Дата документу 07.04.2020 Справа № 322/250/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №322/250/20 Слідчий суддя в 1 інст. ОСОБА_1 Слідчий суддя в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11сс/807/416/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.183 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 квітня 2020 року м.Запоріжжя місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровськ Дніпропетровської області, громадянина України, який одружений, працює адміністратором в ПП «АДЛ» (згідно з наданими захисником при апеляційному розгляді документами), має на утриманні малолітню дитину, проживає в житловому АДРЕСА_1 , раніше судимого:

24 липня 2017 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.307 КК України до 4 років позбавлення волі з випробуванням, із встановленням іспитового строку на 3 роки,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 - ч.3 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 - в режимі відеоконференції з приміщенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області.

захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_8

підозрюваного ОСОБА_6 .

Захисник підозрюваного - адвокат ОСОБА_8 звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 10 березня 2020 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Новомиколаївського відділення поліції Пологівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_9 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_6 , з визначенням розміру застави у межах 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 105100 гривень, з покладенням певних обов`язків, та у задоволенні скарги захисника ОСОБА_8 на незаконне затримання відмовлено.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що прокурором доведено наявність всіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, та підстави для задоволення скарги захисника на незаконне затримання відсутні.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного - адвокат ОСОБА_8 просить вищевказану ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 відмовити та застосувати до нього більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою із можливістю внесення застави у розмірі 105100,00 грн, а саме запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

У разі якщо суд апеляційної інстанції прийде до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги щодо застосування до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, захисник просить суд апеляційної інстанції зменшити розмір застави.

В обґрунтування своєї скарги захисник зазначає, що в матеріалах клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , у тому числі й на час розгляду клопотання у суді першої інстанції, відсутня будь-яка постанова про визначення прокурора чи групи прокурорів, які здійснюють повноваження прокурора в кримінальному провадженні станом на 10 березня 2020 року. Водночас слідчим, в якості додатків до матеріалів клопотання було долучено постанову заступника керівника Токмацької місцевої прокуратури юриста 1 класу ОСОБА_10 від 08 березня 2020 року, яка не підписана уповноваженою особою, а тому вважається такою, що не відповідає вимогам законодавства.

Отже, процесуальний статус начальника Новомиколаївського відділу Токмацької місцевої прокуратури ОСОБА_7 , як прокурора у кримінальному провадженні №0000059 від 08 березня 2020 року за ч.3 ст.15, ч.3 ст. 185 КК України, з огляду на положення статей 36, 37 КПК України, наявними у матеріалах судової справи доказами не підтверджено.

Також в матеріалах клопотання та доданих до нього додатках відсутня і постанова про призначення слідчого/групи слідчих у кримінальному проваджені №0000059, а тому клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 подані не уповноваженими особами. Однак, слідчим суддею при винесенні ухвали про обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вказані факти не досліджувались та жодним чином в ухвалі не відображені.

Повноваження слідчого/прокурора не можуть бути підтверджені витягом з ЄРДР, оскільки відповідно до п.44 мотивувальної частини Постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 березня 2019 року у справі №807/1456/17 визначено, що діяльність уповноважених службових осіб поліції, як і інших правоохоронних органів, щодо інформаційного наповнення ЄРДР полягає в офіційному фіксуванні здійсненних у кримінальному провадженні процесуальних дій та прийнятих процесуальних рішень і є похідною від них.

У клопотанні слідчим та прокурором як підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 наведено ризики, передбачені ч.2 ст.177 КПК України - нібито він може у подальшому:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення.

Всі заявлені ризики кримінального провадження є припущенням та у даному клопотанні не зазначено належних та допустимих доказів на їх підтвердження.

Не надано жодного підтвердження ризикам слідчим та прокурором і під час судового засідання 10 березня 2020 року з розгляду даного клопотання.

Додані до клопотання документи не доводять наявності заявлених ризиків, для запобігання яким було внесено клопотання про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу.

