Справа № 152/423/19
В И Р О К
іменем України

16 грудня 2019 року м. Шаргород

Справа №152/423/19

Провадження №1-кп/152/60/19

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:
секретаря судового
засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальну справу за обвинувальним актом від 28.03.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Юліямпіль Шаргородського району, жителя АДРЕСА_1 , згідно з паспортом НОМЕР_1 , що виданий Шаргородським РС УДМС, реєстрація місця проживання чи перебування відсутня, останнє місце зареєстрованого проживання: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою закінчив 9 класів Буднянської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату Шаргордського району Вінницької області, не одруженого, не працюючого, не військовозобов`язаного, не є пенсіонером, не є особою з інвалідністю, до якого ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 20.05.2015 року застосовано примусові заходи медичного характеру у виді примусового лікування в психіатра за місцем проживання у кримінальному провадженні №148/97/15-к; раніше судимого: 01.02.2018 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень; 20.09.2018 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки з випробуванням та іспитовим строком на строк один рік, відповідно до вимог ст.75 КК України, з покладенням обов`язків, встановлених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України,

- у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, кримінальне провадження щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000078 15.03.2019 року,

з участю:
сторін кримінального
провадження

зі сторони обвинувачення:
прокурора Шаргородського
відділу Жмеринської місцевої
прокуратури ОСОБА_4 ,

зі сторони захисту:
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:
потерпілої ОСОБА_6 ,

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_3 , будучи особою, яка раніше вчинила злочини, передбачені ст.185 КК України та будучи судимим 20.09.2018 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки із звільненням від відбування покарання з іспитовим строком на один рік в силу вимог ст.75 КК України, маючи не зняту і не погашену у передбаченому законом порядку судимість за вчинення крадіжки, у період іспитового строку повторно скоїв умисний злочин, пов`язаний з таємним викраденням чужого майна, а саме: 10.03.2019 року приблизно о 12 годині ОСОБА_3 , перебуваючи у гостях в будинку ОСОБА_6 , що знаходиться в АДРЕСА_3 , вирішив здійснити крадіжку грошових коштів. З цією метою, пересвідчившись, що за ним ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, перебуваючи у кімнаті ОСОБА_6 , ОСОБА_3 умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, підійшовши до ліжка, викрав з кишені куртки, яка належала потерпілій і знаходилася у кімнаті на ліжку під подушкою, грошові кошти в сумі 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень, що належали ОСОБА_6 , після чого покинув місце події, а викраденими коштами розпорядився на власний розсуд.

При цьому обвинувачений ОСОБА_3 заподіяв матеріального збитку потерпілій ОСОБА_6 на суму 8500 грн.

Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.8 КПК України).

Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Виходячи з аналізу частини 2 статті 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).

Будучи допитаним під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_3 винуватим себе у вчиненні злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, щиро покаявся, просив його суворо не карати.

ОСОБА_3 суду показав, що потерпілу ОСОБА_6 він знає, оскільки, навчався з її синами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Вперше він заночував у будинку потерпілої ще восени 2018 року з дозволу ОСОБА_6 , так як пізно ввечері не мав можливості з м. Шаргород добиратися в с. Будне. Після цього випадку він деколи просився переночувати або певний період пожити у потерпілої ОСОБА_6 і остання не заперечувала. Так само 10.03.2019 року він перебував у гостях в сім`ї ОСОБА_6 з дозволу потерпілої, якій сказав, що лікується в Шаргородській ЦРЛ. Він бачив, що потерпіла брала гроші із кишені куртки, тому зрозумів, що у куртці ще можуть бути грошові кошти. Куртку потерпіла поставила під подушку на ліжко, на якому завжди спала. Коли всі в кімнаті заснули, а потерпіла перебувала у вбиральні, він засунув руку під подушку та з кишені куртки викрав грошові кошти в сумі 8500 гривень, кожна купюра була номіналом по 500 гривень. На його думку, крадіжку він вчинив у вечірній час. Після викрадення грошей він вирішив залишити будинок ОСОБА_6 та попросив її сина провести його до монастиря, що останній і зробив. Викраденими грошима він розпорядився на власний розсуд, а саме: їздив до друзів на таксі, купував спиртні напої та продукти харчування. Викрадені кошти він обіцяє повернути після того, як працевлаштується.

