КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,
за участю
представника власника майна ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 , в інтересах власника майна ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 09 липня 2019 року,
ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого СВ Святошинського УН ГУНП у м. Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором прокуратури Святошинського району м. Києва ОСОБА_9 та накладено арешт на майно, а саме: на автомобіль марки «Land Rover», моделі «Range Rover Універсал-В», 2016 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_1 , з реєстраційним номером НОМЕР_2 , із тимчасовим позбавленням права використовувати майно, розпоряджатись будь-яким чином та відчужувати його.

Як вбачається з ухвали, слідчий суддя прийшов до висновку про наявність правових підстав для накладення арешту на вказаний автомобіль.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді представник власника майна ОСОБА_6 , в інтересах власника майна ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно, а саме, на автомобіль марки «Land Rover», моделі «Range Rover Універсал-В», 2016 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_1 відмовити.
Щодо строку апеляційного оскарження представник зазначає що ухвалу слідчого судді від 09 липня 2019 року було постановлено за відсутності особи, яка її оскаржує, а копія оскаржуваної ухвали не направлялась та не отримувалась ані власником автомобіля, ані його захисником, відтак, на його думку строк на апеляційнеоскарження слід поновити.

Представник зазначає, що не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Звертає увагу суду, що ОСОБА_7 є добросовісним набувачем, право власності на автомобіль марки «Land Rover», моделі «Range Rover Універсал-В», 2016 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_1 у ОСОБА_7 виникло на законній підставі. А саме, 15 травня 2019 року вищезазначений автомобіль придбано ОСОБА_7 у ТОВ «ПРОГРЕС АВТОТРЕЙД КИЇВ» на підставі договору купівлі-продажу № 6200/19/008881. Відповідно до даного договору ТОВ «ПРОГРЕС АВТОТРЕЙД КИЇВ» (Продавець) є комісіонером та діє у відповідності до постанови КМУ № 1200 від 11.11.2009 р. та на підставі укладеного з власником транспортного засобу - ОСОБА_10 договору комісії № 6200/19/008881 від 15.05.2019 року.

Станом на час укладення договору комісії та укладення договору купівлі-продажу автомобіль належав ОСОБА_10 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.
При укладені договору купівлі-продажу ОСОБА_7 були надані всі необхідні документи, які підтверджували повноваження ТОВ «ПРОГРЕС АВТОТРЕЙД КИЇВ» на укладення даного договору, тому даний автомобіль набутий останнім на законній підставі, а отже, ОСОБА_7 є добросовісним набувачем.

Крім того, як зазначає представник, автомобіль, вказаний «Land Rover», не може бути речовим доказом у відповідності до вимог ст. 98 КПК України, оскільки не є знаряддямвчинення кримінального правопорушення, не містить слідів або інших відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, не є об`єктом кримінально протиправних дій.
Апелянт стверджує, що слідчим суддею в ухвалі про накладення арешту взагалі не вказано підставу застосування арешту майна, що є порушенням норм чинного КПК України.
В судове засідання прокурор не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений завчасно та належним чином, що дає суду апеляційної інстанції підстави розглядати справу у його відсутність.
Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обсязі, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, а апеляційна скарга - задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Враховуючи, що ухвалу слідчого судді від 09 липня 2019 року було постановлено за відсутності особи, яка її оскаржує, а копія оскаржуваної ухвали не направлялась та не отримувалась ані власником автомобіля, ані його представником, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження має бути поновлений, оскільки він був пропущений з поважних причин.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляючи ухвалу має зазначити перелік майна, яке підлягає арешту.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак, зазначених вимог закону слідчий суддя та слідчий, який звернувся з клопотанням, не дотрималися.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів, у провадженні СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004427 від 21 червня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 15 травня 2019 року ОСОБА_7 , зловживаючи довірою, шахрайським шляхом заволодів чужим майном, яке належить ОСОБА_11 , а саме автомобілем марки «Land Rover», моделі «Range Rover Універсал-В», 2016 року випуску, чорного кольору, з реєстраційним номером НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 .

09 липня 2020 року старший слідчий СВ Святошинського УН ГУНП у м. Києві ОСОБА_8 , за погодженням з прокурором прокуратури Святошинського району м. Києва ОСОБА_9 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме на автомобіль марки «Land Rover», моделі «Range Rover Універсал-В», 2016 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_1 , з реєстраційним номером НОМЕР_2 , із тимчасовим позбавленням права використовувати майно, розпоряджатись будь-яким чином та відчужувати його.
Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 09 липня 2019 року клопотання слідчого про арешт майна було задоволено.