Таким чином, єдина обставина, про наявність якої можна припускати, це тяжкість інкримінованого правопорушення за ч.3 ст.15 - ч.3 ст.185 КК України, проте вина ОСОБА_6 у вчиненні даного кримінального правопорушення не доведена у встановленому законом порядку і до часу набрання вироком суду законної сили він є такою особою, що не винувата, та, окрім того, сама по собі тяжкість інкримінованого злочину не може бути підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вищевказане клопотання не відповідає вимогам ст.184 КПК України та прокурором не доведено та не підтверджено жодними матеріалами ані наявності ризиків, ані неможливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, всі обґрунтування необхідності застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 ґрунтуються виключно на припущеннях.

Отже, у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 відсутні передбачені кримінальним процесуальним законом України підстави для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Так, хоча ОСОБА_6 09 березня 2020 року і було повідомлено про підозру у вчиненні тяжкого злочину, проте, сама по собі наявність цієї обставини не може бути підставою для обрання такого запобіжного заходу як тримання під вартою.

Окрім того, саме повідомлення про підозру є необґрунтованим та таким, що не відповідає фактичним обставинам та не підтверджується доданими до клопотання матеріалами про обраня підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Слідчим суддею в ухвалі про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 10 березня 2020 року не надано належної оцінки тому, що затримання ОСОБА_6 та процесуальне оформлення протоколу затримання не відповідає вимогам КПК України, містить неправдиві та неповні відомості, співробітниками Новомиколаївського відділу поліції порушено право затриманого на захист, та проведено обшук особи до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В порушення норм закону слідчим СВ Новомиколаївського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 не зазначено в протоколі час, протягом якого складався протокол затримання особи в порядку ст.208 КПК України, а вказано лише час затримання - 12:43 годині, який не співпадає з фактичним часом, коли у ОСОБА_6 зникла можливість вільно пересуватись та використовувати свої права та він був змушений перебувати постійно поруч із працівниками поліції, а саме з 11:00 годині 08 березня 2020 року, як вказано у клопотанні слідчого та підтверджується допитами свідків, що є істотним порушенням ст.209 КПК України.

Крім того, протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 08 березня 2020 року складався у присутності осіб - начальника СКП Новомиколаївського ВП ОСОБА_11 та інших осіб, однак у протоколі не містяться підписи останніх, як то передбачено ч.5 ст.104 КПК України, а відеозапис затримання, належним чином не долучений в якості додатка до протоколу.

Відповідно до витягу з ЄРДР №0000059 від 08 березня 2020 року, місцем вчинення злочину вказано с. Трудове Новомиколаївського району Запорізької області, вул. Центральна, 2, а затримання ОСОБА_6 , відповідно до протоколу затримання особи від 08 березня 2020 року вказано с. Богодарівка Покровського району Дніпропетровської області, а це майже 20 км від місця вчинення злочину. Окрім того, затримання відбувалося безпосередньо слідчим ОСОБА_9 , який не був очевидцем вчинення злочину або замаху на його вчинення.

З протоколу затримання особи від 08 березня 2020 року незрозуміло та уповноваженою службовою особою не зазначено, сукупність яких саме очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ОСОБА_6 щойно вчинив злочин або замах, адже на час затримання у слідчого не було будь-яких документів, що посвідчують особу, а вилучене під час особистого обшуку майно не має відношення до кримінального правопорушення.

Також, під час затримання ОСОБА_6 працівниками Новомиколаївського відділу поліції було грубо порушено право на захист ОСОБА_6 , оскільки всупереч вимогам ч.4 ст. 213 КПК України та п. 2 Порядку інформування центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги про випадки затримання осіб, слідчий не зазначив у протоколі відомості про негайне повідомлення Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в Запорізькій області та не надав можливість затриманому ОСОБА_6 зателефонувати захисникові, з яким у нього було укладено договір про надання правової допомоги, про що слідчому ОСОБА_9 неодноразово повідомлялось.

Адже, особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою (ст. 209 КПК України).