Крім признання ОСОБА_3 вини, його винуватість у вчиненні злочинів підтверджується наступними доказами:

- показаннями під час судового розгляду потерпілої ОСОБА_6 , яка суду показала, що ОСОБА_3 навчався з її синами у Буднянській спеціальній загальноосвітній школі і неодноразово звертався до неї, щоб вона дозволила заночувати у її будинку, коли було пізно повертатися у с. Будне. Інколи з її дозволу ОСОБА_3 на кілька днів залишався жити у будинку, допомагав їй доглядати онуку. Їй стало відомо від ОСОБА_3 , що після закінчення навчання в Буднянській спеціальній загальноосвітній школі обвинувачений і не працює, і не навчається, не має засобів до існування, не має власного житла, матір та батько не кличуть його проживати до себе, а тітка, у якої він проживав у с. Будне, заперечує щодо його подальшого проживання, так як не є йому ріднею. З цих підстав вона дозволяла ОСОБА_3 переночувати у її будинку або кілька днів пожити, а також, на прохання останнього, прала його одяг та готувала їсти. 10.03.2019 року ОСОБА_3 , вкотре, прийшов до неї та повідомив, що лікується у лікарні. Напередодні цього вона отримала кошти на дітей в сумі 7000 грн., а також у неї ще були заощадження в сумі 1500 грн., купюрами номіналом по 500 грн. Всі гроші вона зберігала у куртці, яка була на ній одягнута, щоб гроші завжди були при ній. Того дня куртку з грошима вона поклала під подушку на ліжку, на якому завжди спить і вийшла ненадовго. Коли вона повернулася, то ОСОБА_3 не було. Її син повернувся додому і повідомив, що ОСОБА_3 пішов у лікарню, а він його провів. Про те, що грошові кошти зникли з куртки, вона дізналася зранку наступного дня, коли одягнула куртку і виявила відсутність грошей у кишені. Її діти повідомили, що грошей не брали. Після цього вона побігла в Шаргородську ЦРЛ, щоб знайти ОСОБА_3 і з`ясувати, чи не він взяв у неї гроші, але в лікарні виявилося, що обвинувачений не лікувався, а обманув її. Про крадіжку грошей вона повідомила у відділення поліції. Через деякий час від поліцейських їй стало відомо, що ОСОБА_3 зізнався у крадіжці грошей. Також, через деякий час від продавців магазину «Олімп», що знаходиться в центрі м. Шаргород, вона дізналася, що обвинувачений придбавав у магазині спиртні напої та продукти, за що розраховувався купюрами номіналом по 500 грн. Викрадених коштів ОСОБА_3 їй не повернув. При призначенні покарання обвинуваченому вона покладається на вирішення суду, підтримує думку прокурора щодо призначення покарання у виді позбавлення волі.

- показаннями свідка ОСОБА_9 який суду показав, що знає ОСОБА_3 , оскільки він з ним навчався. ОСОБА_3 неодноразово гостював у нього вдома, а інколи залишався на кілька днів жити. 10.03.2019 року ОСОБА_3 знаходився протягом дня в нього вдома, а потім сказав, що йому потрібно в лікарню і пішов. Вранці наступного дня від матері він дізнався, що зникла велика сума грошей;

- показаннями свідка ОСОБА_10 , яка суду показала, що працює фахівцем Шаргородського РС з питань пробації, де ОСОБА_3 перебуває на обліку за вироком Шаргородського районного суду від 20.09.2018 року. Кожного другого понеділка місяця ОСОБА_3 встановлено проходження реєстрації в органі пробації. 11.03.2019 року ОСОБА_3 прибув на реєстрацію приблизно у середині дня. Вона щоразу з`ясовує у ОСОБА_3 , де останній проживає, так як він не має власного житла. ОСОБА_3 повідомив їй, що проживає у готелі в м. Шаргород, що її здивувало та насторожило, оскільки їй відомо, що обвинувачений не працює, батьки йому не допомагають. На її запитання, звідки ОСОБА_3 взяв грошові кошти на оплату проживання в готелі, останній повідомив, що йому надіслав кошти хрещений батько, який працює на заробітках у РФ. Також, ОСОБА_3 показав їй грошові кошти у гаманці. Скільки у ОСОБА_3 було грошей, їй не відомо, але в гаманці знаходилися грошові купюри номіналом по 500 грн.;

