Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/34/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 186 (82, 86-1, 141) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2020 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відео конференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0002253 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 липня 2019 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Знам`янка, Кіровоградської області, громадянин України, з середньою освітою (9 класів), працюючого пресувальником Цегляного заводу м.Знам`янка, офіційно не одруженого, не маючого утриманців, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України не маючого судимості,
визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави понесені процесуальні витрати в сумі 170 (сто сімдесят) грн. 00 коп.
Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази,

ВСТАНОВИВ:
Згідно з вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, поєднаний з проникненням у інше приміщення, за наступних обставин.

11 грудня 2018 року, приблизно о 11.50 годині, ОСОБА_8 знаходився поряд із домоволодінням, розташованим за адресою АДРЕСА_2 , де у нього раптово виник умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднану з проникненням у інше приміщення, а саме на крадіжку належних ОСОБА_10 листів металу з господарського приміщення, розташованого на території домоволодіння за вказаною адресою.

Реалізуючи вказаний умисел, діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих спонукань, в цілях власної наживи, ОСОБА_8 , через незачинену на запірний пристрій хвіртку, проник на територію двору домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_2 . Перебуваючи на території двору, ОСОБА_8 , скориставшись відсутністю воріт, проник до господарського приміщення, звідки таємно викрав належні ОСОБА_10 чотири металевих листа, вартістю 73 грн. 45 коп. кожен, загальною вартістю 293 грн. 80 коп. Під час того, як ОСОБА_8 проходив з викраденими металевими листами по території двору домоволодіння, він був помічений власницею домоволодіння ОСОБА_10 , яка, зрозумівши, що ОСОБА_8 скоїв злочин, почала про це голосно кричати та, перебуваючи на території домоволодіння, намагалась завадити вчиненню злочину та забрати, належні їй, металеві листи, які ОСОБА_8 вже встиг перекинути через паркан домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

В цей час, у ОСОБА_8 , який усвідомив, що його протиправні дії викриті власницею домоволодіння, виник умисел на відкрите викрадення вищевказаних металевих листів. Реалізуючи даний умисел, з метою подолання спроб ОСОБА_10 завадити вчиненню ним злочину, ОСОБА_8 наніс останній один удар долонею правої руки в область обличчя, чим подолав чинений нею опір. Від отриманого удару ОСОБА_10 впала на землю та усвідомивши, що в разі продовження нею будь-яких дій, з метою завадити ОСОБА_8 вчиняти злочин, до неї може бути застосоване більше фізичне насильство, перестала чинити опір.

Після чого, ОСОБА_8 відкрито викрав, за вищевказаних обставин, належні ОСОБА_10 , чотири металеві листи, з місця скоєння злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 293 грн. 80 коп.

Прокурор в апеляційній скарзі, не оспорюючи фактичних обставин справи, кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеності його вини у скоєнні злочину, викладеному у оскаржуваному вироку, вважає, що вирок суду є незаконним через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

За наслідком розгляду апеляційної скарги, прокурор просить, вирок стосовно ОСОБА_8 скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого у наслідок його м`якості. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні та призначити покарання за ч.3 ст.186 КК України - у виді 6 років позбавлення волі. В решті вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16.07.2019 року залишити без змін.

Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі строком на 5 років хоча й зазначив, але не в повному обсязі врахував обставини вчинення кримінального правопорушення та особу обвинуваченого.

Так, судом у вироку належним чином не мотивовано прийняття рішення про застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 саме вказаної міри покарання.

Прокурор зазначає, що вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України не є випадковістю або збігом обставин, а є наслідком образу його життя, оскільки вказана особа офіційно не працює, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, хоча вважається таким, що не має судимості, вчинив дане кримінальне правопорушення через незначний проміжок часу після закінчення іспитового строку.

Також, суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що ОСОБА_8 вину свою у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав частково та з метою уникнення кримінальної відповідальності надавав покази, які не відповідають встановленим органом досудового розслідування та судом фактичним обставинам справи.

Крім того, належним чином не взято до уваги те, що вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого передбачене покарання у виді 8 років позбавлення волі.

За таких обставин судом без достатніх на те підстав застосовано до обвинуваченого ОСОБА_8 занадто м`яке покарання, тим самим залишено поза увагою вимоги п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання».

На переконання прокурора при призначенні ОСОБА_8 покарання у виді 5 років позбавлення волі судом призначено покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого унаслідок м`якості.

З урахуванням вищевикладеного прокурор вважає, що відсутні підстави для застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 вказаної міри покарання за вчинений ним злочин, а тому достатнім для виправлення та попередження вчинення нових злочинів ОСОБА_8 за ч.3 ст.186 КК України буде покарання у виді 6 років позбавлення волі.

Захисник адвокат ОСОБА_7 , в своїй апеляційній скарзі просить вирок стосовно ОСОБА_8 змінити в частині призначеного покарання, пом`якшивши йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що вона, як захисник, так і обвинувачений ОСОБА_8 не згодні з даним вироком суду через його суворість.

