Справа № 308/8621/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/37/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 грудня 2018 року,

з участю прокурора ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника обвинувачених ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції)

в с т а н о в и л а:

вищевказаним вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, передбачених за даним вироком та за злочини, передбачені ч.1 ст. 187 та ч. 2 ст.186 КК України, за який його засуджено вироком Ужгородського міськрайонного суду від 21 грудня 2017 року, шляхом часткового складання покарань, ОСОБА_6 остаточно до відбуття призначено покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з 04.08.2017 року.

Зараховано в строк покарання ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення за період з 04.08.2017 року до вступу вироку в законну силу із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу не обирати.

ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і призначено йому покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, передбачених за даним вироком та за злочин, передбачений за ч. 2 ст.186 КК України, за який його засуджено вироком Ужгородського міськрайонного суду від 12 грудня 2017 року, шляхом часткового складання покарань, ОСОБА_7 остаточно до відбуття призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з 09.08.2017 року до вступу вироку в законну силу із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати по справі в розмірі 346,04 гривень за проведення судової експертизи .

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати по справі в розмірі 346,04 гривень за проведення судової експертизи .

Вирішено питання з речовими доказами.

За вироком суду, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано винними у тому, що 01 серпня 2017 р. близько 01 год. 30 хв. ОСОБА_6 діючи за попередньою змовою та у групі з ОСОБА_7 , перебуваючи на тротуарній доріжці неподалік від приміщення кафе «Ясне сонечко», що по вул. Минайська в м. Ужгороді, умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, повторно, із застосуванням фізичного насильства до неповнолітньої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, та з погрозою застосування такого насильства, відкрито викрали майно потерпілої, що виразилось в тому, що ОСОБА_6 підійшов ззаду до потерпілої, схопивши її за область грудної клітки, повалив її на землю та продовжував її тримати при цьому в цей момент ОСОБА_7 погрожуючи неповнолітній потерпілій ОСОБА_10 фізичною розправою та зґвалтуванням, шляхом ривка, зірвав із рук потерпілої два золоті кільця, вартість яких згідно висновку експерта № 11/457 від 19.08.2017 р. становить 3599 грн. при цьому допомагаючи собі зубами, після чого продовжуючи свій злочинний умисел, руками шляхом ривка зірвав із вух ОСОБА_10 пару золотих сережок, вартість яких, згідно висновку експерта № 11/457 від 19.08.2017 р. становить 1121,00 грн. та розстібнувши блискавку замка на жіночій сумочці, чорного кольору, яка знаходилась на плечі у ОСОБА_10 , витягнув жіночий гаманець і мобільний телефон, марки «Huawei», Y330-U11, Ascend, чорно-білого кольору ІМЕІ №1: НОМЕР_1 , ІМЕІ № НОМЕР_2 , вартість якого згідно висновку експерта № 11/457 від 19.08.2017 р. становить 1100 грн. після чого заволодівши викраденим майном, відпустили потерпілу та зникли з місця скоєння правопорушення у невідомому напрямку, чим спричинили неповнолітній потерпілій ОСОБА_10 матеріальної шкоди на загальну суму 5820,00 грн.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, а також з погрозою застосування такого насильства, вчинене повторне, за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 186 КК України.

Не погоджуючись з даним вироком обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.

Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в апеляційних скаргах, які є ідентичними за вимогами та змістом, просять, вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.12.2018 року скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Вважають вирок суду першої інстанцій незаконним, необґрунтованим, та таким, що ухвалений з порушенням закону та прав обвинувачених.

В обґрунтування апеляційних скарг, покликаються на те, що суд незаконно задоволив клопотання прокурора та не допитав усіх свідків та понятих по справі, а саме ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які могли підтвердити невинуватість ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Крім того, зазначають, що прокурор здійснював тиск на свідків та таким чином змусив останніх оговорити обвинувачених.

