Справа № 953/579/20
н/п 1-кс/953/2402/20
"24" березня 2020 р. Київський районний суд м.Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
1. Прийняти дане клопотання до розгляду;
Вказав, що заявниця в кримінальному провадженні ініціювала ряд господарських спорів, в яких доводить факт взагалі укладання договорів купівлі-продажу. В ході вказаних судових засідань було долучено документи, складені на виконання умов договору, зокрема протоколів загальних зборів, які в редакції, наданій заявницею відрізняються за змістом і формою свого оформлення від документів в матеріалах реєстраційної справи.
Зазначив, що 15.04.2019 було укладено договори про відчуження ОСОБА_6 часток у статутному капіталі (що становить 50% статутного капіталу товариств) наступних товариств: Товариство з обмеженою відповідальністю «СП «Велес», вартістю відчужуваної 50 000.00 (п`ятдесят тисяч) грн.; Товариство з обмеженою відповідальністю «ІГ «Велес-Агро», вартістю відчужуваної частки 100 000.00 (сто тисяч) грн.; Товариство з обмеженою відповідальністю «СП «Велес-Агро», вартістю відчужуваної частки 200 000.00 грн. На підтвердження укладення сторонами вказаних договорів та їх виконання між ними було складено та підписано Акти передачі, в яких зазначено що визначені сторонами частки Покупець ( ОСОБА_7 ) оплатив в повному обсязі, а Продавець ( ОСОБА_6 ) грошові кошти отримала, на підставі яких нотаріусом було здійснено перереєстрацію часток в статутних капіталах товариств та внесено зміни до ЄДРПОУ щодо інформації про засновників. Вказані реєстраційні дії були проведені у відповідності до вимог чинного законодавства, а укладені під час їх проведення документи у відповідності до законодавчих актів, що регулюють питання проведення державної реєстрації майнових прав. На теперішній час заявницею ОСОБА_6 не визнано незаконними чи такими, по вчиненні з порушеннями закону реєстраційні дії, які мали своїм наслідком зміну складу засновників. Не визнано недійсними чи розірваними договори купівлі-продажу частки.
Зазначив, що ситуація з врахування цілого ряду позовів колишнього учасника ОСОБА_8 до колишнього учасника ОСОБА_9 , та третіх осіб фактично блокують господарську діяльність товариства, діяльність якого є сезонною, тобто фактичне блокування діяльності на передодні посівної компанії призведе до банкрутства товариства.
Таким чином, в рамках вказаних судових справ не встановлено, що надані Договори є дійсними, а ціна продажу часток, відповідає вартості 50% статутного капіталу товариств та відповідає тій, яка буда погоджена сторонами, та зазначалась в Договорах, які підписував ОСОБА_7 . Відповідно, відсутнє рішення суду, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_6 та вирішено стягнути на користь останньої з ОСОБА_7 залишок не сплаченої суми, відповідно до Договорів. Відповідно, відносини між сторонами стосовно проведення розрахунків за Договорами купівлі-продажу часток в статутних капіталах, зокрема, товариства ТОВ «ІГ «Велес-Агро» мають цивільно-правових характер, та не можуть бути предметом кримінального провадження. Вказане засвідчує і сама заявниця-потерпіла, яка в рамках цивільного та господарського судочинства звернулась до судових органів та відповідно відновлює, начебто, порушені права.
Зазначив, що з тексту судового рішення не вбачається, що під час розгляду клопотання було надано належну оцінку взагалі змісту поданого клопотання, та чи мало вони процесуальні порушення.
Як зазначає заявник, викладені в заяві обставини щодо заволодіння начебто часткою в 50 % корпоративних прав в статутному капіталі товариства і відповідно розміру завданої шкоди не відповідають дійсності є надуманими. З викладеної обставини стає не зрозумілим, яку відповідно заявниці заподіяно шкоду і яким її майном заволоділи особи на яких вона посилається в заяві і своїх доказами. Тобто, як вказує заявник Особа не має жодного відношення до часток в статутних капіталах товариств, зокрема, ТОВ «СП «Велес-Агро» ТОВ «ІГ «Велес-Агро» та ТОВ «СП «Велес», не є особою, якій в наслідок вчинення «ніби то злочину» було завданої матеріальної шкоди, а, відповідно, не може бути потерпілим. Відсутність такого процесуального статусу позбавляє його права на подання відповідних клопотань, що в свою чергу свідчить про незаконність дій слідчого та прокурора, якими було ініційовано питання про арешт.
Крім того вказав, що за умови арешту майна юридичної особи з метою збереження речових доказів, потрібна наявність процесуальних документів щодо визнання відповідних матеріальних об`єктів речовими доказами в рамках кримінального провадження.
На його думку, за відсутності таких процесуальних документів, зокрема, постанови прокурора про визнання певного матеріального об`єкта речовим доказом, зазначене засвідчує відсутність такого статусу в майна, як наслідок можливості визначити процесуальний статус, як речовий доказ і це є підставою для відмови в арешті майна, а якщо такий арешт було накладено, відповідна ухвала слідчого судді (суду) про арешт майна визнається такою, що прийнята безпідставно та необгрунтовано та має бути скасованою.