Разом з тим, дослідивши обставини провадження, слідчий суддя, як вважає колегія суддів, дійшов до помилкового висновку про наявність достатніх підстав для накладення арешту на майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

При цьому, слідчий суддя вказаної норми закону не дотримався, оскільки не перевірив мету та правові підстави для накладення арешту на майно, які були зазначені у клопотанні слідчого, погодженого прокурором, забезпечення можливого заявленого цивільного позову та виконання вироку суду в частині конфіскації майна, котрі відповідно до вимог ч.ч.5,6 ст.170 КК України можуть бути застосовані лише щодо майна підозрюваного, обвинуваченого.

Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_7 в кримінальному провадженні №0004427 від 21 червня 2019 року,станом на час розгляду клопотання слідчим суддею, не було повідомлено про підозру, а отже не було і правових підстав для накладення арешту на майно, зазначених у клопотанні.

Щодо інших підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України для арешту майна, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів, в клопотанні про арешт майна не йшлося, у зв`язку з чим, слідчим суддею не дано належну оцінку тому, що клопотання слідчого про арешт майна не відповідає вимогам ст. 171 КПК України.

З матеріалів справи вбачається, що власник майна ОСОБА_7 , придбав вказаний автомобіль у ТОВ «ПРОГРЕС АВТОТРЕЙД КИЇВ» на підставі договору купівлі-продажу № 6200/19/008881. Відповідно до даного договору ТОВ «ПРОГРЕС АВТОТРЕЙД КИЇВ» (Продавець) є комісіонером та діє у відповідності до постанови КМУ № 1200 від 11.11.2009 р. та на підставі укладеного з власником транспортного засобу - ОСОБА_10 договору комісії № 6200/19/008881 від 15.05.2019 року (а.с. 99-104).

Таким чином, при укладені договору купівлі-продажу ОСОБА_7 були надані всі необхідні документи, які підтверджували повноваження ТОВ «ПРОГРЕС АВТОТРЕЙД КИЇВ» на укладення даного договору, тому даний автомобіль набутий останнім на законній підставі, а отже, ОСОБА_7 є добросовісним набувачем.

Відповідно до вимог ч.10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Слідчий до свого клопотання хоча і долучив постанову про визнання вказаного майна речовим доказом від 21 червня 2019 року, однак такої мети у клопотанні не вказав, як не вказав про мету - забезпечення збереження речових доказів в ухвалі і слідчий суддя.

Отже, як встановлено колегією суддів, надані матеріали клопотання не містять процесуальних документів, що підтверджують належність ОСОБА_7 до категорії осіб, вказаних в ст. 170 КПК України в якості власника майна, на яке може бути накладено арешт.

З огляду на вказане, правові підстави з яких слідчий просить накласти арешт на майно, є такими, що не співвідносяться з матеріалами справи, і жодна з них, які лише формально перелічені у клопотанні слідчого, не може бути застосована при вирішенні питання про накладення арешту на майно, а тому слідчий суддя необґрунтовано наклав арешт на майно, без обґрунтування мети та правових підстав, як це передбачено ч. 2 ст. 171 КПК України.

З урахуванням зазначеного, а саме того, що за матеріалами клопотання неможливо чітко встановити, що існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що майно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна, апеляційний суд вважає, що у даному кримінальному провадженні слідчий не довів необхідності у накладенні арешту на вказане майно, що відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України мало стати підставою для відмови у задоволенні клопотання, однак безпідставно не було зроблено слідчим суддею.

На підставі викладених обставин, які свідчать про однобічність і необ`єктивність судового розгляду, істотне порушення вимог КПК України, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання слідчого, як такого, що внесено до суду з порушенням вимог КПК України та за недоведеності необхідності арешту майна, який, при викладених у клопотанні обставинах, явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 307, 309, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Поновити представнику власника майна ОСОБА_6 , в інтересах власника майна ОСОБА_7 , строк на апеляційне оскарження ухвалислідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 09 липня 2019 року.

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 , в інтересах власника майна ОСОБА_7 , - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 09 липня 2019 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого СВ Святошинського УН ГУНП у м. Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором прокуратури Святошинського району м. Києва ОСОБА_9 ,та накладено арешт на майно, а саме: на автомобіль марки «Land Rover», моделі «Range Rover Універсал-В», 2016 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_1 , з реєстраційним номером НОМЕР_2 , із тимчасовим позбавленням права використовувати майно, розпоряджатись будь-яким чином та відчужувати його - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Святошинського УН ГУНП у м. Києві ОСОБА_8 , погодженого прокурором прокуратури Святошинського району м. Києва ОСОБА_9 , про накладення арешт на майно, а саме: на автомобіль марки «Land Rover», моделі «Range Rover Універсал-В», 2016 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_1 , з реєстраційним номером НОМЕР_2 , із тимчасовим позбавленням права використовувати майно, розпоряджатись будь-яким чином та відчужувати його відмовити.
Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

_______________ _______________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/968/2020
Категорія: ст. 171 КПК України
Слідчий суддя у суді першої інстанції ОСОБА_12
Доповідач в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1