Справа № 303/7453/19
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.02.2020 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді судове провадження №11-сс/4806/82/20 за апеляційною скаргою прокурора Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.01.2020.
Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Мукачівського РВП Мукачівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_8 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Веряця Виноградівського району Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, не одруженого, не працюючого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
Цією ж ухвалою слідчого судді підозрюваному ОСОБА_6 змінено запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту без застосування електронного засобу контролю на строк по 16.02.2010 включно. На вказаний строк також покладено на ОСОБА_6 обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора та суду за кожною вимогою; цілодобово не залишати житло за адресою АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора, суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.
Клопотання подане до суду слідчий обґрунтував тим, що 17. 11. 2019 близько 01 год. ОСОБА_6 , керуючи в стані алкогольного сп`яніння автомобілем марки «Volkswagen Golf», державний номерний знак НОМЕР_1 , 1998 року випуску, синього кольору, який згідно свідоцтва про реєстрацію належить ОСОБА_10 , рухаючись по вул. Автомобілістів в с. Клячаново, Мукачівського району, біля АЗС «SHELL», в напрямку автодороги Київ Чоп, не забезпечивши безпеку дорожнього руху, виїхав за межі проїзної частини, де допустив зіткнення з бордюром зеленої зони, у зв`язку з чим автомобіль перекинувся та зупинився в кюветі автодороги М-06 «Київ-Чоп» 774 км +89 м. Внаслідок вищевказаної ДТП, пасажирка яка перебувала на передньому пасажирському сидінні ОСОБА_11 отримала травми не сумісні з життям та померла на місці ДТП.

-2-

Відомості про кримінальне правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 214 КПК України, відповідно до вимог ч. ч. 1, 4 ст. 214 КПК України внесено слідчим СВ Мукачівського РВП Мукачівського ВП ГУ НП в Закарпатській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09. 08. 2019 за № 0001296 за ознаками ч. 2 ст. 286 КК України. 17. 11. 2019 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, за яке може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Ухвалою слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18. 11. 2019 до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 16. 01. 2020 включно.
Постановою керівника Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_12 від 10. 01. 2020 продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001296 до 03(трьох) місяців, тобто до 17. 02. 2020.
Необхідність у продовженні підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий обґрунтував тим, що на даний час ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України своєї актуальності не втратили, а також існуванням обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання підозрюваного під вартою у зв`язку з відсутністю висновків судово-медичної експертизи ОСОБА_11 , судової авто-технічної експертизи технічного стану автомобіля та судової авто-технічної експертизи, які не були проведені в межах строку досудового розслідування, через об`єктивні причини. Окрім того, в ході досудового розслідування кримінального провадження необхідно оголосити ОСОБА_6 змінену підозру, допитати його як підозрюваного та забезпечити виконання вимог ч. ч. 3, 4 ст. 290 КПК України.
Відмовляючи в задоволенні клопотання, слідчий суддя послався на доведення слідчим та прокурор наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за вчинення якого може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого та, відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України, встановив наявність ризику, передбаченого у п. 1 ст. 177 КПК України, - переховування ОСОБА_6 від органів досудового розслідування та/або суду зважаючи на вид та розмір покарання, який йому загрожує у разі доведеності його вини . Разом з тим, слідчий суддя зазначив, що матеріалами клопотання не доведено наявність ризиків, передбачених п. п. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: незаконного впливу на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінальне правопорушення, що свідчить про те, що заявлені ризики, які слугували підставою для обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, станом на час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою зменшилися. З врахуванням сукупності викладених висновків, а також даних про особу підозрюваного ОСОБА_6 , який раніше не судимий, має постійне місце проживання, не працює, брав участь в Антитерористичній операцій на території Луганської області, характеризується позитивно, є студентом 5 курсу Львівського державного університету внутрішніх справ, а тому має право на освіту, передбачене ст. 53 Конституції України, слідчий суддя прийшов до висновку, що матеріали клопотання не містять достатніх доказів, які б вказували на безумовну необхідність подальшого застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово без застосування електронних

