Справа № 0614/3005/2012
Провадження №11/801/2/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 лютого 2020 року м. Вінниця

Колегія суддів Вінницького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

розглянула кримінальну справу за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_5 , в інтересах ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_7 на вирок Малинського районного суду Житомирської області від 04.09.2014 щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , яким засуджено

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Лагор Республіки Пакистан, жителя АДРЕСА_1 , одруженого, несудимого,

-за ч.3 ст.149 КК України до покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком 5 років.

На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та встановлено іспитовий строк 3 роки.

На підставі ст.76 КК України встановлено обов`язки:

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання;

- періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.

ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця с. Миколаївка Борзнянського району Чернігівської області, жителя АДРЕСА_2 , одруженого, несудимого,

- за ч.3 ст.149 КК України до покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком 5 років.

На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та встановлено іспитовий строк 3 роки.

На підставі ст.76 КК України встановлено обов`язки:

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання;

- періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_7 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 1123 гривні та моральну шкоду в розмірі 10000 гривень. В решті позову відмовлено за безпідставністю.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 523 гривні та моральну шкоду в розмірі 10000 гривень. В решті позову відмовлено за безпідставністю.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 523 гривні та моральну шкоду в розмірі 10000 гривень. В решті позову відмовлено за безпідставністю.

Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_7 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 моральну шкоду в розмірі 10000 гривень. В решті позову відмовлено за безпідставністю.

Вирішено долю речових доказів.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Згідно вироку суду, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з метою неодноразового вчинення незаконних угод, об`єктом яких являються декілька громадян Ісламської Республіки Пакистан, пов`язаних з вербуванням, переміщенням, передачею з метою подальшої експлуатації їх праці, з використанням обману та уразливого стану осіб, увійшли до попередньо організованої групи громадянином Ісламської Республіки Пакистан невстановленої слідством особи на ім`я ОСОБА_12 для неодноразового вчинення злочинів на тривалий період, яка характеризувалась наявністю керівника і організатора злочинної групи, розробленого єдиного плану вчинення кожного злочину, відомого всім учасникам групи, стійкими зв`язками і розподілом функцій учасників групи, спрямованих на досягнення цього плану, розподілом між учасниками коштів, здобутих злочинним шляхом. До складу організованої групи також увійшов невстановлений слідством громадянин Пакистану ОСОБА_13 , який проживає в м. Лaxop Ісламської Республіки Пакистан.

Члени злочинного угрупування мали єдиний намір на вчинення неодноразових незаконних угод відносно громадян Ісламської Республіки Пакистан, пов`язаних з вербуванням, переміщенням, передачею з метою подальшої експлуатації їх праці у виробничому цеху по переробці каменю ТОВ «Лабро», що знаходиться в смт. Чоповичі Малинського району Житомирської області. Шляхом обману, використовуючи те, що потерпілі не орієнтувались в Україні та не знали мови, політичної ситуації, а також скрутний матеріальний стан останніх, пропонували громадянам Пакистану розпочати на території України власну підприємницьку діяльність. При цьому обіцяли допомогу в тимчасовому влаштуванні проживання, оформлення всіх необхідних документів, як для виїзду до України так і на території самої держави, стабільний, швидкий та досить великий прибуток в результаті здійснення підприємницької діяльності на території України. Після цього, ввівши в оману потерпілих та отримавши їх згоду на відправлення до України з метою працевлаштування, сприяли прибуттю останніх до м. Києва, де в подальшому, вводячи в оману потерпілих, як тимчасовий заробіток, для отримання першочергового капіталу з метою початку підприємницької діяльності, пропонували високооплачувану роботу з усіма належними умовами проживання та харчування у виробничому цеху по переробці каменю ТОВ «Лабро», що знаходиться в смт. Чоповичі Малинського району Житомирської області. Отримавши згоду потерпілих, які не здогадувались про злочинні наміри членів організованої злочинної групи, нелегально влаштовували їх на вказане підприємство та вчиняли експлуатацію праці останніх, яка виражалась в тому, що отримуючи прибуток від виробленої потерпілими продукції. Члени організованої злочинної групи, позбавивши останніх можливості покинути роботу на підприємстві за власним бажанням, не надаючи належних умов проживання та харчування, не сплачували потерпілим обіцяних грошей за виконану ними роботу, а кошти здобуті в результаті експлуатації розподіляли між собою згідно попередньо обумовлених часток. Функції учасників організованої групи розподілялись наступним чином.

