Справа № 742/239/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/837/19
Категорія - ч. 1 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 01 жовтня 2018 року за № 0001630 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13 вересня 2019 року відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та зареєстрованого АДРЕСА_1 , фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , не одруженого, із середньою технічною освітою, не працюючого, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и л а:

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13 вересня 2019 року ОСОБА_9 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю в 1 рік, якщо обвинувачений протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_9 не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 , до вступу вироку в законну силу, не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 10000 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 1046 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування шкоди завданої ушкодженням здоров`я .

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь бюджету м. Прилуки в особі КЛПЗ «Прилуцька центральна міська лікарня» 12528 грн.00 коп., у відшкодування витрат КЛПЗ «Прилуцької центральної міської лікарні» на лікування потерпілого ОСОБА_10 .

Стягнуто з ОСОБА_9 3432 грн. 00 коп. на користь держави в рахунок відшкодування витрат на проведення експертиз по даному кримінальному провадженню.

Залишено накладений арешт згідно ухвали слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02.10.2018 р. на автомобіль марки ВАЗ 2109, реєстраційний номер НОМЕР_1 , належного ОСОБА_9 , який визнаний речовим доказом по кримінальному провадженню, до набрання вироком законної сили, на зберіганні на території Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області.

Питання речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

При розгляді кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, що 30 вересня 2018 року, близько 17 години 30 хвилин, обвинувачений ОСОБА_9 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ-2109», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись проїзною частиною вул. Київська м. Прилуки в напрямку центру м. Прилуки, неподалік будинку 501 по вул. Київській, порушив вимоги п.п. б п.2.3., п. 12.1, п. 12.3, п. 13.1 Правил дорожнього руху України: не був уважним, відволікся від керування транспортним засобом у дорозі, не врахував дорожню обстановку, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, водій не дотримавшись безпечної дистанції та безпечного інтервалу, здійснив зіткнення з велосипедом марки «Forse Ardis» під керуванням потерпілого ОСОБА_10 , який рухався попереду ОСОБА_9 в попутному з ним напрямку.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій велосипеда марки «Forse Ardis» ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому обох кісток лівої гомілки на межі середньої та нижньої третини, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалості розладу здоров`я терміном більше 21 дня.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що він являється водієм на підприємстві та застосування такої міри покарання у виді позбавлення керування транспортним засобом призведе до неможливості проводити відшкодування. Вказує, що він свою провину визнав, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, надавав показання, просив вибачення у потерпілого, визнав цивільний позов, відшкодовано на лікування потерпілого близько 35 тис. грн., приїздив до потерпілого у лікарню, забезпечив потерпілого дровами на його господарство. Наголошує на його позитивну характеристику за місцем проживання, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий, та на підтвердженні потерпілим факту відшкодування коштів йому на лікування у 2018 році. Стверджує, що під час розгляду справи в суді при обранні міри покарання не було взято до уваги наявність ступеня тяжкості вчиненого злочину, позитивну характеристику та його соціальний стан. Не погоджується з призначеною мірою покарання в частині позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік, та зауважує, що можливість керування транспортним засобом для нього є життєво важливим фактом, який надасть змогу знайти джерела заробітку і якнайшвидше відшкодувати збитки. Вказує на ряд пом`якшуючих обставин, а саме, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданих збитків, що, на думку апелянта, надають можливість пом`якшення вироку у частині позбавлення права керування транспортними засобами.

Заслухавши доповідача, позицію прокурора, який просив залишити вирок суду без змін, думку обвинуваченого та захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу із зазначених в ній мотивів, позицію потерпілого, який наполягав на позбавленні права керування транспортним засобом, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

На підставі ст.404 КПК України апеляційний суд перевіряє рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Фактичні обставини справи, правильність кваліфікації дій обвинуваченого, сторонами кримінального провадження не оспорюються. Апеляційним судом, згідно вимог апелянта, розглядалось тільки питання правильності призначення покарання за його розміром.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого ОСОБА_9 , колегія суддів зазначає наступне.

