Суддя ОСОБА_1
Справа № 644/3460/19
Провадження № 1-кп/644/182/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2020 року Орджонікідзевський районний суду міста Харкова у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарях судових засідань: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
за участю:

прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,
захисників-адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Орджонікідзевського районного суду міста Харкова обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000746 від 17.03.2019 року, що надійшов від першого заступника керівника Харківської місцевої прокуратури № 3 радника юстиції ОСОБА_12 , затверджений прокурором Харківської місцевої прокуратури № 3 юристом 1 класу ОСОБА_7 , щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроджеого м. Харкова, громадянина України, освіта середня, перебуває у цивільному шлюбі і має на утриманні двох малолітніх дітей ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_3 , працює комірником на приватному підприємстві, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , такого що фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-26.02.1991 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 140 КК України до 3 років 11 місяців 1 день позбавлення волі;

-14.05.1996 року Харківським районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 86, ч. 3 ст. 215-3, ч. 1 ст. 196-1, ст. 42 КК України до 7 років позбавлення волі;

-18.03.2005 року Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 121, ст. 70 КК України до 8 років позбавлення волі, звільненого по відбуттю строку покарання,

за обвинуваченням у вчинені кримінального правопорушеня-злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, -

встановив
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , умисно наніс потерпілому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, за таких обставин:

17 березня 2020 року, близько 20 години 30 хвилин, ОСОБА_9 , знаходячись на загальному коридорі гуртожитку, розташованого в АДРЕСА_3 , де перебував у гостях у свого знайомого і у кімнаті знайомого розпивали спиртні напої разом ще з двома малознайомими дівчатами, - став руками утримувати дівчину яка хотіла від них піти. В цей час на загальному коридорі сидів потерпілий ОСОБА_8 палив сигарету (курив) і одночасно дивився по мобільному телефону марки IPhone 7 32Gb, що є його власністю, інформацію. Потерпілий ОСОБА_8 зробив зауваження обвинуваченому ОСОБА_9 щоб той відпустив дівчину, у відповідь на таке зауваження ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного спяніння, реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на умисне заподіяння тілесних ушкоджень - наніс удар кулаком в обличчя потерпілому, який припав на верхню губу ОСОБА_8 , і той упав на підлогу, на деякий час втративши свідомість, спричинив таким чином потерпілому ОСОБА_8 забійно-рвану рану верхньої губи. Потерпілий перебував на стаціонарному лікуванні.
Згідно висновку судово-медичної експертизи №09/1049-С/2019 від 25.03.2019 року, потерпілому ОСОБА_8 , було спричинене тілесне ушкодження у вигляді забійної рваної рани на голові, яка виникла від ударної дії тупого твердого предмета. По ступеню тяжкості - це легке тілесне ушкодження, що спричинило за собою короткочасний розлад здоровя тривалістю понад 6-ть днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня).