Зазначають, що обвинувачений ОСОБА_6 лише трохи розуміє українську мову, а суд першої інстанції не надав йому перекладача, чим порушив його права.

Крім того, 04.03.2020 року Львівському апеляційному суду надійшло клопотання від обвинуваченого ОСОБА_7 , в якому він просить зарахувати йому строк попереднього ув`язнення у строк покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, починаючи з 09.08.2017 року по день вступу вироку в законну силу.

Заслухавши доповідача, обвинувачених та їхнього захисника на підтримання поданих апеляційних скарг, думку прокурора, який заперечив доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що такі не підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, при обставинах викладених у вироку, ґрунтується на зібраних у встановленому порядку та досліджених у судовому засіданні доказах.

Зокрема, незважаючи на те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 своєї вини у вчиненому не визнали, їхня винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення доведена зібраними органом досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, а також доказами, здобутими під час розгляду даного кримінального провадження в суді, а саме: протоколом проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_6 від 08.08.2017р., проведений у присутності понятих (том 1, а.с.95-100); протоколом проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_7 від 09.08.2017р., проведений у присутності понятих (т.І, а.с. 126-131); протоколом про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 01.08.2017р. (т.І, а.с.141-142); протоколом огляду місця події від 01.08.2017р. із фотознімками (т.І, а.с. 143-149); протоколом проведення слідчого експерименту від 04.08.2017р. із фотознімками за участю неповнолітньої потерпілої та законного представника, у присутності понятих (т.І, а.с.152-156); протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.08.2017р. (т.І, а.с.157-161); протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04.08.2017р. (т.І, а.с.162-168); протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04.08.2017р. (т.І, а.с.169-175); протоколом огляду речей від 07.08.2017р. із фотознімками (т.І, а.с.177-181); протоколом пред`явлення неповнолітній потерпілій ОСОБА_10 в присутності законного представника та у присутності понятих речей для впізнання від 08.08.2017р. (т.І, а.с.182-184); протоколом тимчасового доступу до речей і їх тимчасового вилучення від 11.08.2017р. (т.І, а.с.190-191); висновком експерта Закарпатського науководослідного експертно- криміналістичного центру МВС України № 11/457 від 19.08.2017р. (т.І, а.с.197-208); протоколом пред`явлення потерпілій речей для впізнання від 22 серпня 2017 року із фотознімками (т.І, а.с.215-219); протоколом пред`явлення потерпілій речей для впізнання від 22 серпня 2017 року із фотознімками (т.І, а.с.220-224); протоколом пред`явлення потерпілій речей для впізнання від 22 серпня 2017 року із фотознімками (т.І, а.с.225-229).

Суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив усі обставини справи в їх сукупності й відповідно до ст. 94 КПК України дав оцінку наведеним доказам, визнавши їх належними, допустимими, достовірними, а в сукупності достатніми для ухвалення обвинувального вироку.

Усі наведені докази в повній мірі узгоджуються між собою та з іншими доказами по справі, а тому суд обґрунтовано поклав їх в основу вироку.

З урахуванням наведеного колегія суддів визнає правильним висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, і викладені в апеляційних скаргах доводи про те, що даний вирок постановлений з порушенням норм процесуального та матеріального права, а тому підлягає скасуванню, не бере до уваги як безпідставні.

У ході судового розгляду суд першої інстанції з`ясував усі обставини, які мали істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. На виконання вимог ст. 370 КПК України судом у вироку наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Щодо доводів обвинувачених про те, що в ході розгляду справи, суд першої інстанції не допитав усіх свідків по справі, та прокурор відмовився від допиту двох свідків, то слід зазначити наступне. У ході судового розгляду прокурор відмовився від допиту двох свідків, заявлених під час визначення порядку та обсягу дослідження доказів, а саме ОСОБА_12 та ОСОБА_11 . Таким чином, стороною обвинувачення реалізовано своє диспозитивне право на подання клопотання про зміну обсягу дослідження доказів, від допиту свідків. Крім цього, під час розгляду вказаного клопотання, судом з`ясовувалась думка обвинувачених та захисника з цього приводу, та останні не заперечили проти визнання недоцільним допиту вказаних свідків. При цьому, стороною захисту не було заявлено жодних клопотань про виклик та допит цих чи будь-яких інших свідків.