Саме з цього з моменту затриманий ОСОБА_6 мав право на захисника, однак згідно з відповіддю на адвокатський запит №610/02 від 13 березня 2020 року встановлено, що повідомлення до Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Донецькій та Запорізькій областях надійшло від чергового Новомиколаївського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_12 лише о 15:23 годині 08 березня 2020 року, тобто майже через 5 годин після фактичного затримання ОСОБА_6 в порядку ст.208 КПК України.

Відповідно до положень ч.3 ст.208 КПК України, уповноважена особа, слідчий, прокурор може здійснити обшук затриманої особи, з дотриманням правил, передбачених ч.7 ст. 223 і ст. 236 КПК України, однак не зобов`язаний. Обшук особи проводиться за правилами ст.234 КПК України і є одним із різновидів обшуку.

Виходячи з викладеного, у слідчого СВ Новомиколаївського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 не було законних підстав проводити особистий обшук ОСОБА_6 .

Однак, слідчим суддею Новомиколаївського районного суду Запорізької області у своїй ухвалі від 10 березня 2020 року надано невірну оцінку доказам, на які посилається слідчий та прокурор при обранні до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Щодо обрання ОСОБА_6 саме такого запобіжного заходу - тримання під вартою - слідчий суддя, постановляючи оскаржувану ухвалу, не дотримався вимог ст.178 КПК України, у тому числі не врахував в повній мірі міцність соціальних зв`язків ОСОБА_6 , обставини які характеризують його особу, зокрема, те, що він не судимий за корисливі злочини, характеризується позитивно за місцем постійного проживання та роботи, має на утриманні дружину та неповнолітню дитину.

Таким чином, суд взагалі не обґрунтував жодного ризику у зв`язку з якими обрав ОСОБА_6 найсуворіший запобіжний захід з передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України.

Про поверховість підходу слідчого судді до розгляду клопотання свідчить і те, що суд в оскаржуваній ухвалі вказано про те, що підозрюваний ОСОБА_6 начебто не працює, проте, як підозрюваний, так і його захисник заявляли, що ОСОБА_6 займає посаду адміністратора в ПП «АДЛ» з 15 лютого 2019 року по теперішній час. Також, незрозуміло, на яких саме свідків може вплинути ОСОБА_6 , оскільки мало того, що вони вже допитані в рамках кримінального провадження, так вони ще й являються співробітниками Новомиколаївського ВП.

З урахуванням наведеного, а також того, що ОСОБА_6 має постійне місце роботи та проживання, має міцні соціальні зв`язки - проживає разом з дружиною та неповнолітньою дитиною з 2002 року за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не засуджувався за корисливі злочини, характеризується позитивно за місцем роботи на проживання, останньому можливо обрати більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою з заставою у розмірі 105 100,00 гри.

Окремо апелянт зазначає щодо неможливості застосування до ОСОБА_6 застави у такому значному розмірі, як 105 100,00 грн.

Розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, застава ОСОБА_6 могла бути призначена у розмірі від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Слідчим суддею без належного обґрунтування, без врахування скрутного майнового стану та даних про особу підозрюваного, які характеризують його позитивно, визначив її у розмірі, який є завідомо непомірним як для підозрюваного ОСОБА_6 , так і для його родини, а саме 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, або у розмірі 105100,00 грн. Окремо зазначає, що застава перевищує розмір спричинених в результаті кримінального правопорушення збитків майже у 125 разів.

