Провадження № 11-кп/4820/34/20
Категорія : нововиявленні обставини Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі :
судді- доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засуджених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
потерпілої ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Хмельницькому кримінальне провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_9 , засудженої ОСОБА_8 та в її інтересах захисника ОСОБА_12 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 травня 2019 року, -

в с т а н о в и л а:
Цією ухвалою відмовлено в задоволенні заяв засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 вересня 2014 року.
Місцевий суд мотивував своє рішення тим, що зазначені засудженим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обставини, в розумінні ч.2 ст.459 КПК України нововиявленими не являються, а стосуються, за виключенням посилань ОСОБА_8 , порушень судом ч.2 ст.28 Конституції України та ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання судом, який здійснював провадження у справі, вимог кримінального процесуального закону та оцінки ним досліджених доказів. Твердження Тухтараімова та незгода, в частині встановлених судом першої інстанції обставин справи та оцінки доказів були предметом судового розгляду в судах апеляційної та касаційної інстанції, а будь-яких судових рішень, якими було б встановлено фальсифікацію доказів чи неправдивість показань свідків не має. Твердження ОСОБА_8 про порушення вимог ст. 384 КПК України щодо роз`яснення права на суд присяжних, також було предметом судового розгляду. Порушень права таємниці нарадчої кімнати не знайшли свого підтвердження. Посилання ОСОБА_8 на порушення Конституції України та Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, мають ознаки виключних, кримінальні провадження з розгляду яких підсудні виключно Великій Палаті Верховного Суду.
Засуджена ОСОБА_8 , в поданій апеляційній скарзі та доповненнях до неї, просить скасувати ухвалу місцевого суду та призначити новий судовий розгляд. Посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального законодавства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду, неправильне тлумачення Закону, яке суперечить його точному змісту. Вважає, що в межах судового провадження, в порушення її процесуальних прав, суд неправомірно вчинив дії на об`єднання її звернень та звернень ОСОБА_7 в одне кримінальне провадження, при цьому, позбавив її права на захист, не надав копій звернень ОСОБА_7 . Вказує на порушення її права на розгляд заяви за новоявленими обставинами уповноваженим складом суду, оскільки вона не була розглянута судом присяжних. Крім того, судом першої інстанції було порушено її право на змагальність та диспозитивність, безпосереднє дослідження показань, речових доказів в судовому засіданні.
Звертає увагу, що суд першої інстанції не повідомив її про наявність заяви ОСОБА_7 щодо перегляду вироку за нововиявленими обставинами та не повідомив її про вирішення процесуальних питань, пов`язаних з підготовкою справи до розгляду, а в подальшому, не надав копії заяви ОСОБА_7 , внаслідок чого було порушено її право на захист, створено непереборні перешкоди у формуванні правової позиції щодо його заяви. Ухвала суду від 29.12.2017 року про об`єднання заяв суб`єктів права, засужених ОСОБА_7 і ОСОБА_8 постановлена незаконним складом суду та поза вимогами КПК України.
На думку апелянта ОСОБА_8 суд першої інстанції, відмоляючи їй в заявах від 26.06.2017 року, від 11.09.2017 року та від 04.12.2017 року, відсторонився від здійснення правосуддя, та висновки суду, які покладені в основу оскаржуваного рішення, невідповідають фактичним обставинам справи, оскільки не зазначені встановлені та дослідженні в суді докази, не взяті до уваги всі докази.
Не взято до уваги порушення таємниці нарадчої кімнати та не роз`яснено в даному рішенні, чому є розбіжності в датах винесення постанови суддею ОСОБА_13 , яка в реєстрі судових рішень зазначена 22 вересня 2014 року, а суддя стверджує у рішенні, що вона винесена 25 вересня 2015 року, а тому, на її думку винесена в порушення таємниці нарадчої кімнати.
Апелянт зазначає, що зміст судових рішень апеляційної та касаційної інстанції, в цій справі, не містить аналізу та висновків, щодо доводів, вказаних як істотне порушення процесуального закону в аспекті, незабезпечення розгляду кримінальної справи №686/23636/13-к, компетентним та уповноваженим складом суду, судом першої інстанції, на час розгляду справи в суді, норм права, передбачених ст.384 КПК України, які в подальшому були сформульовані та надані у висновку Верховного суду України в постанові від 25.06.2015 року, по справі №5-111кс15. Звертає увагу, що ухвала суду від 29.12.2017 року про об`єднання заяв суб`єктів права, засужених ОСОБА_7 і ОСОБА_8 винисена незаконним складом суду та поза вимогами КПК України, що в свою чергу має правовий наслідок, встановлення правової обставини, яка вказує що розгляд справи по суті відбувався за наявністю неправомірного об`єднання заяв суб`єктів права, одже має істотне порушення фундаментальних принципів правосуддя.

