Ухвала
іменем України

17 січня 2020 року
м. Київ
справа № 237/2676/17
провадження № 51-165ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Мар`їнського районного суду Донецької області від 17 січня 2019 року та вирок Донецького апеляційного суду від 23 грудня 2019 року щодо ОСОБА_5 в межах кримінального провадження

№ 0000627 від 7 травня 2017 року за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя

АДРЕСА_1 , такого, що не має судимостей,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК.
Встановлені обставини
За вищевказаним вироком ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за ч. 2

ст. 125 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 70 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1190 грн.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_6 686,38 грн

і 10 000 грн у рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди відповідно.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 5000 грн

в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Донецький апеляційний суд вироком від 23 грудня 2019 року задовольнив апеляційну скаргу прокурора, частково задовольнив апеляційну скаргу потерпілого і скасував вирок районного суду щодо ОСОБА_5 в частині призначеного покарання.
Призначив ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 125 КК покарання у виді виправних робіт на строк 120 год.
Виключив із мотивувальної частини вироку у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, посилання на висновок експерта № 148 від 21 червня 2017 року.
У решті вирок місцевого суду залишено без змін.
Суть питання
У касаційній скарзі захисник зазначає про незаконність вироків місцевого й апеляційного судів через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону і просить скасувати згадані судові рішення щодо ОСОБА_5

та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Мотиви Верховного Суду
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід ураховувати те, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак усупереч наведеним положенням захисник, указуючи на необхідність скасування вироків місцевого й апеляційного судів на підставі істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, в касаційній скарзі

не навела обґрунтування їх незаконності відповідно до ч. 2 ст. 438 КПК,

не вказала, у чому конкретно полягають ці порушення, як вони вплинули на законність та обґрунтованість цих судових рішень і чому їх слід відносити до безумовних підстав для скасування касаційним судом згаданих вироків з огляду на положення статей 370, 374, 404, ч. 2 ст. 412 та ст. 420 цього Кодексу в їх взаємозв`язку.
Заперечуючи доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК, та помилковість зміни виду покарання судом апеляційної інстанції, захисник у касаційній скарзі не навела доводів та конкретних аргументів на обґрунтування кожної позиції про незаконність вироків місцевого й апеляційного судів відповідно до ст. 413 КПК і не вказала, які положення матеріального закону порушили ці суди.
Посилаючись у касаційній скарзі на порушення місцевим судом вимог

ст. 94 КПК, захисник у касаційній скарзі не зазначила, які саме докази усупереч статтям 290, 291 цього Кодексу не було відкрито стороні захисту, та як це вплинуло на справедливість постановленого місцевим судом вироку в цілому.
Не погоджуючись із рішенням місцевого суду в частині вирішення цивільного позову, захисник у касаційній скарзі лише навела положення кримінального процесуального закону, якими має керуватися суд, при цьому не зазначила, які конкретно порушення було допущено та в чому вони полягають.
Також захисник у касаційній скарзі не вказала, чи заявляла сторона захисту в апеляційному суді клопотання про дослідження обставин, установлених під час кримінального провадження і досліджених судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, які докази не досліджувалися цим судом і всупереч ч. 3

ст. 404 КПК дослідження яких не було здійснено апеляційним судом.
У касаційній скарзі відсутні доводи щодо незаконності кожного висновку суду апеляційної інстанції, наведеного у вироку цього суду. Натомість у ній містяться посилання на однобічність судового розгляду, на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, а також на необхідність дати доказам у кримінальному провадженні іншу оцінку, ніж та, яку дали суди першої та апеляційної інстанцій, що відповідно до статей 433, 438 КПК

не є предметом перегляду судом касаційної інстанції.
Також захисник не зазначила, чи бажає брати участь у касаційному розгляді кримінального провадження, як це передбачено ч. 3 ст. 427 КПК.
Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування та недотримання положень ст. 427 КПК перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1

ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Мар`їнського районного суду Донецької області від 17 січня 2019 року та вирок Донецького апеляційного суду

від 23 грудня 2019 року щодо ОСОБА_5 залишити без руху та встановити строк для усунення недоліків десять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3