Згідно з ухвалою слідчого судді, слідчий СВ Новомиколаївського відділення поліції Пологівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 звернувся до суду із клопотанням, в якому вказував на те, що 08 березня 2020 року, близько 08 годин 30 хвили, ОСОБА_6 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , за попередньою змовою між собою, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення та таємного викрадення чужого майна, шляхом зриву скоби кріплення навісного замка на вхідних дверях, та подальшого злому міжкімнатних дверей, проникли до приміщення автоматичної телефонної станції дільниці мережі доступу №342/3 м. Оріхів Запорізької філії ПАТ "Укртелеком", розташованої по вул.Центральній, 2 в с.Трудове Новомиколаївського району Запорізької області, звідки намагались здійснити крадіжку чотирьох плат РСЛО з третього статива АТСК-50/200, вартістю 210 гривень за одну одиницю, які належать ПАТ "Укртелеком", але не довели свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від їх волі, оскільки були застигнуті безпосередньо на місці вчинення злочину працівником поліції - начальником СКП Новомиколаївського відділення поліції Пологівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_11 . Будучи застигнутими на місці вчинення злочину, ОСОБА_6 , разом з ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , зникли з місця вчинення злочину на автомобілі OPEL VECTRA, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись автомобільною дорогою Запоріжжя - Донецьк, в напрямку смт.Покровське Покровського району Дніпропетровської області, де, у подальшому, в ході здійснення переслідування, працівниками поліції ОСОБА_6 затримано в порядку ст.208 КПК України на вул.Транспортній в с.Богодарівка Покровського району Дніпропетровської області.

У результаті своїх злочинних дій, що виразилися у незакінченому замаху на крадіжку чотирьох плат РСЛО з третього статива АТСК-50/200, які належать ПАТ "Укртелеком", ОСОБА_6 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 не довели свій умисел до кінця з причин, що не залежали від їх волі, тим самим намагалися спричинити вказаному товариству матеріальну шкоду на загальну суму 840 гривень.

За даним фактом 08 березня 2020 року розпочато досудове розслідування за ознаками злочинів, передбачених ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України.

В клопотанні слідчий просив застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та посилався на те, що ОСОБА_6 підозрюється у здійсненні замаху на вчинення умисного тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років, знаходячись на волі, ОСОБА_6 зможе переховуватися від органів досудового розслідування, що в подальшому вплине на хід проведення досудового розслідування та унеможливить проведення слідчих (розшукових) дій та може вплинути на повне, об`єктивне та швидке проведення досудового розслідування. Про вказаний ризик - переховування від органів досудового розслідування, насамперед свідчить той факт, що ОСОБА_6 фактично з місця вчинення ним злочину втікав на автомобілі. Крім цього, при затриманні ОСОБА_6 в порядку ст.208 КПК України останній на контакт з працівниками поліції йти відмовлявся та не бажав надавати свої анкетні дані та вказувати своє точне місце проживання, представлявся вигаданим іменем та прізвищем. Особу ОСОБА_6 та його повні анкетні дані встановлено за допомогою інформаційних баз системи МВС України. Вчинений ОСОБА_6 злочин свідчить про велику соціальну небезпеку його для громадян та суспільства в цілому, про необхідність його повної ізоляції, щоб захистити громадян, суспільство та державу від його злочинних посягань. Дані відомості об`єктивно свідчать про існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України (вчинення підозрюваним інших кримінальних правопорушень). Підтвердженням вказаного ризику є наявність у ОСОБА_6 наявних судимостей - 24 липня 2017 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст.307 КК України до 4 років позбавлення волі з випробуванням, із встановленням іспитового строку на З роки. Як наслідок, ОСОБА_6 на даний час перебуває на іспитовому терміні та продовжує вчиняти нові злочини. Також, як вбачається з довідки про наявність судимостей у ОСОБА_6 , відносно останнього направлено до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська два обвинувальні акти - 11 грудня 2018 року та 13 грудня 2018 року за ознаками злочинів, передбачених ч.3 ст.185 КК України. 26 жовтня 2018 року ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 січня 2019 року запобіжний захід ОСОБА_6 змінено на особисте зобов`язання та звільнено з-під варти у залі суду. Таким чином, вказане свідчить про небажання ОСОБА_15 стати на шлях виправлення та він продовжує вчиняти нові умисні злочини, зокрема корисливої спрямованості.

