними їх дій та наслідків, які настали, встановлено не повно та не об`єктивно.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги захисника заслуговуючими уваги, а тому вона підлягає задоволенню. У відповідності з приписами ч. 1 ст. 412 КПК України таке порушення вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення є істотним порушенням цих вимог та тягне за собою скасування вироку з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

З урахуванням положень ст.ст. 412, 415 КПК України щодо підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, апеляційний суд у цьому випадку виходить із загальних засад кримінального провадження, зокрема із засади законності, адже ч. 6 ст. 9 КПК України встановлено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються його загальні засади, визначені ч. 1 ст. 7 зазначеного Кодексу.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 415 КПК України, колегія суддів не вправі наперед висловлювати свою думку з приводу доведеності чи недоведеності винуватості, достовірність чи недостовірність доказів, застосування закону про кримінальну відповідальність та про покарання.

При новому розгляді суду першої інстанції необхідно усунути зазначені вище порушення вимог кримінального процесуального закону, надати оцінку доказам відповідно до положень ст. 94 КПК України, перевірити доводи сторін обвинувачення та захисту і за результатами судового розгляду, дотримуючись вимог законів України про кримінальну відповідальність та вимог кримінального процесуального закону України прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 412, 415, 419 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу задовольнити, вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 10 лютого 2020 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді 1-ї інстанції.

Продовжити ОСОБА_7 строк тримання під вартою на 60 діб, тобто до 30 липня 2020 року.

Касаційному оскарженню ухвала не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4