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 винуватим себе у вчиненні злочину, інкримінованого йому Прокурором, визнав частково. Визнав фактичні обставини спричинення потерпілому тілесного ушкодження саме ним, однак не погоджувався із винуватістю у скоєнні інкримінованого злочину за ч. 2 ст. 187 КК Україниу. Посилався на неправильну кваліфікацію діяння. Показав у судовому засіданні, що 17 березня 2020 року, близько 20:30 знаходився у свого знайомого ОСОБА_15 за адресою: АДРЕСА_3 , разом ще з двома дівчатами. Розпивали спиртні напої. Знайомий виходив з кімнати і повернувся побитим. Коли з кімнати стала виходити дівчина, то він, ОСОБА_9 , вийшов за нею на загальний коридор і намагався повернути до кімнати, затягував її руками. На загальному коридорі гуртожитку в цей час сидів та викурював сигарету незнайомий хлопець. Цей хлопець, як потім стало відомо його прізвище ОСОБА_8 , зробив зауваження ОСОБА_9 щоб останній не чіпав дівчину, щоб не тягнув її, щоб залишив дівчину упокої. Далі пояснив, що зауваження потерпілого викликало у нього, ОСОБА_9 , обурення, гнів у результаті якого він підбіг до потерпілого ОСОБА_8 і з силою вдарив його в обличчя рукою в якійі був мобільний телефон. ОСОБА_8 від удару упав на підлогу, а він, ОСОБА_9 , підхватив з полу мобільний телефон і побіг на вулицю. Сів на лавці біля під`їзду. Через деякий час підїхала поліція, побачивши її побіг від під`їзду, бо боявся «розборок» із-за того, що товариша хтось побив. Коли працівники поліції його наздогнали і запитали за мобільний телефон, то він показав два телефони. Один з телефорнів вияввся власністю ОСОБА_8 . Ще один телефон, що належва йому ОСОБА_9 , хтось приніс і запитав, чи це його, ОСОБА_9 , телефон. Це був його, ОСОБА_9 , другий телефон, при ньому було два мобільних телефони що є його власністю. Пояснив, що сталося недорозуміння з приводу телефону: він підібрав з підлоги загального коридору мобільний телефон, розуміючи що у нього, ОСОБА_9 , в момент коли бив кулаком потерпілого, випав телефон на підлогу, тому він його і підібрав. Його мобільні телефони за зовніщшнім сприйняттям одинакові.

Сказав, що наміру відібрати, забрати мобільний телефон у потерпілого не мав, а тільки із-за гніву на зауваження вдарив потерпілого. Пояснив, що він зразу ж передав поліції усі мобільні телефони - два, бо два мобільні телефони були його, ОСОБА_9 , власністю. Серед них був і помилково підібраний з підлоги телефон. Прохав звернути увагу на те, що його, ОСОБА_9 , другий телефон дійсно був не при ньому, бо хтось виніс телефон як стояли на вулиці з поліцією.

Сказав, що був у стані сильного алкогольного спяніння; що дуже розкаюється з приводу того, що не стримав себе і вдарив потерпілого, що повернув потерпілому вартість витрат на лікування у розмірі чотирьох тисяч гривень. Прохав суворо не карати, врахувати що працює і утримує двох малолітніх дітей та цивільну дружину, діти перебувають на обліку у лікарняному закладі і потребують постійного лікування.

Допитаний у судоваому засіданні потерпілий ОСОБА_8 , пояснив, що разом з матірю знімали кімнату у гуртожитку по АДРЕСА_3 , зараз працюють у м. Києві. 17 березня 2020 року, ввечері о 20:30 вийшов на загальний коридор покурити. Вийшов, присів запалив сигарету і в руці держав мобільний телефон дивився інформацію на ньому, коридор був поганно освітлений. В цей час на коридор вийшла якась дівчина і за нею чоловік, як потім з`ясувалося це був ОСОБА_9 . ОСОБА_9 тягнув дівчину руками, вони між собою сварилися. Він, ОСОБА_8 , вирішив заступитися за дівчину і зробив ОСОБА_9 зауваження, вимогливо. У відповідь на зауваження, ОСОБА_9 «пішов» до нього, потерпілого, і вдарив. Першим був удар. Від удару потерпілий впав на підлогу і на деякий час втратив свідомість. Чим вдарив, ногою чи рукою, потерпілий не памятає, сказав, що може ударив і телефоном. Коли прийшов до тями, то була кров, мама плакала поряд була мати, мобільного телефону в руках не було. Пояснив, що знаходився на стаціонарному лікуванні, вартість якого у розмірі 4-х тисяч гривень йому ОСОБА_9 повернув, претензій до ОСОБА_9 не має.