Як зазначив слідчий, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, з таких підстав: при обранні особистого зобов`язання та домашнього арешту підозрюваний зобов`язується не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, житла, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу слідчого. Враховуючи тяжкість вчиненого злочину, а також те, що ОСОБА_6 покинув не тільки межі населеного пункту, в якому він проживає, а й залишив межі Дніпропетровської області, що є порушенням вже покладеного на нього обов`язку, передбаченого запобіжним заходом у виді особистого зобов`язання, існує ризик того, що підозрюваний може залишити місце свого проживання і таким чином буде переховуватися від органів досудового розслідування; особи, які заслуговують на довіру та поручаться за виконання підозрюваним ОСОБА_6 обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, відсутні. Відсутність таких осіб унеможливлює застосування відносно нього запобіжних заходів у вигляді особистої поруки та застави.

09 березня 2020 року ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 15 - ч. 3 ст. 185 КК України.

Також 10 березня 2020 року до слідчого судді надійшла скарга захисника ОСОБА_8 на незаконне затримання ОСОБА_6 , в якій захисник зазначила, що 08 березня 2020 року, близько 10 години 30 хвилин, від дружини ОСОБА_6 - ОСОБА_16 їй стало відомо про те, що її чоловіка, з яким у неї укладено договір про надання правової допомоги від 01 січня 2020 року, начебто затримано працівниками поліції, однак ані даних уповноважених осіб, ані місцезнаходження ОСОБА_6 , на той час відомо не було, оскільки, починаючи з 10 години 30 хвилин, останній не виходив на зв`язок. У подальшому, близько 13:00 години, ОСОБА_16 зателефонував слідчий СВ Новомиколаївського відділення поліції Пологівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 та повідомив про те, що 08 березня 2020 року, о 12 годині 40 хвилин, ОСОБА_6 в с. Богодарівка Покровського району Дніпропетровської області затримано в порядку ст.208 КПК України, та останній, разом зі співробітниками поліції направляється до Новомиколаївського відділення поліції Пологівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області. Прибувши о 14 годині 50 хвилин до Новомиколаївського відділення поліції Пологівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області, слідчим СВ Новомиколаївського відділення поліції Пологівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 лише о 19:00 годині, порушуючи право на захист з моменту фактичного затримання, було повідомлено їй, як захиснику, про підстави затримання ОСОБА_6 , та лише за письмовим клопотанням надано витяг з ЄРДР № 0000059 та копію протоколу затримання в порядку ст.208 КПК України. За даним фактом нею за телефоном гарячої лінії Національної поліції подано скаргу, яка зареєстрована за номером 564096. Ознайомившись із протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 08 березня 2020 року, захисник вважає затримання ОСОБА_6 незаконним. Затримання ОСОБА_6 та процесуальне оформлення протоколу затримання не відповідає вимогам КПК України, містить неправдиві та неповні відомості, співробітниками Новомиколаївського відділення поліції Пологівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області порушено право затриманого на захист та проведено обшук особи до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Як зазначала захисник, про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, обов`язково складається протокол, в якому, крім відомостей, передбачених статтею 104 цього Кодексу, зазначаються: місце, дата і точний час (година і хвилини) затримання відповідно до положень статті 209 цього Кодексу; підстави затримання; результати особистого обшуку; клопотання, заяви чи скарги затриманого, якщо такі надходили; повний перелік процесуальних прав та обов`язків затриманого. У разі якщо на момент затримання прізвище, ім`я, по батькові затриманої особи не відомі, у протоколі зазначається докладний опис такої особи та долучається її фотознімок. Протокол про затримання підписується особою, яка його склала, і затриманим. Копія протоколу негайно під розпис вручається затриманому та надсилається прокурору. В порушення вищевказаних норм, слідчим СВ Новомиколаївського відділення поліції Пологівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 не зазначено в протоколі час, протягом якого складався протокол затримання особи в порядку ст. 208 КПК України, а вказано лише час затримання - 12 годин 43 хвили, який не співпадає з фактичним