Невстановлена слідством особа ОСОБА_12 виступив організатором злочинної групи та скоєних нею злочинів. В його обов`язки входило підшукувати на території Ісламської Республіки Пакистан громадян Пакистану, які шукали роботу, пропонувати останнім допомогу в відправленні до України з метою відкриття власної підприємницької діяльності, а саме - здійснення торгівлі на ринку, обіцяючи при цьому підтримку і вже безпосередньо на території України, розповідаючи неправдиві дані про сприятливу економічну та політичну ситуацію в Україні, у зв`язку з цим швидкий та достатньо великий заробіток. Після чого, ввівши в оману потерпілих та отримавши їх згоду, сприяти оформленню відповідних документів для переміщення їх через державний кордон Ісламської Республіки Пакистан до України, а після прибуття громадян Пакистану до України і їх працевлаштування іншими членами організованої злочинної групи, отримувати від ОСОБА_6 грошові кошти здобуті в результаті експлуатації їх праці. В обов`язки ОСОБА_14 входило допомагати ОСОБА_15 підшукувати на території Ісламської Республіки Пакистан громадян Пакистану, які шукали роботу, пропонувати останнім допомогу у відправленні до України з метою відкриття власної підприємницької діяльності, а саме здійснення торгівлі на ринку, обіцяючи при цьому підтримку і вже безпосередньо на території України, розповідаючи неправдиві дані про сприятливу економічну та політичну ситуацію в Україні, у зв`язку з цим швидкий та достатньо великий заробіток. Після чого, ввівши в оману потерпілих та отримавши їх згоду, повідомляти про це ОСОБА_15 , а в подальшому сприяти оформленню відповідних документів для переміщення їх через державний кордон Ісламської Республіки Пакистан до України та отримувати від ОСОБА_16 обумовлену належну йому частку грошових коштів, здобутих в результаті експлуатації праці потерпілих.

В обов`язки ОСОБА_6 входило зустрічати на території України, а саме в м. Києві прибулих громадян Пакистану, підшукувати безпосередньо на території України громадян Пакистану, які потребують працевлаштування, шляхом обману отримувати згоду потерпілих, з метою тимчасового заробітку на працевлаштування у виробничому цеху по переробці каменю ТОВ Лабро, що знаходиться в смт. Чоповичі Малинського району Житомирської області, забезпечувати за місцем свого проживання тимчасове перебування потерпілих до їх остаточного працевлаштування, безпосередньо доставляти або направляти їх на місце роботи, частину отриманих в результаті експлуатації осіб грошових коштів відправляти до Ісламської Республіки Пакистан, а попередньо обумовлену іншу частину залишати собі.

В обов`язки ОСОБА_7 входило приймати прибулих громадян Пакистану у себе на підприємстві, примушувати їх до виконання робіт, контролювати їх роботу, забезпечувати перешкоджання залишення потерпілими підприємства шляхом утримання їх паспортів, обумовлену частину отриманих в результаті експлуатації осіб грошових коштів віддавати ОСОБА_6 , а обумовлену іншу частину залишати собі.

Знаходячись в квітні 2010 року на території Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_12 зустрівся з ОСОБА_17 . В ході розмови ОСОБА_12 розповів ОСОБА_18 про те, що в Україні проживає його родич ОСОБА_6 , який отримав громадянство України і має багато знайомих серед українців та запропонував останньому підшукувати на території Ісламської Республіки Пакистан громадян Пакистану, які шукають роботу, пропонувати останнім допомогу у відправленні до України з метою відкриття власної підприємницької діяльності, а саме здійснення торгівлі на ринку, повідомляючи неправдиві дані та обіцяючи при цьому підтримку також безпосередньо і на території України, розповідати неправдиві дані про сприятливу економічну та політичну ситуацію в Україні, в зв`язку з чим швидкий та достатньо великий заробіток в результаті здійснення торгівлі на ринку, після чого, отримавши їх згоду, повідомляти про це йому, а в подальшому сприяти оформленню відповідних документів для переміщення їх через державний кордон Ісламської Республіки Пакистан до України. В Україні його родич ОСОБА_6 , як тимчасовий заробіток, з метою накопичення тимчасового капіталу для відкриття власного бізнесу, пропонуватиме відправленим ними пакистанцям роботу на приватному підприємстві громадянина України, з яким їм вдасться домовитися про вчинення експлуатації праці вказаних осіб, а в подальшому отримувати в результаті експлуатації праці пакистанців грошові кошти, які розподіляти між собою в обумовлених частинах.

