Справа №613/237/18
Провадження №1-кп/639/268/20
У Х В А Л А
за результатами підготовчого провадження
02 червня 2020 року м. Харків

Колегія суддів Жовтневого районного суду м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові обвинувальний акт по кримінальному провадженню, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 06.11.2017 року за № 0000756, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.1 ст.115 КК України, -

в с т а н о в и л а :

До Жовтневого районного суду м. Харкова з Харківського апеляційного суду надійшли матеріали кримінального провадження, зареєстрованого 06.11.2017 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000756, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.1 ст.115 КК України.

У даному кримінальному провадженні вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 08.04.2019р. ОСОБА_6 було визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст 15 ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 28.01.2020р. апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задоволено; апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 задоволено частково; вирок Жовтневого районного суду м.Харкова від 08 квітня 2019 року у відношенні ОСОБА_6 скасовано та призначено новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.
Відповідно до п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження - кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами.
Відповідно до ч. 1 ст. 416 КПК України після скасування судом апеляційної інстанції вироку або ухвали про закриття кримінального провадження чи про застосування, відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру суд першої інстанції здійснює судове провадження згідно з вимогами розділу IV цього Кодексу в іншому складі суду.
Розділ ІV КПК України регулює процедуру проведення судового провадження в першій інстанції (п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України), яке включає і підготовче провадження (глава 27 цього Кодексу).

З огляду на викладене, ухвалою від 25.02.2020р. по справі було призначено підготовче судове засідання.

Потерпілий ОСОБА_9 в підготовче судове засідання не з`явився, в поданій до суду заяві просив розглядати справу без його участі.

Вислухавши думку прокурора, обвинуваченого, його захисника та представника потерпілого, які вважали за можливе призначити справу до судового розгляду, який проводити у відкритому судовому засіданні за їх участі, перевіривши обвинувальний акт на його відповідність вимогам ст. ст. 291, 293 КПК України, суд приходить до такого.

Вимоги до обвинувального акту встановлені ст. 291 КПК України.

Відповідно до п. 5 ч. 2 зазначеної статті обвинувальний акт має містити, зокрема виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: - фактичних обставин кримінального правопорушення; - правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»); - формулювання обвинувачення. Виходячи з цього, обвинувальний акт повинен містити як виклад обставин події, так і формулювання обвинувачення, тобто складатися з описової та резолютивної частини.
Формулювання обвинувачення в обвинувальному акті є обов`язковим, оскільки у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд здійснюється лише відносно особи, якій висунуте обвинувачення, і тільки в межах висунутого обвинувачення, згідно до обвинувального акту.
Відповідно до правового висновку, що міститься в постанові № 5-328кс16 від 24.11.2016 року Верховний Суд України, важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому, правильне відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи, але й для реалізації права на захист.
Крім того, аналізуючи положення п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, суд відзначає, що при складанні обвинувального акту фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону та формулюванню обвинувачення мають узгоджуватись між собою.

За вказаним обвинувальним актом ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що 06 листопада 2017 року, близько 09 год. 00 хв., перебуваючи поруч із торгівельним павільйоном, який розташовується поблизу території ТОВ «Богодухівський ринок», за адресою: Харківська область, м. Богодухів, вул. Кооперативна, 6, в ході сварки, з ОСОБА_9 , яка розпочалась на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, маючи умисел на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у виді смерті потерпілого і бажаючи їх настання, наніс ОСОБА_9 , один удар металевою сокирою в область голови, останній захищаючись від удару закрив голову лівою рукою у зв`язку з чим удар прийшовся в область лівого передпліччя, після цього ОСОБА_6 продовжуючи свої злочинні дії наніс ОСОБА_9 , другий удар металевою сокирою в область голови, тобто життєво важливий орган, чим спричинив останньому відповідно до висновку судово - медичної експертизи № 231-БГ/17 від 17.11.2017 року, тілесне ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми у вигляді рубаної рани голови, що відноситься до легкого тілесного ушкодження, яке потягло короткочасний розлад здоров`я терміном більше 6 днів, але не більше 3-х тижнів (21 день) після чого ОСОБА_9 , втік з місця події. Таким чином ОСОБА_6 , маючи злочинний умисел на умисне вбивство, виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але правопорушення не було закінчено з причин, що не залежали від його волі.

Дії ОСОБА_6 згідно обвинувального акту кваліфіковані за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України як закінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

При цьому необхідно відзначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини (справі «Абрамян проти Росії»), необхідно приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу, та як деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи. Оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 р. у справі «Камінські проти Австрії» №9783/82 п. 79).
У міжнародних джерелах права, зокрема в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).
Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року, що відображає послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами.
Відповідно до ч. 2 ст. 15 КК України замах на вчинення злочину є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Як вбачається з обвинувального акту, кваліфікуючи дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України як закінчений замах на умисне вбивство, сторона обвинувачення не зазначила в ньому конкретні обставини через які обвинувачений не довів свій злочинний умисел на умисне вбивство до кінця.

Саме неналежне (неконкретизоване) формулювання обвинувачення у вказаній частині, яке суд першої інстанції визнав доведеним, зазначено в ухвалі Харківського апеляційного суду від 28.01.2020р. як підставу скасування вироку Жовтневого районного суду м. Харкова 08.04.2019р. стосовно ОСОБА_6 та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що обвинувачення за обвинувальним актом є неконкретизованим та фактично не сформоване згідно вимог КПК України, правова кваліфікація кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення є неузгодженими, а зміст обвинувального акту не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, що, окрім іншого, порушує право обвинуваченого на захист.
При цьому згідно ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Невідповідність обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000756 є очевидною і не є такою, що підлягає усуненню в порядку ст. 338 КПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_6 , відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, підлягає поверненню прокурору для усунення вищенаведених недоліків.
Керуючись ст. ст. 314, 315, 316 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Обвинувальний акт по кримінальному провадженню, зареєстрованому 06.11.2017 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000756, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України повернути прокурору Богодухівського відділу Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_5 ..

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3