Крім того, зазначення суду в рішенні того, що посилання ОСОБА_8 на порушення судом першої інстанції при ухваленні вироку ч.2ст.28 Конституції України та ст.3 Конвенції по захист прав людини і основоположних свобод (1950р.), то такі обставини відповідно до п.2 ч.3 ст.459 КПК України мають ознаки виключних, кримінальні провадження з розгляду яких згідно ч.5 ст.33 КПК України підсудні виключно Верховному Суду, що суперечить, на думку апелянта, самому змісту ст.463 КПК України.
Засуджений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_9 , в поданих спільних апеляційних скаргах, просять скасувати ухвалу місцевого суту та призначити новий судовий розгляд. Посилаються на істотне порушення вимог кримінального процесуального законодавства та неповноту судового розгляду. В заяві ОСОБА_7 вказував, що час вчинення злочину суперечить висновкам судово-медичного експерта №466 від 17.10.2013 року, а висновок експерта №633 від 16.08.2015 року щодо нашарувань волокон є підробленим, показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , на які суд посилався при ухваленні вироку, не мають відношення до справи. Однак суд дані протиріччя не усунув, шляхом повного повторного їх дослідження, а лише послався на те, що вказані обставини досліджувались судами апеляційної та касаційної інстанції. Суд стверджує, що предметом дослідження були пояснення ОСОБА_8 щодо порушення судом першої інстанції вимог ст.384 КПК України, в частині роз`яснення права на суд присяжних. Однак, в мотивувальній частині ухвали, судом не вказано підстав та мотивів, на які посилався суд при неврахуванні окремих доказів щодо порушення вимог ст.384 КПК України, допущених судом першої інстанції при розгляді справи по суті. Щодо тверджень з приводу порушень таємниці нарадчої кімнати, судом не досліджено матеріали адміністративної справи №686/18236/14-п.
Захисник ОСОБА_10 , в поданій апеляційній скарзі, просить скасувати ухвалу місцевого суду та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції. Посилається на:
- порушення права на захист, оскільки судом першої інстанції, при розгляді заяв про перегляд вироку за новоявленими обставинами, безпідставно відмовлено в задовленні клопотання про витребування справи про адміністративне правопорушення №686/18236/14-п, шляхом розгляду якої та винесенням постанови 22.09.2014 року, одним із суддів колегії суддів Хмельницького міськрайонного суду ОСОБА_13 , було порушено таємницю наради суддів при ухвалені вироку від 24.09.2019 року;
- неповноту судового розгляду, оскільки судом першої інстанції не розглянуто клопотання ОСОБА_8 про розгляд кримінального провадження судом присяжних;
- істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що полягають у застосуванні до ОСОБА_8 покарання у виді довічного позбавлення волі, в порушення ч.2 ст.28 Конституції України та ст.3 Конвненції про захист прав людини і основоположних свобод, практики Європейського суду з прав людини. Крім того вказує, що під час розгляду заяви ОСОБА_8 від 04.12.2017 року підлягала застосуванню ст.459 КПК України в редакції від 03.08.2017 року, натомість в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції щодо виключної обставини перегляду вироку послався на п.2 ч.3 ст.459 КПК України в редакції, яка набула чинності 15.12.2017 року, що свідчить про порушення вимог ч.1 ст.5 КПК України щодо дії Кодексу у часі.
Заслухавши доповідь судді щодо суті апеляційних скарг, ОСОБА_8 та її захисника, ОСОБА_7 та його захисника, на підтримку поданих апеляційних скарг та доповнень до них, заперечення потерпілої проти апеляційних скарг засуджених та їх захисників, думку прокурора, який вважає ухвалу місцевого суду законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
Як встановлено в процесі апеляційного розгляду, вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 вересня 2014 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст. 115 ч. 2, п.п. 1, 2, 4, 6, 9, 12, ст. 187 ч.4 КК України, та призначено йому покарання:
- за ст. 115 ч. 2, п.п. 1, 2, 4, 6, 9, 12 КК України у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, крім житла;
- за ст. 187 ч. 4 КК України у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, крім житла.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, крім житла.
В силу ст. 71 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання, визначеного вироком Хмельницького міськрайонного суду від 19 жовтня 2012 року, остаточно визначено покарання ОСОБА_7 у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, крім житла.
Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 вересня 2014 року ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ст. 115 ч. 2, п.п. 1, 2, 4, 6, 9, 12, ст. 187 ч.4 КК України, та призначено їй покарання:
- за ст. 115 ч.2, п.п. 1, 2, 4, 6, 9, 12 КК України у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, крім житла;
- за ст. 187 ч.4 КК України у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, крім житла.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено його у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, крім житла.
В силу ст. 70 ч.4 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання, визначеного вироком Хмельницького міськрайонного суду 25 вересня 2013 року, остаточно визначено покарання ОСОБА_8 у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, крім житла.
Цей вирок залишено в силі ухвалою колегії суддів з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області від 23 січня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 квітня 2016 року.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 звернулись до суду із заявами, в яких просили переглянути вирок Хмельницького місткрайонного суду Хмельницької області від 24 вересня 2014 року, щодо останніх, за нововиявленими обставинами.
В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_7 посилався на те, що обставини, встановлені судом і зазначені в судовому рішенні, які стали підставою для визнання його винуватим, ним оспорюються та не визнаються. Зокрема, на його думку, встановлений судом час вчинення злочину суперечить висновкам судово-медичного експерта №466 від 17 жовтня 2013 року, а висновок експерта №633 від 16.08.2013 року щодо волокон нашарувань є підробленим, показання свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , на які послався суд, будь-якого відношення до суті справи не мають.