На запитання відповів, що на його, потерпілого, сприйняття ОСОБА_9 вдарив його не із-за телефону, а вдарив у відповідь на зауваження щодо неналежної поведінки до дівчини; що утративши свідомість він і не пам`ятає що сталося з його мобільним телефоном. На запитання після допиту свідка ОСОБА_16 , матері, відповів, що поліція сказала що треба писати заяву про скоєння злочину, а тільки після цього повернуть йому, потерпілому, телефон. Телефон повернув слідчий.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_17 пояснила, що 17.03.2019 року прийшли у гуртожиток з сином з роботи. Син вийшов на загальний коридор курити. Через деякийсь час вона почула крики, «грохот». Вибігла на коридор і побачила сина який лежить обличчям вниз і кров. ОСОБА_9 говорить: «Телефон» і бере телефон, але де саме він взяв телефон вона, свідок, не бачила.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_18 , поліцейський, показав, що 17.03.2020 року приїхали на виклик у гуртожиток по АДРЕСА_3 . Коли під`їжджали до гуртожитку, то який чоловік побіг за гаражі. Зупинилися біля підїзду і жінка кричала, що «ограбили», вихватили айфон. Далі пояснив, що побігли за чоловіком, настигли його і підійшли до під`їзду. Запропонували показати телефони, чоловік показав телефони і поклав у карман; викликали з райвідділу поліцію і вона розбиралася. На запитання відповів, що чоловік, який тікав- ОСОБА_9 , пояснив, що тікав бо боявся поліції; що хтось говорив про те, що ОСОБА_9 вдарив потерпілого і той впав, а як падав, то у потрпілого з рук випав телефон і цей телефон підібрав ОСОБА_9 .

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , поліцейські, кожний з них окремо - дали аналогічні показанння, показаннням ОСОБА_18 . На запитанння відповіли, що жінка кричала про те, що побив і вихватив телефон; зрозуміли, що саме ОСОБА_9 вихватив із рук потерпілого телефон.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_21 , пояснила, що вона проживає у кімнаті гуртожитку по АДРЕСА_3 . 17 березня 2020 року, ввечері вона вийшла на загальний коридор мити посуд, який вона винесла у мисці. Коли помила посуд і поверталася до кімнати, то побачила на коридорі перед собою як ОСОБА_9 , раніше вона його не знала він не проживав у гуртожитку, вдарив ногою потерпілого ОСОБА_22 в обличчя і схопив мобільний телефон і побіг. Вона, свідок, почала кричати про допомогу. Вибігла матір потерпілого і побігла за ОСОБА_9 та кричала щоб той повернув мобільний телефон. Пояснила, що потерпілий із матірью знімали кімнату у гуртожитку це спокійні, чемні люди.

На запитання відповіла: що загальний коридор має гарне освітлення, коридор довгий і на ньому розташовано декілька мість для приготування їжі і кранів з раковинами; що вона була в дальному місці коридору від потерпілого ОСОБА_8 ; що ні дівчини, ні ОСОБА_9 до того як останній вдарив і вихватив телефон ОСОБА_8 не бачила на коридорі; що конфлікту між потерпілим і обвинуваченим не було; що потерпілий є людиною яка не «збреше». Відповіла, що ОСОБА_9 не був нетверезим, але його очі вигляд були як в «неадекваті».

В судовому засіданні були досліджені наступні письмові докази, надані Прокурором:

-витяг з ЄРДР № 0000746 від 17.03.2019 року, за фабулою наступного змісту: «17.03.2020 року близько 20:30 годин, ОСОБА_9 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , вчинив напад на ОСОБА_8 , з метою заволодіння його майном, поєднане з насильством небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу та заволодів мобільним телефоном марки «Іphone», чим завдав останньому матеріальну шкоду та спричинив тілесні ушкодження, правова кваліфікація за ч. 1 ст. 187 КК України;
-згідно з протоколу огляду місця події від 17.03.2019 року, встановлено, що проведеним оглядом території буд. 1 вул. Біблика в м. Харкові, на асфальтному покритті поруч з лавкою знаходився мобільний телефон марки Lenovo K 33a42, чорного кольору з IMEI 1 НОМЕР_1 , IMEI 2 НОМЕР_2 . На зовнішній стороні телефону знаходиться чехол-накладка у вигляді зображення «Ельфова вежа». Задня частина телефону сірого кольору. Поруч із телефоном на лавці знаходися кабель USB чорного кольору та блок зарядного пристрою чорного кольору марки Xiаomi. Поруч із вказаними предметами знаходиться зв`язка ключів у кількості чотирьох та один цифровий ключ чорного кольору від домофону. Близько 100 метрів від вказаного під`їзду по вул. Біблика буд. № 1 знаходиться поруч із лавою чоловік, який на вимогу поліцейських представився як ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Під дублянкою чорна футболка, на правому плечі знаходилась барсетка чорного кольору, на момент огляду відділення відкриті. Права рука в області кісток у зовнішній стороні лодоні має плями бурого кольору та подряпини у вигляді пошкодження. На запитання слідчого чи є у ОСОБА_23 мобільний телефон, останній сказав, що в нього в кишені знаходиться телефон, який він добровільно дістав та надав мобільний телефон марки Xiаomi чорного кольору, другий мобільний телефон марки «Іphone 7»;

-заяву ОСОБА_9 від 17.03.2019 року про добровільну видачу слідчому мобільноготелефону марки «Іphone 7»;

-протоколом огляду предметів від 18.03.2019 року оглянуто мобільний телефон марки «Іphone 7» IMEI НОМЕР_3 в чохлі блакитного кольору, без видимих пошкоджень, справний;

-постанову про визнання речовими доказами від 18.03.2019 року - визнано речовим доказом мобільний телефон марки «Іphone 7 32Gb» IMEI НОМЕР_3 , чорного кольору та передано вказаний телефон на зберігання ОСОБА_8 ;

-протокол пред`явлення для впізнання за фотозйомками від 18.03.2019 року ОСОБА_8 ;

- протокол проведення слідчого експерименту від 20.03.2019 року та доданого до нього диску з відеозаписом слідчого експерименту, проведено слідчий експеримент з ОСОБА_8 ;

-протокол проведення слідчого експерименту від 28.04.2019 року та доданого до нього диску з відеозаписом слідчого експерименту, проведено слідчий експеримент з ОСОБА_24 ;

-висновк судово-товарознавчої експертизи від 26.03.2019 року № 1068/19 ринкова вартість мобільного телефону марки «Іphone 7 32Gb» придбаного 19.09.2018 року складає 13049.10 грн.;

-висновк експерта № 09/1049-С2019,- ОСОБА_8 отримав легкі тілесні ушкодження, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я.

Стороною захисту надано докази, що характеризують особу ОСОБА_9 : довідку і характеристику з місця роботи, копії медичних документів у підтвердження перебування дітей на обліку та копії свідоцтв про народження дітей.

Суд вважає, що дії обвинуваченого слід перекваліфікувати на ч.2 ст.125 КК України, оскільки він вчинив умисні дії, які виразились в умисному нанесенні потерпілому легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Вирішуючи питання про пред`явлене ОСОБА_9 обвинувачення за ч. 2 ст. 187 КК України, обвинувачення на яке було змінено прокурором з ч.1 ст.187 КК України, - суд враховує наступне.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_9 , після зміни обвинувачення з ч. 1 ст. 187 КК України, на ч.2 ст.187 КК України, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений особою яка раніше вчинила розбій.

Формулювання обвинувачення: 7.03.2019 близько 20:30 ОСОБА_9 знаходячись на загальному коридорі гуртожитку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу з корисливих мотивів, з метою наживи, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, у вигляді порушення суспільних відносин у сфері власності, а також спричинення шкоди здоров`ю потерпілого та бажаючи їх настання, побачивши в руках раніше не знайомого йому потерпілого ОСОБА_8 , мобільний телефон, підійшов до нього та в момент коли той нахилився до попільнички, що знаходилась на підлозі, щоб погасити цигарку, наніс йому 1 удар правою ногою в ділянку обличчя, який припав на верхню губу ОСОБА_8 , спричинивши таким чином згідно висновку судово-медичної експертизи №09/1049-С/2019 потерпілому тілесне ушкодження у вигляді забійної рани на голові, яка відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ти днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня), від чого останній упав на підлогу, після чого ОСОБА_9 вихопив з правої руки потерпілого мобільний телефон марки IPhone 7 32Gb, вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №1068/19 від 26.03.2019 - 13049,10 гривень та з місця скоєння злочину втік, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши своїми діями матеріальну шкоду потерпілому на вказану суму.
У ході судового розгляду кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_9 раніше був судимий: 14.05.1996 Харківським районним судом Харківської області за ч.2 ст. 86, ч.З ст. 215-3, ч.І ст. 196-1 (1960 року) до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років та 18.03.2005 Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.121, ч.І ст.122 КК України до 8 років позбавлення волі.
Так, ст. 86 КК України (1960 року) передбачала кримінальну відповідальність за вчинення розбійного нападу та відповідно до ст. 55 КК України (1960 року) - строки погашення судимості за вчинення вищезазначеного злочину складають 8 років з дня відбування покарання. Таким чином, станом на 17.03.2019 судимість за злочин, передбачений ч.2 ст. 86 КК України у ОСОБА_9 непогашена. Проте дії обвинуваченого кваліфіковані за ч.І ст. 187 КК України. Враховуючи вищевикладене вбачається, що дії обвинуваченого повинні бути кваліфіковані саме за ч,2 ст. 187 КК України, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений особою яка раніше вчинила розбій.
У зв`язку з викладеним, керуючись п. 15 ч. 2 ст. 36, ст.ст. 337, 338, 341 КПК України, необхідно змінити обвинувачення ОСОБА_9 виклавши його наступним чином: обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України при наступних встановлених фактичних обставинах:
Так, 17.03.2019 близько 20:30 ОСОБА_9 , будучи раніше засудженим за вчинення ч.2 ст. 86 КК України (1960 року), за яке судимість у законному порядку не погашена та не знята, знаходячись на загальному коридорі гуртожитку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу з корисливих мотивів, з метою наживи, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, у вигляді порушення суспільних відносин у сфері власності, а також спричинення шкоди здоров`ю потерпілого та бажаючи їх настання, побачивши в руках раніше не знайомого йому потерпілого ОСОБА_8 , мобільний телефон, підійшов до нього та в момент коли той нахилився до попільнички, що знаходилась на підлозі, щоб погасити цигарку, наніс йому 1 удар правою ногою в ділянку обличчя, який припав на верхню губу ОСОБА_8 , спричинивши таким чином згідно висновку судово-медичної експертизи №09/1049-С/2019 потерпілому тілесне ушкодження у вигляді забійної рани на голові, яка відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ти днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня), від чого останній упав на підлогу, після чого ОСОБА_9 вихопив з правої руки потерпілого мобільний телефон марки IPhone 7 32Gb, вартістю згідно висновку судово- товарознавчої експертизи №1068/19 від 26.03.2019 - 13049,10 гривень та з місця скоєння злочину втік, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши своїми діями матеріальну шкоду потерпілому на вказану суму.
Правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_9 - ч.2 ст. 187 КК України, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений особою яка раніше вчинила розбій .

Тобто, органом досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 ст. 187 КК України, а після зміни обвинувачення - за ч.2 ст.187 КК України, а саме у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому особою, яка раніше вчинила розбій.