Дії ОСОБА_9 за ч.1 ст. 286 КК України кваліфіковано правильно, а призначене йому основне покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним й достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Суд належним чином мотивував свої висновки стосовно застосування до засудженого ст.75 КК України.

Згідно з вимогами ст. 50 КК України покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_9 судом першої інстанції призначено відповідно до вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність.

Так, призначаючи ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є злочином невеликої тяжкості, особу винуватого та його позицію до вчиненого, який є не одружений, за місцем проживання характеризується позитивно, згідно медичних довідок у лікарів психіатра та нарколога на диспансерному обліку не перебуває, раніше не судимий, також прийняв до відома досудову доповідь органу з питань пробації щодо соціально-психологічної характеристики обвинуваченого, позицію потерпілого, який на даний час від отриманих травм внаслідок ДТП є інвалідом 3 групи, і йому лікарями рекомендовано пересуватися на милицях та проходити відповідне лікування, і обґрунтовано визнав за можливе призначити покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів у виді обмеження волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами в межах санкції даної статті, та визнав за можливе звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, з встановленням відносно нього іспитового строку та покладенням обов`язків на підставі ст.ст. 75,76 КК України.

Також судом, відповідно до ст. 66 КК України визнані такими, що пом`якшують покарання обставини щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, часткове добровільне відшкодування завданого збитку. Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

Надавши правову оцінку зазначеним судом відомостям та доказам на їх підтвердження, що містяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене ОСОБА_9 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України і є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

У відповідності до ч.1 ст. 65 КК України суд призначає покарання не тільки в межах, встановлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, і, зважаючи на ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, але й відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

З огляду на ці положення кримінального закону при призначенні покарання, суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Таким чином, враховуючи вказані вище обставини даного кримінального провадження та вимоги ст. 65 КК України, колегія суддів вважає, що при визначенні обвинуваченому виду та розміру покарання суд першої інстанції дотримався загальних засад призначення кримінального покарання, зокрема принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, в повній мірі врахував положення ст. 65 КК України, що знайшло своє відображення у вироку з наведенням відповідних мотивів, тому призначене ОСОБА_9 покарання відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, характеру й тяжкості вчиненого ним діянь, є справедливим за своїм видом і розміром, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Зазначені обставини та призначене судом покарання в межах санкції інкримінованої йому статті цілком відповідають позиції апеляційного суду в даному кримінальному провадженні.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року, у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винуватого додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Санкцією ч. 1 ст. 286 КК України передбачено альтернативне додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до 3 років.

Факт наявності у ОСОБА_9 права керувати транспортними засобами підтверджується копіями посвідчення водія серія НОМЕР_2 . (а.п. 118).

Матеріалами кримінального провадження підтверджується, що ОСОБА_9 хоча і характеризується позитивно, дорожньо-транспортна пригода не призвела до загибелі людей, під час керування транспортним засобом у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння не перебував, проте, він зник з місця події, працевлаштувався через три дні після ухвалення вироку, що є формальною підставою для зміни вироку, а також з урахуванням позиції потерпілого в судовому засіданні апеляційного суду, який наполягав на позбавленні права на керування транспортним засобом, та на даний час від отриманих травм внаслідок ДТП є інвалідом 3 групи, і йому лікарями рекомендовано пересуватися на милицях та проходити відповідне лікування, а тому колегія суддів відмічає обґрунтованим призначення ОСОБА_9 додаткового покарання за ч.1 ст. 286 КК України - у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в мінімальних межах.

Доводи обвинуваченого про те, що він являється водієм на підприємстві і застосування міри покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом призведе до неможливості проводити відшкодування завданих збитків не заслуговують на увагу, оскільки, як встановлено апеляційним судом, ОСОБА_9 є особою працездатного віку, має інші спеціальності, а тому позбавлення права керувати транспортними засобами на нетривалий строк не вплине на його життя і відшкодування шкоди.

З огляду на це, колегія суддів, з урахуванням наведеного, дійшла висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, та відсутність підстав для його скасування.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого судового рішення не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13 вересня 2019 року відносно ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4