В свою чергу, засуджена ОСОБА_8 посилається на те, що судом першої інстанці, при ухваленні вищевказаного вироку, було порушено таємницю нарадчої кімнати, оскільки, одним із суддів колегії, які ухвалювали вирок, під час перебування в нарадчій кімнаті в період з 19 вересня 2014 року по 24 вересня 2014 року, здійснювалось правосуддя в інших судових справах, а саме 22 вересня 2014 року винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення. Крім того, ОСОБА_8 , в якості нововиявлених обставин з посиланням на практику Європейського суду з прав людини (справи №66069/09; 130/09; 3896/09 Вінтер та інші проти Сполученого Королівства, - №73593/93 Ласло Маг`яр проти Угорщини), зазначає про порушення судом першої інстанції при ухваленні вищезазначеного вироку ч.2 ст.28 Конституції України та ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), що полягало в неправомірності застосування до неї ст.64 КК України та визначенні їй кримінального покарання у виді довічного позбавлення волі, яке за юридичним визначенням міжнародної судової інстанції у випадку відсутності правового механізму його скорочення встановлює факт нелюдського, такого що принижує людську гідність поводженню і покаранню. Також зазначає про порушення прокурором та судом положень ст.384 КПК України щодо не роз`яснення їй права на розгляд справи судом присяжних.
02 травня 2019 року ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в задоволенні заяв засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 вересня 2014 року відмовлено.
Залишаючи без задоволення заяви засуджених, місцевий суд послався на приписи ч.2 ст.459 КПК України та відсутність нововиявлених обставин, для перегляду вказаного вироку, з такими висновками суду погоджується і колегія суддів.
Відповідно до ст.459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами. При цьому, законодавцем визначений перелік нововиявлених обставин, які дають підстави для перегляду судового рішення, такий перелік є вичерпним і широкому тлумаченню не підлягає.

Зі змісту ст. ст. 459, 462 КПК України вбачається, що нововиявлені обставини характеризуються такими ознаками:
-невідомість суду, з причин від нього незалежних;
-суттєве значення для справи;
-наявність їх в обєктивній дійсності до постановлення вироку;
-неможливість урахування під час провадження у справі, постановленні вироку у звязку з невідомістю їх суду.
Як вбачається з матеріалів кримінальної справи, вимоги засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 щодо неправомірності їх притягнення до кримінальної відповідальності та порушення Конституції України, Конвенції про захист прав людини, норм КПК України, при винесенні судом першої інстанції рішення, на що є посилання в апеляційних скаргах, були предметом судових розглядів, в тому числі вищої судової інстанції та ними детально проаналізовані.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ 26 квітня 2016 року прийшов до висновку про те, що доводи засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та їх захисників про те, що суд дав невірну оцінку доказам у справі і необґрунтовано зробив висновки є безпідставні.

Крім того, касаційна інстанція вказала, що засудженим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обґрунтовано призначено покарання у вигляді довічного позбавлення волі у відповідності до загальних засад, передбачених ст.65 КК України, і є справедливим, оскільки суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неможливість призначення покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Суворість призначеного покарання, на що вказують апелянти, відповідно до положень ст. 459 КПК України, не є підставою для перегляду вироку за нововиявленими обставинами.

Обовязковою умовою розгляду справи за нововиявленими обставинами є те, що обставини, які наводяться, як підстава для поновлення справи, повинні бути абсолютно новими, раніше невідомими слідчим органам і суду, що у матеріалах справи не висвітлені і потребують окремого провадження.

Ці вимоги закону були дотримані судом першої інстанції.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував: принцип остаточності судового рішення означає, що жодна сторона не має права ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало чинності, лише заради повторного судового розгляду й ухвалення нового рішення у справі. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (рішення у справах «Рябих проти Росії», «Пономарьов проти України», «Трегубенко проти України»).