-3-

засобів контролю, з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1, 2, 3 ч. 5 ст. 194 КПК України, буде достатнім для запобігання ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, реалізації підозрюваним права на освіту, передбаченого ст. 53 Конституції України, а також забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_6 ..
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді від 13.01.2020 та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 16. 02. 2020. В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає про незаконність, необґрунтованість ухвали слідчого судді. Вважає, що слідчий суддя безпідставно не взяв до уваги те, що підозрюваний ОСОБА_6 , розуміючи невідворотність призначення йому покарання терміном від 3 до 8 років за вчинений злочин, може переховуватись від слідства та суду, незаконно впливати на свідків, інших учасників кримінального правопорушення, продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Також прокурор вказує на безпідставне неврахування слідчим суддею змісту на п. 10 листа ВССУ № 511-559/0/4-13 від 04. 04. 2013 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» та суперечливі висновки прийнятого рішення, у зв`язку з тим, що встановивши ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування, слідчий суддя не поклав на підозрюваного обов`язок здати на зберігання свій паспорт для виїзду за кордон.

На апеляційну скаргу прокурора, захисник адвокат ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 подав заперечення, в якому вказує на законність та обгрунтованість ухвали слідчого судді від 13. 01. 2020 щодо ОСОБА_6 , яку просить залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення. Зазначає, що приймаючи оскаржуване рішення, слідчий суддя дотримався вимог ст. ст. 177-178, 197, 199 КПК України, ст. ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки в матеріалах клопотання відсутні підтверджуючі документи про існування зазначених слідчим ризиків. На його думку, слідчим суддею також обгрунтовано враховано виключно позитивні дані про особу підозрюваного ОСОБА_6 . Просить врахувати, що вчинений підозрюваним злочин характеризується необережною формою вини, а також те, що загибла ОСОБА_11 була нареченою ОСОБА_6 , що свідчить про втрату близької людини не тільки її рідними, а й підозрюваним. Зазначає, що в основу клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою покладено виключно тяжкість, вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, що не відповідає п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини та правовій позиції Європейського суду з прав людини, викладеній в п. 60 рішення у справі «Єлоєв проти України», про те, що після спливу певного проміжку часу, навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного. З врахуванням викладеного, захисник ОСОБА_7 стверджує, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту зможе забезпечити виконанню підозрюваним ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні та просить врахувати, що 31. 01. 2020 стороні захисту були відкриті матеріали кримінального провадження №0001296 від 17.11.2019, ОСОБА_6 було вручено обвинувальний у даному кримінальному провадженні, а кримінальне провадження щодо нього скеровано на розгляд до Мукачівського міськрайонного суду.

-4-

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, пояснення підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , які вважають ухвалу слідчого судді від 13. 01. 2020 законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, перевіривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, з таких підстав.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Ухвала слідчого судді про продовження строку тримання особи під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. ст. 177, 178,181, 183,199 КПК України.

Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання особи під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Слідчим суддею вірно встановлено, що в провадженні СВ Мукачівського РВП Мукачівського ВП ГУ НП в Закарпатській області перебувають матеріали досудового розслідування №0001296 від 17. 11. 2019 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

17. 11. 2019 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

18. 11. 2019 ухвалою слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду щодо підозрюваного ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 16. 01. 2020.

Постановою керівника Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_13 від 10. 01. 2020 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001296 від 09.08.2019 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, продовжено до трьох місяців, тобто до 17. 02. 2020.

Відповідно до вимог п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого відправосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Згідно зі ст. ст. 131, 132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За змістом ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим видом запобіжних заходів і повинен застосовуватись лише тоді, коли прокурор доведе, що інший запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного.

-5-

У відповідності до положень ч.3 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п.1 та п.2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений в клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч.5 цієї статі, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, слідчий суддя розглянув клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 у відповідності із вимогами ст. 199 КПК України, а ухвала слідчого судді відповідає вимогам ст. 194 КПК України.

Частиною 5 статті 199 КПК України регламентовано, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді встановлено, що слідчий суддя, при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 дотримався вказаних вимог закону та обґрунтовано зазначив про те, що в судовому засіданні а ні слідчим, а ні прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених п .п 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, незаконно впливу підозрюваним ОСОБА_6 на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні та вчинення ним іншого кримінального правопорушення, що свідчить про те, що ризики, які слугували підставою для обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, станом на час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою, зменшилися.

На переконання колегії суддів, зазначені висновки слідчого судді не суперечать положенням Європейської Конвенції з прав людини. Зокрема, у справі «Бойченко проти Молдови» (Boicenco v Moldova), 41088/05 від 11.07.2006 щодо обов`язковості наведення конкретних мотивів Європейський суд з прав людини констатував порушення п. 3 ст. 5 Конвенції вказавши, що суди, ухвалюючи рішення про тримання заявника під вартою, посилалися на відповідну норму закону, не вказуючи підстав, з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, ніби заявник може перешкоджати провадженню у справі, переховуватись від правосуддя або скоювати нові злочини.

В судовому засіданні апеляційного суду, прокурор також не надав жодного доказу на підтвердження існування зазначених в поданні слідчого ризиків, які б обґрунтовували необхідність продовження строку тримання під вартою та унеможливлювали застосування до підозрюваного ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.

Також колегія суддів приймає до уваги відсутність в матеріалах провадження даних про те, що обраний слідчим суддею запобіжний захід щодо ОСОБА_6 у вигляді домашнього арешту на даний час не забезпечує належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Доводи апеляційної скарги прокурора стосовно того, що слідчий суддя, відмовляючи у задоволенні клопотання про продовження строку щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не прийняв до уваги тяжкість кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_6 та покарання, яке він має понести у разі визнання його винним, висновків суду не спростовують.

-6-

Будь-яких інших обставин, які б виправдовували обмеження права підозрюваного на свободу та свідчили про недостатність застосування відносно нього обраного слідчим суддею запобіжного заходу в апеляційній скарзі не наведено.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги ту обставину, що під час апеляційного розгляду підозрюваний ОСОБА_6 кожного разу з`являвся в судові засідання, що свідчить про суттєве зменшення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які зазначені в клопотанні слідчого.

У п. 52 рішення Європейського суду з прав людини у справі Ливада проти України від 26.06. 2014 суд вказує, що аргументи за і проти звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному здійсненню провадження, не мають прийматися абстрактно (inabstracto), а повинні підтверджуватися фактичними доказами. Небезпека того, що обвинувачений буде переховуватися, не може оцінюватися виключно за ступенем тяжкості ймовірного покарання. Вона має оцінюватися з урахуванням низки інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або зробити її на стільки незначною, що вона не зможе обґрунтовувати досудове тримання під вартою. Така позиція є усталеною практикою ЄСПЛ ( рішення у справі "Доронін проти України", Осипенко проти України", Харченко проти України").
Інші доводи, на які послався в апеляційній скарзі прокурор, не можуть бути підставами для скасування судового рішення та прийняття нової ухвали про продовження строку щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки були враховані судом при прийнятті рішення, у зв`язку з чим до підозрюваного застосовано наступний за суворістю запобіжний захід, який, на думку колегії суддів, співмірний з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю злочину та його наслідками.

Колегія суддів погоджуються з таким рішенням слідчого судді та вважає, що орган досудового розслідування не зміг довести суду виняткових обставин, які б виправдовували подальше обмеження права підозрюваного на свободу та свідчили б про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Разом з тим, для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_6 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні, слідчий суддя обґрунтовано поклав на нього передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, обов`язки.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні ним кримінального правопорушення, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують тримання підозрюваного під домашнім арештом.

При прийнятті рішення колегія суддів враховує і те, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001296 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України скеровано до Мукачівського міськрайонного суду для розгляду по суті.
Будь-яких порушень норм КПК України під час розгляду клопотання слідчим суддею, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали, не встановлено.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону, та винесене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими слідчим суддею, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

-7-

При прийнятті рішення колегія суддів також, враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час апеляційного розгляду стороною обвинувачення не заявлялось клопотань щодо приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б могли вплинути на висновки суду; а також положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу прокурора Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13. 01. 2020, якою відмовлено в задоволенні клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , підозрюваного за ч. 2 ст. 286 КК України, та застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді :