Справа № 581/433/20
Провадження № 1-кс/581/93/20
У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и

18 червня 2020 року селище Липова Долина

Слідчий суддя Липоводолинського районного суду Сумської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

слідчого ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого слідчого відділу Липоводолинського ВП Роменського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_3 про арешт майна,у кримінальному провадженні №0000081 від 23 квітня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України,

в с т а н о в и в :

17 червня 2020 року слідчий ОСОБА_3 звернулася до суду з погодженим прокурором ОСОБА_4 клопотанням про арешт земельної ділянки державної форми власності: кадастровий № :01:001:0158, площею 16,524 га, розташованої на території Яганівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області за межами населеного пункту, а такожпосівів озимої пшениці та соняшника, якими засіяна вказана земельна ділянка, заборонивши володіння, відчуження, розпорядження та користування ними.

Вказує, що 23 квітня 2020 року до ЄРДР за №0000081 внесено відомості про самовільне захоплення ОСОБА_5 вказаною земельною ділянкою державної форми власності, ґрунти якої відносяться до категорії особливо цінних, попередня правова кваліфікація ч. 2 ст. 197-1 КК України.

Встановлено, що на підставі розпорядження голови Районної державної адміністрації Ради народних депутатів Липоводолинського району Сумської області від 19 березня 1997 року № 92 та Державного акту на право постійного користування землею від 24 квітня 1997 року, ця земельна ділянка у складі земельного масиву передавалася у постійне користування ОСОБА_6 . Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 користувач цієї земельної ділянки, ОСОБА_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не зважаючи на те, що право користування вказаною земельною ділянкоюне може бути успадкованим таприпинилося разом зі смертю особи, якій вона надавалася, користуватися нею продовжив син померлого - ОСОБА_5 , який восени 2019 року за допомогою власної сільськогосподарської техніки обробив та засіяв її озимою пшеницею та соняшником.

Вважаючи посіви зернових речовим доказом, із метою запобігання їх знищенню, псуванню, відчуженню, пошкодженню, розпорядженню, а також із метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину шляхом подання цивільного позову, слідчий просить накласти арешт на це майно.

Слідчий ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримала клопотання та просила його задовольнити.

Власник посіві ОСОБА_5 , його представник адвокат ОСОБА_7 до суду не з`явилися, про час та місце розгляду клопотання повідомлені належним чином.

Представник ГУ Держгеокадастру в Сумській області до суду не з`явився, про час та місце розгляду клопотання повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов таких висновків.

23 квітня 2020 року до ЄРДР за №0000081 внесені відомості про самовільне зайняття ОСОБА_5 двох земельних ділянок державної форми власності, площами 17 га та 7 га, ґрунти яких відносяться до категорії особливо цінних, попередня правова кваліфікація ч. 2 ст. 197-1 КК України.

Постановою начальника СВ Липоводолинського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_8 від 23 квітня 2020 року для здійснення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадження створено групу слідчих, до якої увійшли начальник СВ ОСОБА_8 , заступник начальника СВ ОСОБА_9 , слідчі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_3

23 квітня 2020 року зі складанням протоколу проведено огляд земельної ділянки, кадастровий № :01:001:0158, одна частина якої засіяна озимою пшеницею, інша - кукурудзою.

Відповідно до протоколу допиту свідка ОСОБА_5 встановлено, що 24 квітня 1997 року ОСОБА_6 було видано Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, загальною площею 25 га, двома масивами по 17,82 га та 7,18 га, яку фермерське господарство і обробляло так як земельна ділянка фактично надавалася для цього. Членами фермерського господарства, крім ОСОБА_6 також були ОСОБА_5 та ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 від 12 липня 2010 року). Відповідно до рішення про зміну голови фермерського господарства від 12 жовтня 2011 року та Протоколу № 1 загальних зборів членів ФГ «Надія» ОСОБА_5 обрано головою цього фермерського господарства, яке надалі продовжило обробляти земельну ділянку із кадастровим № :01:001:0158, засіявши її озимою пшеницею та соняшником.

Відповідно до викопіювання із матеріалів ґрунтового обстеження земель колишнього радгоспу «Україна» на території Яганівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області земельна ділянка із кадастровим № :01:001:0158 представлена ґрунтовим покривом агровиробничої групи з шифром 53Д, який згідно з Переліком особливо цінних ґрунтів, затвердженим наказом Держкомзему України від 6 жовтня 2003 року № 245 відноситься до особливо цінних ґрунтів.

Головним управлінням Держгеокадастру в Сумській області 28 квітня 2020 року зі складанням акту обстеження проведено перевірку земельної ділянки кадастровий № :01:001:0158, площею 16,524 га, якою встановлено що вона відносить до державної форми власності.

Відповідно до розрахунку розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки (для всіх категорій земель крім земель житлової та громадської забудови) розмір заподіяної шкоди самовільним зайняттям земельної ділянки кадастровий № :01:001:0158, площею 16,524 га, становить 21425,81 грн.

Постановою слідчого ОСОБА_3 від 23 квітня 2020 року земельна ділянка державної форми власності з кадастровими №:01:001:0158, розташована на території Яганівського старостинського округу Липоводолинської селищної ради Липоводолинського району Сумської області та посіви озимої пшениці і кукурудзи на ній, визнані речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частина 3 статті 170 КПК України зазначає, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (матеріальні об`єкти та документи, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та інше).

Речовим доказом у розумінні ст. 98 КПК України, є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

У своєму клопотанні про накладення арешту слідчий зазначає дві мети: збереження речових доказів та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Оцінюючи необхідність накладення арешту з метою збереження речових доказів, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України є земельна ділянка, як об`єкт права власності, а не посіви на даній земельній ділянках, у зв`язку з чим посіви не можуть бути речовим доказом. Санкція зазначеної норми закону не містить додаткового покарання у вигляді конфіскації посівів або врожаю.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню. Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Із матеріалів клопотання вбачається, що земельна ділянка кадастровий № :01:001:0158, площею 16,524 га, на яку слідчий просить накласти арешт, належить державі і право володіння, розпорядження та користування нею належить виключно державі до їхньої передачі в оренду, відчуження тощо, яке відбувається у встановленому порядку із внесенням відповідних відомостей до державних реєстрів.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

У зв`язку з викладеним, слідчий належними та достатніми доказами не довів необхідності накладення арешту на належну державі земельну ділянку, яка знаходиться поза межами населеного пункту та розпорядником якої на даний час є Головне управління Держгеокадастру в Сумській області.

Щодо необхідності накладення арешту з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), слід зазначити, що відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного. Однак із матеріалів клопотання вбачається, що підозра у цьому кримінальному провадженні не оголошувалася, тому підстави для задоволення клопотання також відсутні.

За наведених обставин, вирішуючи подане клопотання в межах його доводів, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність правових підстав для його задоволення.

Керуючись ст. 172 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотанняслідчого СВ Липоводолинського ВП Роменського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1