Колегія суддів приходить до висновку, що обставини, які заявляють засуджений ОСОБА_7 із захисником ОСОБА_9 , засуджена ОСОБА_8 та її захисник ОСОБА_12 , як нововиявлені, за своєю юридичною природою не є нововиявленими, а є фактичним оскарженням вироку, оскільки вони вважають необгрунтованим та незаконним рішення суду щодо засуджених, вказують на неповноту судового розгляду; на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та порушення вимог Конституції України та Конвенції про захист прав людини.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано визнано, що підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами не встановлено.

При вирішенні питання про можливість перегляду вироку відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за нововиявленими обставинами, суд належним чином з`ясував та проаналізував дані, на які посилаються засуджені та сторона захисту.

У своїй ухвалі суд зазначив мотиви, з яких прийшов до висновку про відмову засудженим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами, а тому доводи апеляційних скарг про порушення прав засуджених на мотивоване судове рішення, відповідно до вимог ст.ст.370,372 КПК України та відмову у дослідженні доказів позбавлені підстав.

Посилання ОСОБА_8 на істотне порушення вимог кримінального процесуального законодавства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду, неправильне тлумачення Закону, яке суперечить його точному змісту, та, що в межах судового провадження, в порушення її процесуальних прав, суд неправомірно вчинив дії на об`єднання її звернень та звернень ОСОБА_7 в одне кримінальне провадження, при цьому, позбавив її права на захист, не надав копій звернень ОСОБА_7 , а також порушення її права на розгляд заяви за новоявленими обставинами уповноваженим складом суду, оскільки вона не була розглянута судом присяжних, крім того, судом першої інстанції було порушено її право на змагальність та диспозитивність, безпосереднє дослідження показів, речових доказів в судовому засіданні не заслуговують на увагу і не дають підстав для скасування судового рішення.
Об`єднання її звернень та звернень ОСОБА_7 , в одне кримінальне провадження, не є порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки вони подали заяви про перегляд за нововиявленими обставинами одного і того ж вироку, яким були засудженні за вчинення вказаних злочинів за попередньою змовою групою осіб.

В апеляційній інстанції були поновленні права засуджених на отримання поданих у справі копій заяв, клопотань, процесуальних документів, тому їх право на захист не порушено.
Кримінально процесуальним кодексом України не передбачено розгляд заяв засуджених про перегляд судових рішень за ново виявленими обставинами судом присяжних, тому посилання ОСОБА_8 , на вказану обставину, є необґрунтованим.
Доводи сторони захисту про порушення суддею ОСОБА_13 таємниці нарадчої кімнати є безпідставним, оскільки достовірних доказів того, що вказаний суддя залишав нарадчу кімнату і розглядав, зазначену в апеляційних скаргах адміністративну справу апелянти не надали і таких колегією суддів не встановлено.
Твердження захисника ОСОБА_10 про те, що суддя ОСОБА_16 був у складі колегії суддів, яка постановляла ухвалу 29.12.2017 року про об`єднання заяв засуджених, а в подальшому йому було задоволено самовідвід, не свідчить про те, що остаточне рішення у цій справі прийнято незаконним складом суду, і давало б підстави для його скасування та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
Посилання засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 , в поданих спільних апеляційних скаргах, на істотне порушення вимог кримінального процесуального законодавства та неповноту судового розгляду, що час вчинення злочину суперечить висновкам судово-медичного експерта №466 від 17.10.2013 року, а висновок експерта №633 від 16.08.2015 року щодо нашарувань волокон є підробленим, показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 на які суд посилався при ухваленні вироку та не мають відношення до справи, а також, що суд дані протиріччя не усунув шляхом повного повторного їх дослідження, а лише послався на те, що вказані обставини досліджувались судами апеляційної та касаційної інстанції не заслуговують на увагу.
В своїй ухвалі касаційна інстанція підтвердила правильність висновків суду першої та апеляційної інстанції стосовно обґрунтованості висновків експертів, на які посилається ОСОБА_7 та його захисник та вказала, що суд, визнавши докази достовірними та оцінивши їх в сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про довуденність вини засуджених у вчиненні розбійного нападу та умисних вбивств.
Інші доводи апеляційних скарг не вказують на неправильність висновків суду про відмову засудженим у задоволенні їх заяв про перегляд зазначеного рішення суду за нововиявлениим обставинами.
Таким чином, суд першої інстанції, зробив вірний висновок, що всі наведені засудженим обставини були відомі сторонам кримінального провадження, та були предметом перевірки в суді.
Під час апеляційного розгляду кримінального провадження не встановлено істотних порушень кримінально-процесуального закону, які б потягли за собою безумовне скасування судового рішення та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

На підставі наведеного та керуючись ст.459,462,467 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :
Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 травня 2019 року щодо засудженого ОСОБА_7 та засудженої ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_9 , засудженої ОСОБА_8 та в її інтересах захисника ОСОБА_12 без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3