Згідно ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Оцінюючи зібрані по справі докази на предмет доведеності зазначених сторонами кримінального провадження обставин, суд приймає до уваги приписи ч.1 ст.94 КПК України, якою встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При оцінці доказів суд також враховує положення ч.3 ст.62 Конституції України, яка передбачає, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Під час судового розгляду обвинувачений заперечив наявність у нього корисливого мотиву і умислу на заволодіння майном потерпілого, при цьому визнавав, що саме він заподіяв тілесне ушкодження потерпілому. Але посилався на те, що це діяння було скоєне ним без поєднання із нападом на потерпілого з метою заволодіння чужим майном. Будь-якими доказами це не спростовано. Поряд з тим під час судового розгляду обвинувачений відмовився від своїх раніше наданих на стадії досудового розслідування показань, пояснивши пропозицією слідчого визнати все за ч. 1 ст. 187 КК України і що тоді його, ОСОБА_9 не візьмуть під варту і вирок буде м`яким. За таких обставин, враховуючи принцип безпосередності дослідження судом доказів, суд покладає в основу вироку показання потерпілого, свідків - саме в суді та не може грунтувати висновки про винуватість на основі показань потерпілого, обвинуваченого на стадії досудового розслідування.

Суд погоджується із доводами сторони обвинувачення, що іншими дослідженими судом письмовими і речовими доказами, в тому числі протоколом проведення слідчого експерименту, протоколом огляду місця події загалом підтверджується факт заволодіння обвинуваченим майном потерпілого, яке зазначене у обвинувальному акті. Однак доводи обвинувачення про протиправність такого діяння залишились недоведеними.

Так, обвинувачений під час судового розгляду стверджував, що телефон він підібрав з полу і виключно як свій, а не з метою викрадення, розпорядитись ним на свій розсуд він наміру не мав; потерпілого вдарив у відповідь на його зауваження щодо поведінки з дівчиною, про що не заперечував і потерпілий у судовому засіданні Будь-якими доказами це не спростовано.

Потерпілий при наданні показань в суді стверджував, що внаслідок діяння обвинуваченого шкода ОСОБА_9 відшкодована і не повідомив суду будь-яких відомостей, які б вказували на обставини вчинення відносно нього розбою. Оцінюючи показання потерпілого та обвинуваченого, свідків суд враховує і ту обставину, що очевидців заволодіння майном не встановлено, допитані судом свідки не підтвердили обставини вчинення розбою, тому суд тлумачить сумніви в цій частині обвинувачення на користь обвинуваченого. За таких обставин, суд вважає, що об`єктивна сторона інкримінованого злочину залишилась недоведеною, оскільки обставини, які б вказували на здійснення нападу з метою заволодіння чужим майном залишились недоведеними належними і допустимими доказами.

Аналіз свідчень обвинуваченого, потерпілого та свідків в суді, зважаючи на рівень їх аргументованості, переконливості та послідовності, а також інших факторів, - дає підстави вважати покази обвинуваченого в частині підтвердження факту і частково механізму спричинення виявленого у потерпілого тілесного ушкодження саме ним, ОСОБА_9 , правдивими, послідовними і переконливими, оскільки вони узгоджуються із висновками експертизи та показами свідків і потерпілого.

Відомостей про те, що виявлені у потерпілого тілесні ушкодження могли бути ним отримані у будь-якому іншому місці, у будь-яких інший час, за будь-яких інших обставин, які б мали суттєве значення, внаслідок діянь будь-якої іншої особи, ніж це передбачено обвинуваченням, жодним учасником розгляду суду не повідомлено. При цьому потерпілий та обвинувачений в суді підтвердили факт заподіяння тілесного ушкодження потерпілому саме обвинуваченим ОСОБА_9 , хоч і посилались на відмінну від позиції обвинувачення направленість умислу.

За таких обставин, суд вважає доведеним факт спричинення потерпілому виявленого у нього тілесного ушкодження саме обвинуваченим.

