Справа № 440/2522/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1461/19 Доповідач: ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши матеріали кримінального провадження про обвинувачення:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Красне Буського району Львівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст. 127 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

та його захисника адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

за апеляційними скаргами прокурора Буського відділу Радехівської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Буського районного суду Львівської області від 17 жовтня 2019 року

в с т а н о в и л а :

вироком Буського районного суду Львівської області від 17 жовтня 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 127 КК України, призначивши йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання у виді двох років позбавлення волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю два роки.

На підставі вимог ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_6 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк обвинуваченому ОСОБА_6 вирішено рахувати з моменту проголошення даного вироку.

Вирішено питання з речовими доказами.

Не погоджуючись з вироком Буського районного суду Львівської області від 17 жовтня 2019 року прокурор Буського відділу Радехівської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_10 та обвинувачений ОСОБА_6 подали апеляційні скарги.
ОСОБА_6 визнаний виним у тому, що у період часу з 22.00 год. 20 липня 2018 року до 05.00 год. 21 липня 2018 року, перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , грубо порушуючи гарантовані державою права і свободи людини, передбачені ч. 1 ст. 3 та ч. 1 ст. 28 Конституції України, згідно з якими людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність поводженню, знаходячись в спальній кімнаті, де маючи умисел на заподіяння сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, які склалися між ним та його дружиною ОСОБА_9 , у той момент коли остання лежала на ліжку, почав наносити їй удари руками в ділянки голови, обличчя, плечей та живота, при тому, коли потерпіла почала непритомніти та просити вийти в туалет не дозволив їй цього зробити, що призвело до справляння природних потреб останньою прямо на ліжку.

Після чого, з метою доведення свого злочинного умислу до кінця ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, протиправно, з метою вищевказаних дій та залякування потерпілої ОСОБА_9 , викликати у неї почуття страху, пригніченості та неповноцінності, приниження, зламання її фізичного та морального опору, наказав останній вдягнутися та вийти з ним на вулицю. Перебуваючи на терасі вищевказаного будинку, ОСОБА_11 посадив ОСОБА_9 на диван та продовжив умисно наносити останній удари руками та кулаками по різним частинам її тіла, внаслідок чого потерпіла двічі втрачала свідомість. В подальшому, під поривом погроз застосування насильства, тримаючи за волосся потерпілу та приставляючи до її тіла в ділянці грудної клітки ножа, якого взяв зі столу, що знаходився поблизу дивана, наказав їй йти до автомобіля, щоб вивезти її в ліс, однак підійшовши до автомобіля, з невідомих причин передумав виїжджати та наказав повернутися у будинок, а повертаючись із подвір`я по дорозі до будинку, продовжував наносити удари ногами та руками по тілу потерпілої, тягнути останню за волосся.

21 липня 2018 року приблизно о 07.00 год., обвинувачений ОСОБА_6 наказав потерпілій ОСОБА_9 одягнутися та сісти в машину, щоб їхати з ним до ОСОБА_12 в с. Мармузовичі Буського району Львівської області. Після цього, повертаючись назад, під час руху автомобіля між селами Мармузовичі та Красне Буського району, ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання в момент руху, взявши дерев`яну биту, яка знаходилася під сидінням автомобіля, та тримаючи її у правій руці, умисно наніс ОСОБА_9 , яка сиділа поряд з ним по праву сторону та не чинила йому опір, декілька ударів по ногах, тулубу та руках, чим спричинив останній тілесні ушкодження.

Вказаними насильницькими діями, ОСОБА_6 завдав потерпілій ОСОБА_9 фізичні страждання, які є легкими тілесними ушкодженнями з короткочасним розладом здоров`я, у вигляді одного синця в лівій навколоорбітальній ділянці, одного синця в ділянці лівого плеча, одного синця в ділянці лівого стегна, закритої ЧМТ, струсу головного мозку, множинних підшкірних гематом, забоїв м`яких тканин лівої параорбітальної ділянки, верхньої третини лівого плеча та лівого стегна та моральні страждання, оскільки посягав на честь та гідність потерпілої.

В апеляційній скарзі прокурор Буського відділу Радехівської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_10 просить вирок Буського районного суду Львівської області від 17 жовтня 2019 року стосовно ОСОБА_6 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок безпідставного застосування ст. 75 КК України. Просить ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 127 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі. У решті вирок просить залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор зазначає, що суд першої інстанції не зазначив, які наведеним ним обставини справи та дані про особу дають підстави стверджувати про можливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства з відповідним контролем за ним. Ухвалюючи вирок, суд першої інстанції не надав об`єктивної оцінки даним, що характеризують особу обвинуваченого, ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та іншим обставинам справи. Зокрема судом не надано належної оцінки характеру і ступеню суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, способу його вчинення, наслідкам та поведінці обвинуваченого після вчинення злочину.

