Номер провадження: 11-кп/813/1412/20
Номер справи місцевого суду: 520/8766/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 к,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 01.04.2020 року про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.14 - ч.4 ст.190, ч.2 ст.15 ч.4 ст.190, ч.4 ст.190, ч.5 ст.27, ч.3 ст.28- ч.4 ст.358 КК України, ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч 4 ст.190, ч.2 ст 28 - ч.4 ст 358 КК України, -

установив

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 01.04.2020 року було продовжено строк тримання під вартою відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.14 - ч.4 ст.190, ч.2 ст.15 ч.4 ст.190, ч.4 ст.190, ч.5 ст.27, ч.3 ст.28- ч.4 ст.358 КК України, ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч 4 ст.190, ч.2 ст 28 - ч.4 ст 358 КК України, строком на 60 діб, тобто до 31.05.2020 року, строком на 60 діб, тобто до 31.05.2020 року.
Рішення суду мотивоване тим, що ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, не працюють, не мають постійного джерела прибутку, що свідчить про відсутність у них міцних соціальних зв`язків, а тому є ризики того, що обвинувачені можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, та неможливість їх запобіганню вжиттям інших більш м`яких запобіжних заходів.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.
На дану ухвалу захисником обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_7 подала аналогічні апеляційні скарги, в яких просить оскаржену ухвалу скасувати, з підстав її незаконності та необґрунтованості.

В мотивування своїх апеляційних скарг захисник посилається на те, що:

-жодні ризики, передбачені ст. 177 КПК України слідчим та прокурором не доведені;

-судом не враховано, що ОСОБА_9 має цивільну дружину, постійне місце проживання, до арешту працював у сфері медійної зайнятості та соціальних мереж;

-суд не врахував, що обвинувачений ОСОБА_10 одружений, має дітей та онуків, яких повинен забезпечувати;

-також судом не взято до уваги, що обвинувачений ОСОБА_8 одружений, має 2 дітей, постійне місце проживання, до арешту був працевлаштований водієм.

На підставі цього, просить ухвалу місцевого суду скасувати та ухвалити нову, якою змінити відносно обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника обвинувачених, яка підтримала доводи апеляційних скарг та просила їх задовольнити; прокурора, який заперечував проти апеляційних скарг адвоката; дослідивши доводи апеляційних скарг, матеріали судової справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 року (далі - Рішення) зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене ч.2 ст.392 КПК України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

Разом з тим, на час розгляду апеляційної скарги на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 01.04.2020 року, на виконання Рішення будь-яких змін до КПК України, які б визначали процедуру розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції щодо застосування запобіжного заходу під час розгляду кримінального провадження по суті, не внесені.

Окрім того, відповідно до ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Виходячи з положень п.24 ч.1 ст.3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч.1 ст.392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст.23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу та копію журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Так, при розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Згідно п.2 ч.1 ст.372 КПК України в мотивувальній частині ухвали зазначається: суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Відповідно до ч.4 ст.199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, суд при постановленні ухвали в повній мірі дотримався та врахував зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону.

Колегією суддів встановлено, що заявлені ризики, які виправдовують тримання обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під вартою, не зменшились.

У відповідності до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Апеляційний суд вважає, що в даному кримінальному провадженні існують доведені прокурором ризики того, що обвинувачені можуть здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, перешкоджати кримінальному провадженню та вчинити інше кримінальне правопорушення, обумовлені тим, що останні обвинувачуються у скоєнні злочинів, які, в тому числі, відносяться до категорії тяжких злочинів та особливо тяжких злочинів.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що суд мотивував необхідність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не лише тяжкістю можливого покарання, а й наявністю інших ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Так, з урахуванням обставин вчинення злочинів, в яких обвинувачуються ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 а також того, що останнім відомі особи потерпілих та свідків, апеляційний суд погоджується з доводами клопотання про те, що існує ризик того, що обвинувачені можуть незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, які на теперішній час судом ще не допитані.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для продовження строків тримання під вартою обвинуваченим, судом не було встановлено.

Крім того, враховуючи обставини кримінального провадження та те, що інкриміновані їм злочини ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 скоїли разом з іншими особами, апеляційний суд вважає, що існує ризик впливу обвинувачених на цих осіб.

Доводи сторони захисту щодо наявності у обвинуваченого ОСОБА_9 цивільної дружини, апеляційний суд відхиляє, оскільки на підтвердження цього, захисником не надано жодного належного підтвердження.

При цьому, наявність місця проживання, враховуючи обставини вчинення інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_9 злочину, на даний час не може слугувати підставою для обрання відносно нього більш м`якого запобіжного заходу.
Що стосується апеляційних вимог захисника стосовно міцності соціальних зв`язків обвинуваченого ОСОБА_10 , колегія суддів приймає до уваги твердження сторони захисту про наявність в обвинуваченого сім`ї та позитивних характеристик, проте враховуючи обставини інкримінуємих йому кримінальних правопорушень, вважає, що вказане не зменшує існування вищенаведених ризиків.
Крім того, з наданих стороною захисту копії договору аренди вбачається, що орендарем є не обвинувачений, а його донька, яка має чоловіка та дітей, а відтак твердження захисника про необхідність утримання обвинуваченим дітей та онуків, апеляційний суд вважає необґрунтованими.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги адвоката щодо працевлаштування обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки стороною захисту не надано жодних належних доказів, які вказують на працевлаштування обвинуваченого водієм, до того ж наявність роботи водієм не зменшує існуючи ризики та не має достатньої стримаючуї дії для запобігання цим ризикам.

При цьому, як пояснив прокурор в судовому засіданні апеляційного суду, обвинувачений ОСОБА_8 зареєстрований в Київський області, однак зі своєю сім`єю не проживав та на момент затримання його співробітниками поліції, проживав разом з обвинуваченим ОСОБА_9 в орендованому житлі.

Більш того, як вбачається з пояснень прокурора, під час допиту ОСОБА_8 на досудовому розслідуванні у вказаному кримінальному провадженні, обвинувачений не згадав адреси своєї реєстрації, що вказує на необгрунтованність доводів апеляційної скарги захисника щодо наявності постійного місця проживання підозрюваного.

Матеріали судової справи не містять будь-яких доказів, які би вказували на неможливість обвинувачених утримуватись під вартою в умовах слідчого ізолятору.

Також апеляційний суд відхиляє посилання захисника обвинувачених на те, що судом не розглянуто питання щодо застосування до них запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою, оскільки з резолютивної частини оскаржуваного рішення вбачається, що відносно обвинувачених крім продовження строку тримання під вартою, альтернативний запобіжний захід у вигляді застави не змінювався.

Апеляційний суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, колегія суддів вважає, що районний суд об`єктивно врахував обставини справи, дані про особи обвинувачених та дійшов правильного висновку про необхідність продовження їм строку тримання під вартою, тому апеляційні скарги захисника обвинувачених не підлягають задоволенню, а ухвала суду є обґрунтованою та відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства.

Керуючись 183, 199, 331, 376, 404, 405, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 01.04.2020 року про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.14 - ч.4 ст.190, ч.2 ст.15 ч.4 ст.190, ч.4 ст.190, ч.5 ст.27, ч.3 ст.28- ч.4 ст.358 КК України, ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч 4 ст.190, ч.2 ст 28 - ч.4 ст 358 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4