Захисник вважає, що покарання, хоч і не виходить за межі, встановленої ч. 3 ст. 186 КК України, але за своїм розміром є явно несправедливим через суворість.

Зазначає, що ОСОБА_8 свою вину визнав в скоєному ним злочині, щиро розкаявся, сприяв слідству, цивільний позов потерпілою не заявлявся. Отже, наявні підстави для призначення більш м`якого покарання.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та просила її задовольнити, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, обвинуваченого та в його інтересах захисника адвоката, які підтримали доводи апеляційної скарги сторони захисту та просили пом`якшити призначене судом першої інстанції обвинуваченому покарання, а апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України за фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції, а також правильність кваліфікації його дій за цим законом жодним учасником судового розгляду не оспорюються, а тому відповідно до ст. 404 КПК України колегією суддів не переглядаються.

На підставі оцінки й аналізу наведених у вироку доказів, суд обґрунтовано визнав винним ОСОБА_8 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та правильно кваліфікував його дії за ч. 3 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, поєднане з проникненням у інше приміщення.

Доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного судом першої інстанції ОСОБА_8 покарання тяжкості кримінального правопорушення та даним про його особу внаслідок м`якості, колегія суддів вважає безпідставними, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суду необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, індивідуалізації. Для його вибору суд повинен врахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що вливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші обставини, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого.

Як вбачається з вироку, при вирішенні питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції у повній мірі дотримався вимог зазначеного закону.

Зокрема, судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому враховано характер і ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких, дані про особу обвинуваченого, який вважається таким, що не має судимості, займається суспільно-корисною працею, характеризується позитивно за місцем проживання. Врахована досудова доповідь відносно ОСОБА_8 , згідно якої, застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи, з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_8 , судом першої інстанції не встановлено.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виправлення ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та призначив йому покарання в межах санкції ч. 3 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки з його реальним відбуванням.

За таких обставин, призначене судом першої інстанції покарання, на переконання колегії суддів, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень і відповідає меті покарання визначеній у ст. 50 КК України. Підстав вважати таке покарання явно несправедливим внаслідок м`якості, як про це зазначено в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів не знаходить.

Крім того, на переконання колегії суддів доводи прокурора про те, що ОСОБА_8 вчинив даний злочин через незначний проміжок часу після закінчення іспитового строку за попереднім вироком, не може враховуватися при призначенні покарання.

Так, припинення судимості анулює всі кримінально-правові та загально правові наслідки засудження та призначення покарання. Особа, судимість якої погашена або знята, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання не відбувала. Вона не зобов`язана будь-де вказувати про вчинення нею в минулому злочину та призначення за нього покарання, не повинна відчувати жодних негативних наслідків колишньої судимості. Врахування погашеної чи знятої судимості при вирішенні будь-яких питань, у т.ч. і при характеристиці особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості і є неприпустимим.

Перевіркою доводів апеляційної скарги прокурора встановлено, що в апеляційній скарзі прокурор просить призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на один рік більше від того строку, який визначений судом першої інстанції, мотивуючи свої вимоги обставинами, які були належним чином враховані при призначенні покарання місцевим судом, а тому колегія суддів вважає непереконливими доводи прокурора щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Отже доводи апеляційної скарги прокурора, є такими, що не заслуговують на увагу, так як не підтверджені будь-якими доказами про те, що саме більший розмір даного виду покарання буде необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Враховуючи вищевикладене також, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду доводи апеляційної скарги захисника про суворість призначеного ОСОБА_8 покарання.

Так, доводи апеляційної скарги захисника з приводу того, що судом першої інстанції не враховано при призначенні обвинуваченому покарання того, що обвинувачений вину визнав в скоєному ним злочині, щиро розкаявся, сприяв слідству, колегією суддів розцінюються як такі, що суперечать матеріалам кримінального провадження, оскільки вказані обставини в суді першої інстанції встановлені не були, а стороною захисту даний висновок суду першої інстанції не було поставлено під сумнів.

Також, те, що потерпіла у кримінальному провадженні не зверталася з цивільним позовом до обвинуваченого ОСОБА_8 не може бути підставою для пом`якшення останньому призначеного покарання, оскільки дана обставина не є такою, що пом`якшує покарання та такою, яка істотно знижує ступінь вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що обвинуваченому ОСОБА_8 судом першої інстанції призначено покарання відповідно до вимог ст. 65 КК України, яке за своїм видом і розміром, необхідне і достатнє для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, а також відповідає меті покарання, визначеній у ст. 50 КК України. Підстав вважати покарання призначене ОСОБА_8 несправедливим внаслідок суворості, а також підстав для його посилення чи пом`якшення, як про те просять апелянти, колегія суддів не вбачає.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є підставою для скасування рішення суду першої інстанції стосовно ОСОБА_8 під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено.

За викладених обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення поданих апеляційних скарг прокурора та захисника ОСОБА_7 , а вирок суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 376 ч.2, 404, 405, 407, 418, 419, КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 липня 2019 року, стосовно ОСОБА_8 , - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4