Окрім цього, в судовому засідання в суді першої інстанції були допитані свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , свідок ОСОБА_13 , яка є цивільною дружиною ОСОБА_7 відмовилась від дачі показів у відповідності до ст. 63 Конституції України.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що надані у ході судового розгляду показання свідків кореспондуються з даними відображеними у протоколах та узгоджуються між собою цілком і повністю в повній мірі. Крім того, покликання обвинувачених на те, що прокурор здійснював тиск на свідків, апеляційний суд до уваги не бере, оскільки свідки були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань в суді першої інстанції, а свідчення надані під присягою.

Що стосується тверджень обвинувачених про те, що ОСОБА_6 не розуміє української мови, а суд першої інстанції не забезпечив участі в даному кримінальному провадженні перекладача, то таке спростовується наступним. Зважаючи на те, що ОСОБА_6 є громадянином України, обвинуваченим ОСОБА_6 та його захисником не заявлялось жодних клопотань про необхідність надання йому перекладача, ні під час досудового розслідування, ні під час судового розгляду в суді першої інстанції, жодних заяв про незрозумілість документів чи пояснень учасників судового процесу у зв`язку із незнанням мови стороною захисту не подавалось, а відтак, у суду були достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 володіє українською мовою.

Крім цього, апеляційна скарга, подана ОСОБА_6 написана державною мовою, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 самостійно давав пояснення українською мовою, відповідав державною мовою на запитання суду, що свідчить про те, що він володіє українською мовою на достатньому для участі в кримінальному провадженні рівні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що невизнання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України суд розцінює як обраний спосіб захисту та намагання уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Апеляційні доводи обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, про неповноту судового слідства й істотні порушення вимог кримінального процесуального закону колегія суддів вважає безпідставними й до уваги не бере.

Колегія суддів вважає, що покарання обвинуваченим, призначено з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України, що є достатнім та необхідним для виправлення обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та попередження вчинення ними нових злочинів.

Разом з цим під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 звернувся з клопотаннями про застосування щодо нього ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року та просить здійснити перерахунок попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Як вбачається із вироку суду ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення 01.08.2017 року.

У даному кримінальному провадженні у період дії Закону № 838-VIII від 26.11.2015 року (до 20 червня 2017 року) ОСОБА_7 в місцях попереднього ув`язнення не перебував. Запобіжний захід у виді взяття під варту було застосовано щодо ОСОБА_7 09.08.2017 року.

Враховуючи наведене, положення ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015 року щодо зарахування одного дня попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі до ОСОБА_7 застосовані бути не можуть, що узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду в справі № 663/537/17 від 29.08.2018 року.

Відповідно до правового висновку щодо застосування норми права, передбаченої ч. 5 ст. 72 КК України (зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання), викладеному в п. 107 вказаної вище постанови Великої Палати Верховного Суду, якщо особа вчинила злочин, починаючи з 21 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII (пряма дія Закону № 2046-VIII).

Згідно з ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII від 18.05.2017 попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження особи до позбавлення волі день за день.

Отже ОСОБА_7 засуджений за злочин, вчинений після 21 червня 2017 року, й відповідно під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII, виходячи з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи, у зв`язку з чим такі до задоволення не підлягають.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги є необґрунтованими й приходить до висновку, що судом вірно кваліфіковано дії обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , а призначене обвинуваченим покарання є необхідним і достатнім для їхнього виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При перевірці справи колегія суддів не виявила допущених істотних порушень кримінально-процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які тягнули б за собою скасування вироку.

Вирок суду постановлений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 грудня 2018 року відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , залишити без змін, а апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

Головуючий

Судді