- показаннями свідка ОСОБА_11 , яка суду показала, що є ФОП, працює продавцем у продуктовому магазині в АДРЕСА_4 . Обвинуваченого ОСОБА_3 вона бачила у магазині неодноразово, зазвичай останній придбавав дрібні товари на невелику суму грошей. У березні 2019 року, точної дати вона не пам`ятає, приблизно 10.03.2019 року, увечері між 20-21 годинами, ОСОБА_3 придбавав у магазині продукти та пиво приблизно на 500 грн., зокрема, купив ковбасу, хліб, печиво, воду, пиво і інші продукти, які склав у великий пакет. Розраховувався ОСОБА_3 купюрою номіналом 500 грн. Вона запитала, чи зможе ОСОБА_3 донести такий великий та важкий пакет з продуктами, на що останній повідомив, що зможе, бо біля магазину його очікує автомобіль таксі;

- показаннями свідка ОСОБА_12 , який суду показав, що проживає у с. Будне Шаргородського району, знає обвинуваченого ОСОБА_13 , з яким навчався у Буднянській спеціальній загальноосвітній школі. Інколи ОСОБА_3 приходив до нього в гості. Ввечері 10.03.2019 року, приблизно між 20-21 годинами, ОСОБА_3 приїхав до нього додому в с. Будне на автомобілі таксі, привіз спиртне пляшку горілки та продукти хліб, ковбасу, печиво. У той час в нього вдома також перебувала сестра ОСОБА_14 . Вони всі разом випили спиртне та повечеряли. У ОСОБА_3 було перебинтовано частину голови та вухо і він повідомив, що йому прооперували вухо, тому попросив голосно не розмовляти. Він здивувався, що ОСОБА_3 прооперований та лікується, оскільки останній не працював, коштів не мав. На його запитання, де ОСОБА_3 дістав гроші для операції та лікування, останній повідомив, що у с. Юліямпіль Шаргородського району у нього проживає хрещений батько і саме він надав йому кошти для лікування. При цьому, ОСОБА_3 показав йому гаманець з грошима і він побачив купюри номіналом по 500 грн., по 200 грн. та по 100 грн., приблизно, 7000 грн.;

- показаннями свідка ОСОБА_15 , який суду показав, що на початку березня 2019 року, приблизно 10.03.2019 року у вихідний день, ввечері йому зателефонувала ОСОБА_14 , яка проживає у с. Будне Шаргородського району і попросила завезти її у м. Тиврів. Він мав автомобіль і займався приватними перевезеннями пасажирів, тому погодився. У с. Будне в автомобіль сіли ОСОБА_14 , її брат ОСОБА_16 та ОСОБА_3 . З ним розраховувався за перевезення ОСОБА_3 , який дав йому 500 грн. Крім того, під час поїздки ОСОБА_3 у м. Шаргород зупинився біля магазину та придбавав продукти і спиртне, за що також розраховувався самостійно;

- витягом з кримінального провадження про внесення до ЄРДР 15.03.2019 року заяви ОСОБА_6 про вчинення з її будинку крадіжки грошових коштів в сумі 8500 грн. 10.03.2019 року (а.с.153);

- рапортом чергового інспектора Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області про надходження заяви ОСОБА_6 про крадіжку грошових коштів в сумі 8500 грн., яку вона виявила 11.03.2019 року (а.с.154);

- заявою потерпілої ОСОБА_6 від 15.03.2019 року на ім`я начальника Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області про вчинення крадіжки з її будинку грошових коштів ОСОБА_3 (а.с.155);

- заявою потерпілої ОСОБА_6 від 22.03.2019 року про надання добровільної згоди на проведення слідчого експерименту у належному їй будинку по АДРЕСА_3 (а.с.169);

