Справа № 199/9912/19
2020 року червня місяця 25 дня м. Дніпро
В ході досудового розслідування отримані відомості щодо можливої причетності до вчиненого злочину гр. ОСОБА_5 та ОСОБА_7 .
Водночас, 11.06.2020 до Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 надійшло повідомлення про те, що в ході відпрацювання оперативної інформації у кримінальному провадженні встановлено додаткову групу осіб, причетних до вчинення злочинів, пов`язаних з заволодінням нерухомим майном (земельними ділянками) в Дніпропетровській області.
Допитана в якості свідка гр. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пояснила, що з 1969 року мешкає в АДРЕСА_4 . Також, гр. ОСОБА_9 вказала, що ніколи не отримувала від Кіровської селищної ради рішення про передачу меж земельної ділянки у власність та користування. Жодних довіреностей на ім`я ОСОБА_12 та договорів купівлі-продажу земельних ділянок остання не підписувала, 22.05.2020 в приміщенні приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_10 свідок не перебувала. Осіб на ім`я ОСОБА_12 та ОСОБА_11 свідок не знає. Свій паспорт гр. ОСОБА_9 ніколи не втрачала та ніколи нікому не передавала.
17.06.2020 на адресу Обухівської селищної ради направлено запит щодо видання гр. ОСОБА_9 24.10.1995 Кіровською селищною радою рішення №198 про передачу у приватну власність земельної ділянки розміром 1500 кв.м. по догляду за будинком АДРЕСА_3 та видання гр. ОСОБА_9 27.02.2020 Обухівською селищною радою довідки №051.
23.06.2020 на адресу Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 надійшла відповідь, що рішень вказаних в запиті Обухівською (Кіровською) селищною радою не приймалось, довідка гр. ОСОБА_9 не видавалась.
В судове засідання прокурор Дніпропетровської міської прокуратури №1 Дніпропетровської області ОСОБА_3 надав заяву щодо розгляду клопотання за його відсутності, клопотання просив задовольнити.
Вивчивши подане клопотання та надані матеріали, якими обґрунтовується необхідність арешту майна, вважаю необхідним задовольнити подане клопотання, виходячи з наступного.
Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
За ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Як визначено ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
За ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Вирішуючи клопотання суд враховує, предмети, матеріальні об`єкти, які, зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та містять інші відомості, з урахуванням вимог ст. 98 КПК України є речовими доказами, оскільки містять відомості про вчинення кримінального правопорушення і можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Правовою підставою для арешту зазначеного майна є п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України збереження речових доказів.
Арешт зазначеного майна є розумним та співмірним з завданням кримінального провадження і вищенаведені конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає над приватними інтересами особи, яка є власником зазначеного майна.
Арешт майна не тягне за собою непоправного обмеження охоронюваних законом прав та законних інтересів власника зазначеного майна.
Суд вважає обґрунтованими доводи прокурора про наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. Зокрема, арешт земельної ділянки є необхідним та достатнім для запобігання можливості її подальшого пошкодження, перетворення та відчуження.
На підставі викладеного, клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 107, 110, 131, 132, 170-173, 369-372 КПК України,
Ухвала набирає чинності негайно та підлягає обов`язковому виконанню.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Фізичній або юридичній особі, щодо майна якої вирішувалося питання про арешт, копію ухвали надіслати не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Слідчий суддя ОСОБА_1

25.06.2020