При цьому викладений у обвинувальному акті механізм спричинення тілесного ушкодження потерпілому підтверджено належними і допустимими доказами, зокрема висновком судово-медичної експертизи, сукупністю інших доказів. Суд вважає, що обвинувачений саме умисно, діючи із прямим умислом заподіяв потерпілому ОСОБА_8 тілесне ушкодження з неприязнених відносин під час сварки з дівчиною у відповідь на зауваження потерпілого.

Оскільки умисел обвинуваченого був направлений на заподіяння тілесних ушкоджень без конкретизації ступеню їх тяжкості, відповідальність він повинен нести за фактично спричинене тілесне ушкодження, а саме за заподіяння легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Доводи обвинувачення про наявність у діях обвинуваченого ознак складу іншого, більш тяжкого злочину - розбою, направленість умислу обвинуваченого на заволодіння чужим майном тощо є припущеннями, сумнівними, тому не можуть покладатись в основу вироку з огляду на наступне.

Статтею 8 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Стаття 370 КПК України вимагає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Беручи до уваги наведені вище процесуальні норми, суд вважає, що оцінка доказів у даному кримінальному провадженні та відповідні висновки мають ґрунтуватись на стандарті доказування «поза розумним сумнівом».

Загальні критерії доведення поза розумним сумнівом у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини сформульовані ним у п. 54 Рішення від 06.12.2007 року у справі «Козинець проти України» та п. 43 Рішення від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України», та зводяться до того, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. В інших рішеннях (зокрема, рішення у справі «Сергій Савенко проти України» від 24.10.2014 року, рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого королівства») Європейський суд з прав людини зауважує, що таке доведення може випливати із співіснування достатньо сильних, чітких і таких, що підтверджують один одного, умовиводів або аналогічних неспростовних презумпцій факту.

При оцінці доказів суд також застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», визначений п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України».

Разом з тим суд зауважує, що конкретних правил формулювання таких умовиводів та неспростовних презумпцій факту ані в прецедентній практиці Європейського суду з прав людини, ані в чинному законодавстві України не встановлено, однак критерій доказування поза розумним сумнівом втілений у загальному правилі оцінки доказів, яке сформульоване у статті 94 КПК України.

Оцінивши доводи сторін кримінального провадження та надані ними докази, суд вважає, що з суб`єктивної сторони умисел на завдання потерпілому тілесного ушкодження з огляду на обстановку виник у обвинуваченого раптово під час сварки з дівчиною, однак без умислу здійснити напад з метою заволодіння чужим майном. Завдаючи удару потерпілому, обвинувачений як доросла дієздатна людина, не міг не усвідомлювати суспільно небезпечний характер своїх дій і не передбачати, що внаслідок такої його поведінки буде заподіяно шкоду здоров`ю потерпілого. Водночас, цілеспрямовано наносячи удар в обличчя потерпілого обвинувачений ОСОБА_9 не конкретизував у своїй свідомості, яку ж саме шкоду здоров`ю (тяжкість тілесних ушкоджень) буде фактично заподіяно ним потерпілому ОСОБА_8 . Тобто, в даному випадку він діяв із невизначеним (неконкретизованим) умислом, за якого особа хоча і бажає спричинити або свідомо припускає спричинення шкоди здоров`ю потерпілого, але при цьому не конкретизує точними межами у своїй свідомості тяжкість цієї шкоди. У таких випадках особа має відповідати за той результат (шкоду), який фактично було заподіяно. Доводи сторони обвинувачення на наявність корисливого мотиву, мети особистого збагачення не знайшли підтвердження під час судового розгляду.

Враховуючи викладене, окремі твердження у обвинувальному акті щодо вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном не узгоджуються із фактичними обставинами кримінального провадження, не відповідають стандарту доказування «поза розумним сумнівом», а обвинувачення в цій частині ґрунтується на припущеннях та є сумнівним.

Із врахуванням наведених вище мотивів, дотримуючись принципів верховенства права, законності, змагальності сторін, диспозитивності кримінального судочинства, суд тлумачить усі сумніви на користь обвинуваченого, тому відкидає докази обвинувачення в частині наявності кваліфікуючих ознак розбою.