- відомостями, які містяться в протоколі проведення слідчого експерименту від 22.03.2019 року та фототаблиці до нього, з яких вбачається, що ОСОБА_3 в присутності захисника ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 та понятих добровільно розповів, яким чином 10.03.2019 року вчинив крадіжку грошових коштів в сумі 8500 грн. з будинку ОСОБА_6 , повідомивши, що прийшов до потерпілої приблизно о 12 годині. У потерпілої була гостя, з якою вона розпивала спиртне, а потім прилягла відпочити, поклавши свою куртку, у якій він побачив гроші, під подушку. Коли ОСОБА_6 заснула, він викрав гроші, повідомив ОСОБА_17 , що йому потрібно у лікарню та попросив його провести і таким чином, залишив будинок потерпілої. По дорозі він дав ОСОБА_17 50 грн. на придбання цигарок, а сам пішов у магазин за покупками (а.с.170-173).

Зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створюючи необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд сприяв змагальності сторін, які мали можливість самостійно обстоювати їхні правові позиції, права, свободи, законні інтереси, передбачені КПК України, сторони не були позбавлені права та можливості подавати до суду речі, документи, інші докази, заявляти клопотання, а також реалізувати інші права, сприяв рівності сторін у їх процесуальних правах, дослідив, проаналізував показання обвинуваченого, потерпілої, свідків, всі докази у їх сукупності та взаємозв`язку, у відповідності критерію доведення ними обставин, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні, поза розумним сумнівом, що відповідає положенням ч.2 ст.17 КПК України.

При цьому, суд констатує факт, що стороною захисту під час підготовчого судового засідання та судового розгляду не заявлялися клопотання щодо виклику свідків сторони захисту, витребування речей та документів, приєднання речей та документів в якості доказів сторони захисту з метою обстоювання правової позиції обвинуваченого ОСОБА_3 щодо обставин вчинення крадіжки грошових коштів з будинку потерпілої ОСОБА_6 .

Проти закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами сторони кримінального провадження, в тому числі обвинувачений, його захисник, а також потерпіла, не заперечували.

Тому суд вважає, що стороною обвинувачення поза розумним сумнівом, відповідно до вимог ст.17 КПК України, доведено винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні крадіжки 10.03.2019 року грошових коштів у ОСОБА_6 , повторно.

Доказами на підтвердження встановлених судом обставин є зазначені вище показання обвинуваченого, потерпілої ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та досліджені судом документи.

Отже, обвинувачений ОСОБА_3 повинен нести кримінальну відповідальність за вчинений злочин за ч.2 ст.185 КК України.

При цьому, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин повторно.

Суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст.32 КК України, повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу, а відповідно до примітки до ст.185 КК України, у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

Правовий зміст поняття «повторність» передбачає сам факт вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею, або частиною статті Особливої частини КК України, або різними статтями КК України у випадках, передбачених в його Особливій частині (ч.1 та 3 ст.32, п.2 примітки до ст.289 КК України). При цьому для повторності немає значення, чи було особу засуджено за раніше вчинений злочин. Повторність відсутня, якщо за раніше вчинений злочин особу було звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, установлених законом, або якщо судимість за цей злочин було погашено або знято (ч.4 ст.32 КК України).

Такий правовий висновок висловлено Верховним Судом у справі №545/3663/16-к від 10.07.2018 року, який суд враховує відповідно до вимог ч.ч.5, 6 ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», якими передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Встановлено, що злочин обвинувачений ОСОБА_3 вчинив у період іспитового строку за вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 20.09.2018 року, за яким останнього засуджено за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки з випробуванням та іспитовим строком в один рік на підставі ст.75 КК України та з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України протягом іспитового строку: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання (а.с.161-163).

Відповідно до ч.1 ст.165 КВК України, іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в абз.4 п.9 постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року за №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного до трьох років (ч.3 ст.75 КК)… Цей строк обчислюється з
дня постановлення вироку незалежно від того, судом якої інстанції
застосовано ст.75 КК.

Тобто, з моменту проголошення вироку Шаргородського районного суду від 20.09.2018 року обвинуваченому ОСОБА_3 обчислюється однорічний іспитовий строк за вказаним вироком суду.

З повідомленням начальника Шаргородського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області від 19.03.2019 року за №42/26/481-19 вбачається, що станом на 19.03.2019 року ОСОБА_3 перебуває на обліку в Шаргородському районному секторі філії ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області (а.с.164).