Крім того, ОСОБА_6 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнав та повідомив суду, зокрема, що 20 липня 2018 року, близько 22 год., декілька разів вдарив дружину по обличчю, однак жодного жалю з приводу цього обвинувачений не висловив. Також зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що вчинений обвинуваченим злочин відповідно до положень ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості і становить підвищену суспільну небезпеку. Крім того, обвинувачений вчинив злочин, передбачений ч.1 ст. 127 КК України, щодо подружжя, що згідно ст. 67 КК України є обставиною, яка обтяжує покарання. Відтак вважає, що висновок суду про можливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства не можна визнати обґрунтованим, а вирок в цій частині законним і вмотивованим.

Обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить вирок Буського районного суду Львівської області від 17 жовтня 2019 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким виправдати його у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 127 КК України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що кваліфікація його дій за ч.1 ст. 127 КК України є неправильною. Також звертає увагу на те, що досудове розслідування проведено з порушенням норм чинного законодавства і відсутня доказова база, згідно якої можна було б говорити про його винуватість.

Вважає, що враховуючи недоліки у кримінальному провадженні, які були допущені стороною обвинувачення, вважає, що в суду першої інстанції були всі підстави для ухвалення виправдувального вироку згідно ст. 373 КПК України.

Заслухавши доповідача, виступ прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги прокурора та на заперечення апеляційної скарги обвинуваченого, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги обвинуваченого та на заперечення доводів апеляційної скарги прокурора, пояснення потерпілої, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора та заперечила проти доводів апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 127 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю наведених у вироку суду доказів, є обґрунтованим і вмотивованим.

Твердження сторони захисту про невідповідність висновків суду про визнання ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 127 КК України, фактичним обставинам кримінального провадження є необгрунтованим й колегія суддів їх до уваги не бере, виходячи з наступного.
В ході судового розгляду суд першої інстанції з`ясував усі обставини, які мали істотне значення для ухвалення законного, обгрунтованого та справедливого судового рішення. На виконання вимог ст. 370 КПК України судом у вироку наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Свій висновок про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 127 КК України, суд зробив на підставі доказів, які він безпосередньо дослідив за участю обвинуваченого і його захисника, та належно оцінив їх із дотриманням положень ст. 94 КК України. Докладні мотиви прийнятого рішення відповідно до вимог ч.3 ст. 374 КПК України суд навів у вироку.
Встановлені судом першої інстанції обставини, а саме те, що ОСОБА_6 впродовж тривалого періоду часу з 22 год. 20 липня 2018 року по 05 год. 21 липня 2018 року та після 07 год. 21 липня 2018 року, повертаючись з с. Мармузовичі до смт. Красне Буського району Львівської області, вчиняв насильницькі неправомірні дії по відношенню до потерпілої ОСОБА_9 , що заподіяло їй сильний фізичний біль та моральні страждання з метою примусити потерпілу вчинити дії, що суперечать її волі, а також з метою її залякування, спростовують доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про недоведеність вини обвинуваченого у інкримінованому йому злочині.
Суд першої інстанції ретельно встановив об`єктивні ознаки катування, встановивши, що до потерпілої застосовано насильницькі дії, які полягали у систематичному, протягом тривалого проміжку часу, нанесенні ударів ногами, руками та кулаками, а також дерев`яною битою в різні частини тіла, внаслідок чого потерпіла двічі втрачала свідомість. Також потерпілій систематично висловлювалися погрози про застосування насильства і вона була позбавлена можливості покинути приміщенні житлового будинку. Крім цього суд встановив суб`єктивну ознаку складу злочину мету катування, яка полягала у примусі до дії, що суперечило волі потерпілої, а також з метою її залякування.
Характер посягання, засоби фізичного впливу на потерпілу, які були застосовані обвинуваченим, спосіб вчинення злочину, локалізації ударів, свідчать про заподіяння потерпілій сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання.
Дослідивши докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину за ч.1 ст. 127 КК України.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про відсутність у його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 127 КК України, наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого, спростовуються доказами, на які послався суд першої інстанції у вироку. Ураховуючи наведене, апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню.
Разом з тим вирок суду першої інстанції в частині призначення ОСОБА_6 покарання із застосування ст. ст. 75, 76 КК України підлягає скасуванню з ухваленням вироку в апеляційному порядку, про що обґрунтовано ставить питання в апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_10 .

Призначивши ОСОБА_6 покарання з звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції допустив неправильне застосування кримінального закону, що відповідно до п.4 ч.1 ст. 409, ст. 413, п.4 ч.1 ст. 420 КПК України тягне за собою скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення апеляційним судом нового вироку.

Суд першої інстанції, обираючи вид та міру покарання, яке необхідно призначити обвинуваченому ОСОБА_6 за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, урахував його тяжкість, яке відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, характеристику особи обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, суд першої інстанції взяв до уваги те, що ОСОБА_6 в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, розлучений, не працює, за місцем проживання характеризується позитивно, не судимий. Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд першої інстанції визнав вчинення злочину вперше, а обставиною, яка обтяжує покарання, - вчинення злочину щодо подружжя.

На підставі наведених даних у їх сукупності суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, застосувавши до винного положення ст. 75 КК України, та звільнив його від відбування покарання з випробуванням.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 75 КК України суд може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, якщо з врахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Між тим підстав вважати можливим виправлення обвинуваченого без відбування покарання немає.

Суд першої інстанції неналежно врахував всі обставини вчиненого протиправного діяння та його наслідки.

Так, суд першої інстанції не дав належної оцінки конкретним обставинам вчинення кримінального правопорушення, у тому числі характеру і ступеню суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, способу його вчинення, наслідкам та поведінці обвинуваченого після вчинення злочину. Поза увагою суду першої інстанції залишився той факт, що ОСОБА_6 впродовж тривалого періоду часу (з 22 год 20 липня 2018 року по 05 год. 21 липня 2018 року та після 07 год. 21 липня 2018 року) вчиняв насильницькі неправомірні дії по відношенню до потерпілої, на той час своєї дружини ОСОБА_9 , що заподіяло їй сильний фізичний біль, моральні страждання, потягнути негативні наслідки для здоров`я останньої, а саме фізичні страждання, які є легкими тілесними ушкодженнями з короткочасним розладом здоров`я, у зв`язку з чим ОСОБА_9 зверталася за медичною допомогою до Буської центральної лікарні і тривалий час лікувалася.

Крім того, ОСОБА_6 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнав та повідомив суду, зокрема, що 20 липня 2018 року, близько 22 год., декілька разів вдарив дружину по обличчю, однак жодного жалю з приводу цього обвинувачений не висловив.

Дані обставини, на думку апеляційного суду, виключають можливість застосування положень ст. 75 КК України.

Ті обставини, на які як на підставу звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання покликався суд першої інстанції, належало врахувати при визначенні розміру покарання, а не для застосування ст. 75 КК України.

З огляду на викладене апеляційний суд визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції кримінального закону, що полягає у неправильності звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

Тому вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання з застосуванням ст. 75 КК України підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом свого вироку.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_6 у період часу з 22 год. 20 липня 2018 року до 05 год. 21 липня 2018 року, а також о 07 год. 21 липня 2018 року, перебуваючи за місцем свого проживання на АДРЕСА_1 , а також в автомобілі під час руху між селами Мармузовичі і Красне Буського району Львівської області, маючи умисел на заподіяння сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання, наносив ОСОБА_9 удари руками, кулаками, ногами та дерев`яною бітою по різних частинах тіла, тобто умисно заподіяв сильний душевний біль, фізичне та моральне страждання шляхом нанесення побоїв та інших насильницьких дій з метою примусити потерпілу ОСОБА_9 вчинити дії, що суперечать її волі, а також з метою її залякування. Таким чином, обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 127 КК України.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні ОСОБА_6 покарання апеляційний суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ч.2 ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, наслідки злочину заподіяння легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я колишній дружині ОСОБА_9 , особу винного, який несудимий, за місцем проживання характеризується позитивно, не працює, розлучений, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває; вчинення злочину вперше, як обставина, яка пом`якшує покарання; вчинення злочину щодо подружжя, як обставину, яка обтяжує покарання; й вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч.1 ст. 127 КК України, яке буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження нових злочинів.

У решті вирок суду першої інстанції слід залишити без зміни.

Керуючись ст. 405, ст. 407, ст. 409, ст. 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу прокурора Буського відділу Радехівської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_10 задоволити, в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 відмовити.

Вирок Буського районного суду Львівської області від 17 жовтня 2019 року в частині призначення покарання ОСОБА_6 з застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України скасувати.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст. 127 КК України у виді двох років позбавлення волі.

У решті вирок Буського районного суду Львівської області від 17 жовтня 2019 року залишити без змін.

Початок відбуття покарання рахувати з часу звернення вироку до виконання.

Вирок може бути оскаржений у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4