Надані для ознайомлення матеріали судової справи не містять такого процесуального документу, який би мав відомості про надання статусу речових доказів майну товариств з підстав, визначених ст.ст. 98 - 100 КПК України.
Окрім того, на думку заявника, прокурором не доведено в клопотанні те, що корпоративні права ТОВ «ІГ «Велес-Агро», ТОВ «СП «Велес-Агро» та ТОВ «СП «Велес», а тим більше, майно, яке належить такому товариству відповідає вищезазначеним критеріям, зазначеним в ст. 98 КПК України, що ставляться до речових доказів.
Відсутні також будь-які дані, які б підтверджували, що майно, яке належить ТОВ «ІГ «Велес-Агро», ТОВ «СП «Велес-Агро» та ТОВ «СП «Велес» набуте кримінально - протиправним шляхом або отриманні юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення, тобто, що таке майно товариства є речовими доказами у розумінні положень ст. 98 КПК України, з огляд на те, що ТОВ «СП «Велес-Агро» не є особою, відносно якої здійснюється кримінальне провадження.
Крім того заявник вказав, що ТОВ «ІГ «Велес-Агро», ТОВ «СП «Велес-Агро» та ТОВ «СП «Велес» є товариствами, які здійснюють господарську діяльність та несуть зобов`язання за укладеними договорами. На сьогоднішній день товариства перебувають в складному майновому становищі за результатами діяльності потерпілого, який шляхом виведення з рахунків товариства через безвідсоткові Договори фінансової допомоги грошових коштів в значних розмірах на своє підприємство, фактично довів товариства до стадії банкрутства.
Разом з тим, у товариства існують зобов`язання перед AT «ПроКредит Банк» за рамковими угодами про надання грошового траншу від 18.01.2019 р. (два договори), від 22.03.2019 р., від 19.07.2019 р., від 14.06.2016 р., за яким настав строк виконання. З огляду на важкий фінансовий стан, що виник та відсутністю в товариства коштів на рахунках, погашення наступних платежів за такими зобов`язаннями можливо шляхом звернення стягнення на заставне майно товариства, зокрема сільськогосподарську техніку, яке і є тим майном на який накладено арешт слідчим суддею. Однак, з огляду на накладення арешту та майно товариства ухвалою від 28.01.2020 р., вказане є неможливим в зв`язку з чим товариству нараховуються великі відсотки за користування кредитними коштами (підтверджується копіями претензій від 27.01.2020 р., що разом за всіма вимогами становить 562 788.59 грн.), що матиме наслідком ще більшого погіршення і без того поганого фінансового стану товариства та може призвести до його банкрутства.
При цьому вважав, що прокурор не довів та не зазначив конкретних фактичних обставин які виправдовували б такий спосіб втручання у господарську діяльність ТОВ «ІГ «Велес-Агро», ТОВ «СП «Велес-Агро» та ТОВ «СП «Велес», що може мати своїм наслідком блокування законної діяльності товариства та доведення його до банкрутства.
Крім того заявник посилався на те, що в резолютивній частині ухвали суду не зазначений конкретний перелік майна, на яке накладається арешт, та мається лише фраза «та його майно».
Крім того вважав, що в порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя не врахував розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Про дату, час та місце розгляду клопотання адвокат ОСОБА_4 повідомлений судом своєчасно та належним чином (а.с. 24), проте в судове засідання не з`явився, однак 18.03.2020 подав до суду клопотання про розгляд клопотання без участі його представника (а.с.20).
Неявка учасників не є перешкодою для розгляду клопотання.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, додані до нього документи, приходить до наступного.
Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.
Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні врегульований Кримінальним процесуальним кодексом України. Зокрема, подання клопотання про скасування арешту майна під час досудового розслідування має відбуватись з дотриманням певних умов.
В статті 174 КПК України визначено вичерпний перелік осіб, які мають право подавати клопотання про скасування арешту. Так, відповідно до абз. 1, 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
Як зазначено вище, 17.03.2020 до Київського районного суду м.Харкова адвокат ОСОБА_4 , діючи в інтересах ОСОБА_3 , подав клопотання про скасування арешту майна (а.с.1-9).
Між тим, звертаючись до суду із вказаним клопотанням, адвокат ОСОБА_4 , діючи в інтересах ОСОБА_3 , не надав належного документального підтвердження того, що ОСОБА_3 , в інтересах якого він діє, є підозрюваним, власником чи володільцем майна, або представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.
При цьому слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити заявнику, що відмова у задоволенні клопотання не позбавляє права повторного звернення до суду в порядку, передбаченому ст..174 КПК України.
Враховуючи неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалося, що відповідає положенням ч. 4 ст. 107 КПК України.
Керуючись ст.ст. 107, 174, 309, 372, 376 ч.2 КПК України, слідчий суддя,-
Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1