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив злочин повторно.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

До того ж, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що ним вчинено умисний злочин проти власності потерпілої, тоді як однією із основних засад, передбачених ст.41 Конституції України, є право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своє власністю, право приватної власності є непорушним.

Виходячи з норми ст.12 КК України, вчинений ОСОБА_3 злочин, що передбачений ч.2 ст.185 КК України, є злочином середньої тяжкості.

ОСОБА_3 щиро покаявся у скоєному. Цю обставину суд враховує як пом`якшуючу покарання обвинуваченого ОСОБА_3 .

З правового висновку Верховного Суду у справі №756/4830/17-к від 09.10.2018 року вбачається, що щире каяття це психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчинення інших дій, спрямованих на розкриття злочину, або відшкодування завданих збитків чи усунення заподіяної шкоди. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна вважати щирим, справжнім. Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти відображення в матеріалах кримінального провадження.

Суд, враховуючи вище викладені правові висновки Верховного Суду, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, оскільки упродовж досудового розслідування та судового розгляду обвинувачений визнав вину, добровільно надав показання про факти та обставини вчинення злочину, що свідчить про наявність критичної оцінки своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

З повідомлення КНП «Шаргородська центральна районна лікарня» від 19.03.2019 року за №482 вбачається, що ОСОБА_3 на диспансерному обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває (а.с.165).

З повідомленням Комунального закладу «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. академіка О.І. Ющенка» від 26.03.2019 року за №20/1464 вбачається, що ОСОБА_3 за даними архіву лікарні, картотеки диспансерного відділення та статистичного відділу станом на 21.03.2019 року не значиться, на обліку не перебуває, однак дана інформація не відображає реальний стан психічного здоров`я особи (а.с.166).

За місцем проживання в с. Будне Шаргородського району ОСОБА_3 . Слободо-Шаргородською сільською радою характеризується, як особа, яка проживає у будинку ОСОБА_18 в АДРЕСА_1 , без реєстрації (а.с.167), не працює, щодо нього скарг від жителів села до сільської ради не надходило (а.с.168).

З характеристики ОСОБА_3 з місця навчання та довідки Буднянської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату Шргородського району Вінницької області від 24.11.2018 року вбачається, що останній був направлений в дану школу, згідно з путівкою №88 від 13.05.2003 року управління освіти і науки Вінницької обласної державної адміністрації, навчався в школі-інтернаті і проявив себе як слабкий до вивчення кожного предмету і байдужий до освоєння навчального матеріалу, схильний до брехні, яку часто використовував при спілкуванні з оточуючими, до виконання громадських доручень відносився добросовісно, але дуже погано орієнтувався в побутових ситуаціях, інколи з однолітками виникали конфлікти, потребує допомоги та контролю з боку дорослих (а.с.73, 74).

Відповідно до абзацу 17 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

З досудової доповіді, що складена представником персоналу органу пробації Шаргородського районного сектору з питань пробації філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області від 16.04.2019 року вбачається, що ОСОБА_3 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, судимість не знята та не погашена у передбаченому законом порядку. Власного житла ОСОБА_3 не має, проживає без реєстрації у будинку ОСОБА_19 , що знаходиться на АДРЕСА_1 . З дитинства навчався в Буднянській школі-інтернат, де отримав неповну середню освіту, але він не володіє базовими навичками, не має професійної освіти, має проблему розвитку, що не дає йому змоги оволодіти навчальною програмою; на даний час ніде не працює, проживає за рахунок випадкових заробітків та в певній мірі його утримує ОСОБА_19 ; має бажання працювати, але немає відповідної роботи для нього; має потребу в додаткових коштах на задоволення власних потреб; в дитинстві матір з ним не спілкувалась і не цікавилась його життям, з рідними та близькими на даний час він не спілкується, оскільки не знає їхнього місця перебування, а мати змінила місце проживання та переїхала до Київської області. Спиртні напої обвинувачений ОСОБА_3 не вживає; не підтримує зв`язків із особами, які притягувалися до кримінальної відповідальності; нездатний знаходити шляхи вирішення проблем та легко відступає перед труднощами. За час перебування на обліку у органі апробації у зв`язку із виконанням вироку Шаргородського районного суду від 20.09.2018 року працівниками органу пробації пропонувалася допомога Шаргородського районного центру зайнятості ОСОБА_3 у працевлаштуванні, Шаргородського районного центру соціальних служб для дітей, сім`ї та молоді у реєстрації місця проживання, вирішення проблеми з житлом, разом з тим ОСОБА_3 повідомив, що не бажає збирати будь-які документи для працевлаштування та вирішення питань з житлом, оскільки бажав, аби цим займався замість нього хтось інший. З ОСОБА_3 проводилися профілактичні бесіди, було складено індивідуальний план роботи з ним (а.с.36-38).

Також, з розділу 3 «Оцінка ризику вчинення повторного кримінального правопорушення» досудової доповіді вбачається, що ризик вчинення ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення високий, ризик небезпеки останнього для суспільства чи окремих осіб визначений як високий (а.с.38).

При цьому, представник органу пробації дійшов такого висновку, зсилаючись на те, що ОСОБА_3 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, судимості якого не погашені, на що звертає увагу суду.

З висновку органу пробації про можливість виправлення ОСОБА_3 вбачається, що виправлення останнього можливе в умовах ізоляції від суспільства, зокрема, в умовах позбавлення волі, або в умовах обмеження волі, враховуючи високі ризики вчинення кримінального правопорушення повторно (а.с.38).

Відповідно до ч.1 ст.7 ЗУ «Про пробацію», під час вирішення питання про застосування до особи пробації суд бере до уваги характер вчиненого кримінального правопорушення та соціально-психологічну характеристику особи обвинуваченого або засудженого, яку готує персонал органу пробації або адміністрація установи виконання покарань.

Згідно з п.2 ч.1 ст.2 ЗУ «Про пробацію», досудова доповідь письмова інформація для суду, що характеризує обвинуваченого.
Досудова доповідь оголошена головуючим суддею у судовому засіданні 25.11.2019 року.

Представник органу пробації ОСОБА_20 підтримав досудову доповідь у судовому засіданні 25.11.2019 року.

Прокурор ОСОБА_4 зазначив, що не має зауважень щодо досудової доповіді.
Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник адвокат ОСОБА_5 зазначили, що не мають зауважень щодо досудової доповіді.

Таким чином, з урахуванням обставини, що пом`якшує покарання, та з врахуванням відсутності обтяжуючих покарання обставин і особи ОСОБА_3 , його ставлення до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що він щиро розкаявся у скоєному, з врахуванням думки потерпілої ОСОБА_6 , яка зазначила, що при призначенні покарання обвинуваченому покладається на вирішення суду, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 можливе в умовах ізоляції від суспільства, тобто в умовах призначення покарання у виді позбавлення волі.

При цьому, суд призначаючи ОСОБА_3 зазначене вище покарання виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових злочинів, таким, що відповідає його особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.

Згідно із ч.1 ст.63 КК України, покарання у виді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

Також, при призначенні покарання суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 засуджений вироком Шаргородського районного суду від 20.09.2018 року за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два та звільненний від відбування покарання з іспитовим строком на один рік, а злочин, за який на даний час притягується до кримінальної відповідальності, вчинив у період іспитового строку.

Відповідно до роз`яснень, що викладені в абзаці 2 п.10 постанови ПВС України від 24.10.2003 року за №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими

статтями 71, 72 КК.

Таким чином, покарання ОСОБА_3 слід призначати на підставі ст.71 КК України.

Підстав для застосування вимог ст.69 КК України суд не вбачає.

До того ж, суд враховує висновок судово-психіатричного експерта за №97 від 30.09.2019 року і вважає, що ОСОБА_3 слід також застосувати примусові заходи медичного характеру у виді надання у примусовому порядку амбулаторної психіатричної допомоги за місцем відбування покарання.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває (а.с.165), проте, згідно з актом №8 обстеження стану його здоров`я як призовника та висновком ЛКК від 21.03.2019 року, останній перебував на стаціонарному обстежені у відділенні №17 ВОПНЛ імені академіка ОСОБА_21 з 13.03.2019 року по 21.03.2019 року, яким встановлено, що ОСОБА_3 страждає на легку розумову відсталість (а.с.72).

У зв`язку із вказаними обставинами судом було призначено стаціонарну психолого-психіатричну експертизу (а.с.77-80).
Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта за №97 від 30.09.2019 року, в період часу, до якого відносяться інкриміноване ОСОБА_3 діяння, він: 1) страждав на психічний розлад у вигляді легкої розумової відсталості із поведінковими порушеннями, нез`ясованого ґенезу (F70.89); 2) не міг повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. В теперішній час ОСОБА_3 : 3) страждає на психічний розлад у вигляді легкої розумової відсталості із поведінковими порушеннями, нез`ясованого ґенезу (F70.89); 4) не може повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. 5-6) ОСОБА_3 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді амбулаторного примусового лікування за подальшим місцем перебування (а.с.125-128).

Відтак, виходячи з аналізу означеного висновку судово-психіатричного експерта, суд вважає, що слід визнати обвинуваченого ОСОБА_3 в період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, обмежено осудним.

Згідно із ч.1 ст.20 КК України, підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення злочину, через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними.

Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру, що встановлено ч.2 ст.20 КК України.

Згідно із п.п.8, 10 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, чи вчинив обвинувачений кримінальне правопорушення у стані обмеженої осудності; чи слід у випадках, передбачених статтею 96 Кримінального кодексу України, застосувати до обвинуваченого примусове лікування.

Статтями 92, 93, п.1 ч.1 ст.94 КК України встановлено, що примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь. Примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб: 1) які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння; 2) які вчинили у стані обмеженої осудності злочини; 3) які вчинили злочин у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання. Залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Статтею 96 КК України встановлено, що примусове лікування може бути застосоване судом, незалежно від призначеного покарання, до осіб, які вчинили злочини та мають хворобу, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб. У разі призначення покарання у виді позбавлення волі або обмеження волі примусове лікування здійснюється за місцем відбування покарання. У разі призначення інших видів покарань примусове лікування здійснюється у спеціальних лікувальних закладах.

Враховуючи, що ОСОБА_3 слід визнати обмежено осудним, то до нього необхідно застосувати примусові заходи медичного характеру, оскільки, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта за №97 від 30.09.2019 року, він потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді амбулаторного примусового лікування.

При вирішенні питання про те, який вид примусових заходів медичного характеру слід застосувати до обвинуваченого ОСОБА_3 , суд враховує вимоги ст.20 та ч.1 ст.94, ст.96 КК України, а також роз`яснення, що містяться в п.п.7, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» від 03.06.2005 року за №7, відповідно до яких до обмежено осудних осіб у разі потреби може застосовуватися лише вид примусових заходів медичного характеру у виді надання в примусовому порядку амбулаторної психіатричної допомоги. Своєрідність зазначеної психіатричної допомоги полягає в тому, що вона надається обмежено осудним особам у примусовому порядку одночасно із відбуванням покарання, призначеного за вироком суду. Якщо покарання пов`язане із позбавленням волі, то здійснення зазначеного примусового заходу медичного характеру покладається на медичну службу кримінально-виконавчих установ.

Цивільні позови у даній кримінальній справі не заявлялися.

Запобіжний захід ОСОБА_3 органом досудового розслідування не обирався.
Під час судового розгляду даної кримінальної справи клопотання сторін обвинувачення та захисту про обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_3 в порядку ст.331 КПК України не надходили, у зв`язку із чим суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу.

Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376 КПК України, на підставі ст.20, ч.1 ст.94, ст.96, ч.2 ст.185 КК України, суд

засудив:

Визнати ОСОБА_3 обмежено осудним таким, який під час вчинення злочину, через наявний у нього психічний розлад, не був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, і засудити його за цією статтею до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік три місяці.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного за цим вироком покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 20.09.2018 року один рік позбавлення волі і остаточно ОСОБА_3 призначити покарання у виді позбавлення волі на строк два роки три місяці.

Застосувати до ОСОБА_3 примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем відбування покарання.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 вираховувати з дня його затримання на виконання цього вироку суду.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя: