Справа № 298/518/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/19/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, у режимі відеоконференції, кримінальне провадження № 0000108 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 11 січня 2019 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , без освіти, непрацюючого, неодруженого, громадянина України, відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 162, ч.4 ст. 296 КК України,
за участю:

прокурора - ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

встановила:
Обвинувачений ОСОБА_6 вироком Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 11.01.2019 був визнано винуватим за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 162, ч.4 ст. 296 КК України, і на підставі ч.1 ст. 70 КК Українийому призначено остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 , у вигляді тримання під вартою, залишено без змін до вступу вироку в законну силу.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 обчислюється з дня його затримання, тобто з 28 листопада 2017 року.

Долю речових доказів вирішено у відповідності ст. 100 КПК України.

Апелянт просить вирок суду першої інстанції скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд, оскільки вважає що даний вирок є незаконний, необґрунтований через те, що у матеріалах справи не було ретельно зібрана достатні докази, які були б необхідні для постановлення виправдального вироку.

Апелянт зазначає, що на момент коли злочин був вчинений він перебував у м. Львові і про це вказували свідки по справі і він також на цьому наголошував. Його не було в той час у м. В.Березний, але потерпілі казали інше, що нібито він нападав та наносив тілесні ушкодження. Покази свідків між собою є суперечливими, але в суді це не було усунуто, чим порушили його права і позбавили його свободи.

Апелянт покликається, що неодноразово скаржився на дії слідчих, прокурора, але у задоволені таких скарг йому відмовляли. Недоліки по справі, в тому числі і в показах потерпілих, суд не зміг усунути і при перехресному допиті потерпілих.

Апелянт вважає, що його було незаконно засуджено, а тому справа підлягає перегляду та постановленню виправдального вироку відносно нього.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 серпня 2016 року близько 06.00 год., ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_11 , а також з іншими невстановленими в ході досудового розслідування особами, маючи при собі предмети, пристосовані для нанесення тілесних ушкоджень, а саме: металевий кутник, сокиру, дерев`яну палицю, ланцюг та інші, діючи умисно, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, яка полягає в тому, що вони безпричинно пошкодили вхідні двері на будинку за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_12 , та незаконно проникли всередину будинку. ОСОБА_6 , не звертаючи уваги на словесні вимоги мешканців будинку припинити хуліганські дії, наніс один удар металевим кутником, який заздалегідь приніс із собою, по правій нозі, ОСОБА_13 , спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді синця на шкірних покривах правого стегна в верхній третині по зовнішньо-боковій поверхні, які згідно висновку експерта № 1053 від 26 жовтня 2016 року кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я чи незначної втрати працездатності.

Крім того ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою групою осіб, а також з іншими невстановленими в ході досудового розслідування особами, маючи при собі предмети, пристосовані для нанесення тілесних ушкоджень, а саме: сокиру, дерев`яну палку, ланцюг та інші предмети, підійшли до Будину за адресою: АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_2 , і всупереч волі осіб, які проживають у цьому будинку, з метою незаконного проникнення в житло, безпричинно пошкодили вхідні двері, які були замкнені, проникли всередину будинку, де вчинили хуліганські дії по відношенню до власника житла та інших мешканців будинку, спричинивши їм тілесні ушкодження.

Заслухавши доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_6 підтриману його захисником адвокатом ОСОБА_8 , про задоволення апеляційної скарги, міркування прокурора, який просив залишити без задоволення апеляційну скаргу обвинуваченого, а вирок суду першої інстанції - без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У суді апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції були належним чином досліджені обставини справи, перевірені документи та докази, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження, і обвинуваченому ОСОБА_6 обрано покарання в межах санкцій статей обвинувачення, метою якого є запобігання подальшого вчинення кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, а саме вчинення обвинуваченим злочинів тяжкого та невеликої тяжкості, які полягають у хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб, із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, а також у порушенні недоторканості житла, тобто незаконному проникненні до житла.

Крім того було враховано: ступінь суспільної небезпеки скоєних ОСОБА_6 злочинів, дані про його особу, зокрема вчинення злочинів групою осіб. Поза увагою суду апеляційної інстанції не залишилося те, що судом першої інстанції було досліджено у судовому засіданні наявні у матеріалах справи документи, зокрема висновки експертів, щодо нанесених тілесних ушкоджень потерпілим та отриманих ними травм; вислухані покази обвинуваченого, потерпілих та свідків та їх поясненням були дані належні правові оцінки.

З врахуванням зазначеного вище, суд першої інстанції дійшов висновку про неможливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та обрав покарання в межах санкцій ч. 4 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі.

Дане покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, підстав для його пом`якшення або призначення більш суворого покарання чи закриття кримінального провадження на підставі ч.1 ст. 284 КПК України, колегія суддів не вбачає.

На думку колегії суддів таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілого.
Покликання апелянта про те, що судом не було враховано його покази щодо відсутності на місці вчинення злочину, розбіжностей в показах потерпілих та не вчинення кримінальних правопорушень в яких його звинуватили органи досудового розслідування, були предметом розгляду в суді першої інстанції та не знайшли підтвердження в суді апеляційної інстанції.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який не прийняв до уваги твердження обвинуваченого та свідків про те, що у період подій обвинувачений знаходився на роботах у Львівській області, оскільки події відбувалися о 06:00 год. ранку 28.08.2016 і у обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення був час доїхати до Львівської області на роботу.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді даного кримінального провадження у суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок є законним, обґрунтованим, а призначене покарання відповідає особі обвинуваченого, відтак підстав для скасування чи зміни судового рішення не вбачається.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

постановила:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 11 січня 2019 року, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 162, ч.4 ст. 296 КК України - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженими, які утримуються під варту протягом 3 місяців з моменту отримання копії .

Головуючий:

Судді: