11-кп/804/585/20
221/3437/17

11-кп/804/585/20
221/3437/17
Категорія ч. 1 ст. 115 КК України Головуючий у І інстанції: Папаценко П.І.
Доповідач: Топчій Т.В.

іменем У к р а ї н и
01 квітня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду у складі:
головуючого судді Топчій Т.В
суддів Свіягіної І.М., Куракової В.В.
секретаря Мацегори М.М.
за участю прокурора Сластіна М.
захисника Богатченко В.М.
В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини
В провадженні Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч.1 КК України.
Згідно обвинувального акту у цьому кримінальному провадженні, ОСОБА_1 , проходячи військову службу у військовій частині польова пошта А2802 на посаді старшого стрільця у військовому званні «матрос», 13.04.2017 року приблизно о 02.00год., знаходячись у стані алкогольного сп`яніння на території дачі у с. Водяне Волноваського району Донецької області, під час конфлікту, який виник на грунті особистих неприязних відносин, застосовуючи закріплену за ним вогнепальну зброю автомат АК-74 № НОМЕР_1 , вчинив умисне вбивство військовослужбовця цієї ж військової частини ОСОБА_2 , заподіявши останньому тілесні ушкодження, які утворилися від дії вогнепальних снарядів (куль), випущених внаслідок пострілів з вогнепальної зброї незадовго до настання смерті потерпілого та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя, які знаходяться в прямому наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_2 .
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25 лютого 2020 року ОСОБА_1 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів по 24 квітня 2020 року включно.
Узагальнені доводи апеляційної скарги і позиції учасників судового провадження
На вказану ухвалу надійшла апеляційна скарга захисника обвинуваченого адвоката Богатченко В.М. ,в якій вона просить оскаржувану ухвалу скасувати як незаконну та необґрунтовану.
Зазначає, що суд першої інстанції, обґрунтував своє рішення лише тим, що прокурором наведені ризики, передбачені ст.177 КПК України та не вказав, у чому полягає існування таких ризиків.
На думку захисту, ризик впливу на свідків не існує, оскільки свідки вже неодноразово допитані у залі суду, ризик уникнення правосуддя теж не існує, оскільки обвинувачений з першого засідання не визнає вину, а передбачене ч. 1 ст. 115 КК України покарання йому загрожує тільки у разі визнання його винним за пред`явленим обвинуваченням, якщо сторона обвинувачення доведе його вину. Захисник зазначає, що під вартою обвинувачений знаходиться з 2017 року, проте судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку, на що звертає увагу Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, а суд цих приписів не додержується.
Захисник звертає увагу, що суд першої інстанції при постановлені ухвали не врахував, що ОСОБА_1 одружений, має сім`ю, на теперішній час він вже не є військовослужбовцем, за місцем проживання характеризується позитивно, у нього на утриманні є матір похилого віку, яка хворіє на онкологічне захворювання, останнім часом стан її здоров`я різко погіршився, і 4 неповнолітніх дітей, які потребують батьківської уваги і опіки. Всі наведені чинники свідчать про те, що обвинувачений має відповідні важелі які б утримували його від протиправної поведінки та порушень процесуальної поведінки під час судового розгляду.
Крім того захисник зауважує, що прокурор жодного письмового клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою під час судового розгляду не подав, заявляв такі клопотання лише в усному порядку, не дотримуючись вимог КПК України.
Позиції учасників судового провадження
Захисник обвинуваченого Богатченко В.М. наполягала на задоволенні своїх вимог, просила оскаржувану ухвалу скасувати, прокурор в судовому засіданні просив залишити ухвалу суду без змін, вважав доцільним продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_1 .
Заслухавши доповідача, захисника, який просив задовольнити апеляційні вимоги у повному обсязі, думку прокурора, який не визнав апеляційної скарги, вважав ухвалу суду першої інстанції від 25.02.2020 року законною і обґрунтованою, перевіривши надані матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви суду
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Вирішуючи питання за апеляційними вимогами захисника стосовно доцільності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_1 , оскільки останній з 2017 року перебуває під вартою, то колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який в своїй ухвалі в повній мірі обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, пославшись також і на практику ЄСПЛ.
Відповідно до вимог статті 331 КПК України, під час судового розгляду суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно положень ст. ст. 194, 199 КПК продовжуючи строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.4) те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
Обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_1 за ст. 115 ч.1 КК України із зібраними у кримінальному провадженні доказами переданий до Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області, судове провадження триває.
Відповідно до ч.2 ст.8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Окрім цього, відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя.
При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій її переслідують та міжнародними контактами. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
У даному випадку, на думку колегії суддів, продовжують існувати ризики, а саме: можливість незаконного впливу на інших учасників судового провадження, ухилення від суду, перешкоджання встановленню істини по даному провадженню, з урахуванням того, що ОСОБА_1 за його волевиявленням тільки при завершенні судового розгляду у кримінальному провадженні бажав дати покази щодо своєї невинуватості у вчиненні злочину, передбаченого ст.115 ч.1 КК України, висунувши конкретні версії з цього приводу, що може спонукати суд у проведенні певних процесуальних дій.
Ухвалою від 11.12.2019 року у даному кримінальному провадженні призначено судову медико-криміналістичну експертизу, проведення якої доручено експертам КЗ Дніпропетровського обласного бюро судово-медичної експертизи Дніпропетровської обласної ради, яка до теперішнього часу не проведена та її висновки не спрямовані до суду. Висновки експертизи мають суттєве значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні, таким чином, на думку колегія суддів, суд прийшов до правильного висновку, що існують ризики незаконного впливу на експертів, ухилення від суду, перешкоджання встановленню істини у цьому провадженні.
Крім того, колегія суддів вирішуючи питання за апеляційними вимогами захисту безумовно враховує, що ОСОБА_1 будучі військовослужбовцем має навички користування зброєю та ведення бойових дій, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти життя людини під час несення військової служби з застосуванням вогнепальної зброї, що значно підвищує ризики в його поведінці та вирогідность протиправної спрямованості його дії.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_1 і виключити ризики, пов`язані із звільненням його з під варти.
Зазначені захисником обвинуваченого в апеляційній скарзі і при апеляційному розгляді обставини, що ОСОБА_1 має постійне місце реєстрації і проживання, позитивні характеристики, що на його утриманні знаходяться четверо дітей, двоє із яких неповнолітні, 2008 та 2012 років народження, матір похилого віку, хвора на онкологічне захворювання, не можуть вплинути на прийняття іншого рішення по справі, оскільки істотно не знижують перелічених ризиків.
Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про порушення процедури подачі письмового клопотання прокурором про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_1 є необґрунтованими з наступних підстав.
Дійсно, згідно ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених главою 18 цього Кодексу. Проте, норма ст. 331 ч.2 КПК України є бланкетною, з посиланням на главу 18 цього кодексу, яка регламентує процедурне питання щодо порядку обрання запобіжного заходу, в той час як зі змісту матеріалів провадження та змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що відносно обвинуваченого ОСОБА_1 під час судового розгляду відбувалась процедура продовження запобіжного заходу, оскільки дане судове провадження перебуває на розгляді в суді першої інстанції. Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника в цій частині колегія суддів вважає необґрунтованими.
Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції ухвалено законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування або зміни ухвали у цьому провадженні колегією суддів не встановлено. Отже, апеляційні вимоги захисника обвинуваченого є необґрунтованими такими що не підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката Богатченко В.М. - залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25 лютого 2020 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч.1 КК України - залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
Топчій Т.В. Куракова В.В. Свіягіна І.М.