часом, коли у ОСОБА_6 зникла можливість вільно пересуватись та використовувати свої права, та він був змушений перебувати постійно поруч із працівниками поліції, а саме з 10 години 30 хвилин 08 березня 2020 року, що є істотним порушенням ст.209 КПК України. Крім того, протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 08 березня 2020 року складався у присутності осіб - начальника СКП Новомиколаївського відділення поліції Пологівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_11 та інших осіб, однак у протоколі не містяться підписи останніх, як то передбачено ч.5 ст.104 КПК України. В якості підстав затримання слідчим СВ Новомиколаївського відділення поліції Пологівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 у протоколі зазначено: 1) "Якщо цю особу застали на під час вчинення злочину або замах на його вчинення". Захисник просить звернути увагу на те, що "особу застали" означає, що в момент вчинення злочину її було затримано і вона не встигла сховатися, тобто особа має бути затримана саме в той момент, коли вона безпосередньо виконувала "об`єктивну сторону злочину". "Під час вчинення злочину або замаху" означає, що уповноважена службова особа, чи будь-який інший громадянин був очевидцем вчинення злочину даною особою та її затримали, при цьому затримання здійснює саме та особа, яка була очевидцем. Однак, відповідно до витягу з ЄРДР № 0000059 від 08 березня 2020 року, місцем вчинення злочину вказано с.Трудове Новомиколаївського району Запорізької області вул.Центральна, 2, а затримання ОСОБА_6 , відповідно до протоколу затримання особи від 08 березня 2020 року, вказано с. Богодарівка Покровського району Дніпропетровської області, а це майже 20 км від місця вчинення злочину. Окрім того, затримання відбувалося безпосередньо слідчим ОСОБА_9 , який не був очевидцем вчинення злочину або замаху на його вчинення. Другою підставою слідчим вказано: 2) "Якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа вчинила злочин". Однак з протоколу затримання особи від 08 березня 2020 року не зрозуміло та уповноваженою службовою особою не зазначено, сукупність яких саме очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ОСОБА_6 щойно вчинив злочин або замах, адже на час затримання у слідчого не було будь-яких документів, що посвідчують особу, а вилучене під час особистого обшуку майно не має відношення до кримінального правопорушення. Також, під час затримання ОСОБА_6 працівниками Новомиколаївського відділення поліції Пологівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області грубо порушено право на захист, оскільки всупереч вимогам ч.4 ст.213 КПК України та п.2 Порядку інформування центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги про випадки затримання осіб, слідчий не зазначив у протоколі відомості про негайне повідомлення Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в Запорізькій області та не надав можливість затриманому ОСОБА_6 зателефонувати захиснику, з яким у нього було укладено договір про надання правової допомоги, про що слідчому ОСОБА_9 неодноразово повідомлялось. Особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою (ст.209 КПК України ). Саме з цього з моменту затриманий ОСОБА_6 мав право на захисника. Як вбачається з витягу з ЄРДР №0000059 від 08 березня 2020 року, відомості про кримінальне правопорушення було внесено о 14 годині 59 хвилин 40 секунд, тобто на момент затримання ОСОБА_6 в порядку ст. 208 КПК України і складання протоколу, відомості щодо вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесено. Однак, в порядку ч.7 ст.223 і ст. 226 КПК України слідчий СВ Новомиколаївського відділення поліції Пологівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 , без участі захисника, всупереч встановленому законодавством України порядку, здійснив обшук затриманої особи - ОСОБА_6 , в ході якого виявлено та вилучено речі та предмети. У слідчого СВ Новомиколаївського відділення поліції Пологівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 не було законних підстав проводити особистий обшук ОСОБА_6 09 березня 2020 року, о 10 годині 54 хвилини, слідчим СВ Новомиколаївського відділення поліції Пологівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 повідомлено ОСОБА_6 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України. Однак, отримане повідомлення про підозру не відповідає вимогам ст. 277 КПК України, оскільки не погоджене прокурором Новомиколаївського відділу Токмацької місцевої прокуратури ОСОБА_17 , та не містить його підпису.

Заслухавши доповідь судді; захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_8 та підозрюваного ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу та просила її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, переглядаючи оскаржувану ухвалу в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.ст.177, 178 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим
покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.
На думку колегії суддів, слідчий суддя дотримався цих вимог закону при розгляді клопотання.
З наданих суду матеріалів кримінального провадження вбачається, що наведені у клопотанні слідчого підстави для застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірялись слідчим суддею при розгляді клопотання. При цьому, у судовому засіданні заслухані пояснення підозрюваного, доводи його захисника, думка прокурора, та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу.
Відповідно до вимог ст.178 КПК України, слідчим суддею врахована вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_6 , дані про його особу, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у інкримінованому йому правопорушенні, а також конкретні обставини вказаного кримінального правопорушення.
Як вбачається з наданих матеріалів провадження, та встановлено слідчим суддею, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення.

Обґрунтованість підозри підтверджується : показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ; відомостями з протоколу впізнання особи за фотознімками.
Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).
Колегія суддів вважає, що надані слідчим та прокурором докази є переконливими, узгоджуються між собою та є достатніми для висновку, що ОСОБА_6 міг вчинити вищевказане кримінальне правопорушення, тобто про те, що підозра є обґрунтованою.
Об`єктивних даних, які б свідчили про те, що вказані докази отримані з порушенням порядку, передбаченого Кримінальним процесуальним кодексом України, колегією суддів не встановлено.
Доводи сторони захисту про непричетність ОСОБА_6 до інкримінованого останньому кримінального правопорушення мають перевірятися органом досудового розслідування у встановленому законом порядку.

Перевіряючи доводи клопотання щодо наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, слідчий суддя встановив, що такі ризики існують, а саме: ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду; вчинення іншого кримінального правопорушення.
Слідчий суддя обґрунтовано врахував фактичні обставини та ступінь тяжкості інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення та суворість можливого покарання; відомості про особу підозрюваного, а саме те, що останній одружений та має на утриманні малолітню дитину, проте він раніше судимий, обґрунтовано підозрюється у тяжкому кримінальному правопорушенні, вчиненому в період випробування, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років, мешкає на території іншої області, постійного місця роботи та офіційного доходу не має, при затриманні приховав свої анкетні дані та дані про місце проживання, у зв`язку з чим, знаходячись на свободі, зможе переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інший злочин.
З врахуванням викладеного та фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про необхідність застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою та вважає, що інший більш м`який запобіжний захід буде недостатнім для запобігання встановленим ризикам.
Також слідчий суддя, з врахуванням обставин провадження, в т.ч. майнового стану підозрюваного та відомостей про його особу, дійшов правильного висновку про можливість визначення розміру застави - 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 105100,00 грн, як альтернативу застосованому запобіжному заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки саме такий розмір застави (який не є максимальним) зможе достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків, що не суперечить положенням ч. 5 ст.182 КПК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, перевірялися слідчим суддею та спростовані в оскаржуваній ухвалі.
Посилання сторони захисту на незаконність затримання ОСОБА_6 є безпідставними, ці доводи також ретельно перевірені слідчим суддею та на них надана відповідь в оскаржуваній ухвалі.
Як встановлено слідчим суддею з доданих до клопотання документів, начальник СКП Новомиколаївського відділення поліції Пологівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_11 був як очевидцем вчинення злочину так і здійснював безперервне переслідування ОСОБА_6 після вчинення злочину, і за його свідченнями, як очевидця злочину, слідчим здійснене затримання ОСОБА_6 , тому затримання ОСОБА_6 здійснено з дотриманням вимог п.2 ч.1 ст.208 КПК України.
Як вбачається з протоколу затримання, ОСОБА_6 затриманий в порядку ст.208 КПК України 08 березня 2020 року о 12 годині 43 хвилини, а відомості про злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 березня 2020 року о 14 годині 59 хвилин. Слідчий суддя звернув увагу на те, що в даному випадку затримання здійснене після безперервного переслідування особи, з метою допровадження її до правоохоронного органу, для запобігання її втечі після вчинення злочину, коли внести відомості про злочин до Єдиного реєстру досудових розслідувань було фізично неможливим, проте після затримання ОСОБА_6 та його допровадження до Новомиколаївського відділення поліції Пологівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області, слідчим негайно були внесені відомості про злочин до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Слідчий суддя обґрунтовано вказав в оскаржуваній ухвалі на те, що посилання захисника на інші обставини, зокрема на зазначення у протоколі затримання часу, протягом якого він складався, зазначення у протоколі часу затримання, який не співпадає з часом фактичного затримання, не зазначення всіх осіб, які були присутні під час затримання ОСОБА_6 , відсутність підпису прокурора на екземплярі повідомлення про підозру, врученому підозрюваному, за наявності такого підпису на інших екземплярах, зокрема на екземплярі, наданому слідчому судді, не впливають на законність затримання ОСОБА_6 .
Твердження сторони захисту про порушення права на захист підозрюваного ОСОБА_6 також свого підтвердження не знайшли.
Про затримання ОСОБА_6 повідомлено родичам останнього, про що зазначено у протоколі, та цей факт засвідчений підписом самого ОСОБА_6 у протоколі. Останньому роз`яснені його процесуальні права, в т.ч. і право на захист, і цього ж дня підозрюваним залучено захисника - адвоката ОСОБА_8 . Зауважень та доповнень до протоколу затримання від ОСОБА_6 не надійшло. При затриманні та вилученні у ОСОБА_6 предметів, зазначених у протоколі, були присутні поняті.
Те, що в протоколі відсутні відомості про повідомлення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги про затримання ОСОБА_6 , не свідчить про незаконність самого затримання, про що правильно вказано слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі.
Твердження сторони захисту про недопустимість наявних у провадженні доказів є передчасними та мають перевірятися в ході досудового розслідування та судового розгляду у встановленому законом порядку та оцінюватись у сукупності з іншими доказами.
Доводи апелянта про подання клопотання не уповноваженими на те особами спростовуються матеріалами провадження.

Так, клопотання подано слідчим ОСОБА_9 та погоджено прокурором ОСОБА_7 , відомості про яких містяться в Єдиному реєстрі досудових розслідувань.
Більш того, в матеріалах, доданих до клопотання, міститься копія доручення т.в.о. начальника СВ групі слідчих (в т.ч. і слідчому ОСОБА_9 ) на проведення досудового розслідування.
Згідно з постановою заступника керівника Токмацької місцевої прокуратури від 08 березня 2020 року (завірена копія якої також міститься в матеріалах, доданих до клопотання), прокурор ОСОБА_7 входить до групи прокурорів у даному провадженні.
Недоліки в оформленні копій вказаних документів, на думку колегії суддів, не свідчать про недостовірність відомостей, в них викладених.
Твердження захисника в апеляційній скарзі про невідповідність клопотання слідчого вимогам ст.184 КПК України, є безпідставними, оскільки вказане клопотання належним чином вмотивоване та містить всі необхідні відомості, передбачені зазначеною статтею.
Згідно з наданими стороною захисту при апеляційному розгляді відомостями, підозрюваний ОСОБА_6 працює та позитивно характеризується як за місцем роботи так і за місцем проживання.
Проте, на думку колегії суддів, вказані обставини не спростовують висновків слідчого судді ані щодо наявності обґрунтованої підозри, ані щодо наявності ризиків, вказаних у клопотанні, запобігти яким неможливо без застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Свої висновки слідчий суддя в зазначеній частині належним чином вмотивував, а доводи захисника в апеляційній скарзі про протилежне суперечать змісту оскаржуваної ухвали.
Отже, підстав для задоволення поданої апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.
Керуючись ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 10 березня 2020 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Новомиколаївського відділення поліції Пологівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_9 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 з визначенням розміру застави у межах 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 105100 гривень з покладенням певних обов`язків, та у задоволенні скарги захисника ОСОБА_8 на незаконне затримання відмовлено, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4