За таких обставин, суд вважає кваліфікацію вчиненого ОСОБА_9 діяння за ч. 2 ст. 187 КК України неправильною, оскільки вона не враховує всю сукупність фактичних обставин, що мають значення для кваліфікації.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Суд вважає, що дії ОСОБА_9 слід вірно кваліфікувати саме за ч. 2 ст. 125 КК України, оскільки він вчинив умисні дії, які виразились в умисному нанесенні потерпілому легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, його особу та відношення до скоєного, обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України обвинувачений скоїв злочин невеликої тяжкості.
Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття та добровільне відшкодуванння шкоди.
Обставиною, що обтяжує покарання, є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Аналізуючи особу обвинуваченого ОСОБА_9 , установлено, що він має середню освіту, працює і характеризується позитивно, перебуває у цивільному шлюбі і має на утриманні дружину і двох малолітніх дітей ОСОБА_13 , 2018 р.н., ОСОБА_14 , 2013 р.н. які перебувають на обліку у лікарніних закладах з приводу стану здоров`я від народження, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, раніше судимий, має постійне місце реєстрації та проживання.

Відповідно до положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховуючи тяжкість та характер кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, не має офіційного місця роботи та джерела доходів, негативно характеризується, враховуючи думку потерпілої, яка просила не карати обвинуваченого суворо, не позбавляти його волі, суд вважає необхідним призначити обвинуваченому покарання у виді обмеження волі, оскільки такий вид покарання є достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

При цьому суд вважає неможливим застосування ст.ст. 75, 76 КК України і звільнення обвинуваченого від відбування призначеного цим вироком покарання за умови виконання певних обов`язків, оскільки його виправлення неможливе без відбування покарання.

Підстав для застосування положень ст.ст. 69, 69-1 КК України суд не вбачає.

Запобіжний захід, до набрання вироком законної сили, слід обрати у вигляді домашнього арешту, оскільки такий запобіжний захід буде достатнім для виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Цивільний позов у справі не пред`являвся.

Речові докази мобільний телефон який перебуває на відповідальному зберіганні у потерпілого ОСОБА_8 , після набрання вироком законної сили, слід йому залишити як законному володільцеві; DVD-R диски з відеозаписами слідчих дій слід залишити при матеріалах кримінального провадження.

Судові витрати слід стягнути із обвинуваченого в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України суд,

З А С У Д И В :
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 125 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у вигляді обмеження волі строком на ОДИН рік.

Запобіжний захід ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання вироком законної сили обрати у вигляді домашнього арешту в період часу з 21-00 год. до 06-00 год. наступної доби.

Покласти на ОСОБА_9 , обов`язки:
-прибувати до суду за першою вимогою;
-не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу суду в період часу з 21-00 год. до 06-00 год. наступної доби;

-повідомляти суд про зміну свого місця проживання;
-утримуватися від спілкування з потерпілим.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_9 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків - до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і накладено грошове стягнення.

Визначити строк дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту тривалістю в два місяці до 23 липня 2020 року включно.

Контроль за виконанням умов запобіжного заходу покласти на Індустріальний ВП ГУ НП в Харківськійобласті.

Страк відбування покарання ОСОБА_9 рахувати з моменту звернення цього вироку до виконання.

Стягнути з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_4 , на користь держави судові витрати за проведення судової товарознавчої експертизи №1068/19 від 26.03.2019 у розмірі 300 грн. 00 коп. (триста гривень 00 копійок).

Речові докази мобільний телефон який перебуває на відповідальному зберіганні у потерпілого ОСОБА_8 , після набрання вироком законної сили, слід йому залишити як законному володільцеві; DVD-R диски з відеозаписами слідчих дій слід залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Харкова протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, обвинуваченим у той же строк, але з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя ОСОБА_1 .