Вислухавши пропозицію ОСОБА_16 , ОСОБА_13 погодився, вступивши таким чином з ОСОБА_19 у злочинну змову та до складу організованої ним групи, розподіливши між собою злочинні ролі та уклавши незаконну угоду, об`єктом якої є людина.

Отримавши згоду ОСОБА_14 , в той же період часу ОСОБА_12 зустрівся з ОСОБА_6 , якому розповів про план вчинення незаконних угод відносно громадян Пакистану та про свою домовленість з їх спільним знайомим ОСОБА_17 . Після цього запропонував ОСОБА_6 зустрічати на Україні в м. Києві прибулих громадян Пакистану, забезпечувати за місцем свого проживання тимчасове перебування потерпілих до їх остаточного працевлаштування, підшукати на території України приватного підприємця, громадянина України, який погодиться систематично та постійно отримувати із-за кордону нелегальних працівників, які безоплатно виконуватимуть надану їм роботу, зможе утримувати їх в себе на підприємстві всупереч їх волі та постійно забезпечувати роботою, з метою отримання постійного прибутку в результаті їх експлуатації, також підшукувати на території України громадян Пакистану, які потребують працевлаштування, також для відправлення їх на роботу та подальшої експлуатації, шляхом обману отримувати згоду потерпілих, з метою нібито тимчасового заробітку, на працевлаштування, безпосередньо доставляти або направляти їх на місце роботи, а в подальшому частину отриманих в результаті експлуатації осіб грошових коштів відправляти йому до Ісламської Республіки Пакистан, а попередньо обумовлену іншу частину залишати собі.

Вислухавши пропозицію ОСОБА_16 , ОСОБА_6 погодився, вступивши таким чином з ОСОБА_19 у злочинну змову та до складу організованої ним групи, розподіливши між собою злочинні ролі та уклавши незаконну угоду, об`єктом якої є людина.

Виконуючи відведену йому ОСОБА_19 злочинну роль та діючи в складі організованої останнім злочинної групи в липні 2010 року, знаходячись в м. Києві, ОСОБА_6 через свого знайомого ОСОБА_20 , якому нічого не було відомо про злочинні наміри останнього, познайомився з власником підприємства ТОВ Лабро, що знаходиться в АДРЕСА_3 , Комендантом ОСОБА_21 , якому розповів про план вчинення незаконних угод відносно громадян Пакистану та про свою домовленість з його знайомими на ім`я ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Після цього запропонував систематичну та постійну поставку на його власне підприємство по переробці каменю прибулих з Республіки Пакистан громадян даної країни для їх подальшої трудової експлуатації на даному підприємстві, а отримані від експлуатації даних осіб гроші розподіляти в обумовлених частинах між собою. Намагаючись переконати ОСОБА_7 , ОСОБА_6 повідомив останнього, що шляхом обману та використовуючи те, що прибулі в Україну громадяни Пакистану не орієнтуються в Україні та не знають мови, пропонуватиме їм в якості надання допомоги співгромадянам високооплачувану допомогу з усіма належними: умовами проживання та харчування у виробничому цеху підприємства ОСОБА_7 . В подальшому, отримавши згоду працівників, він направлятиме їх на вказане підприємство, а ОСОБА_7 , зустрічаючи працівників, повинен в першу чергу позбавити останніх можливості за власним бажанням покинути виробництво, забравши їх паспорти та постійно обіцяючи в повному обсязі розрахуватися в найближчому майбутньому, примушувати виконувати надану роботу. В подальшому, отримуючи прибуток в результаті експлуатації праці громадян Пакистану, гроші вони розподілятимуть обумовленим вище чином.

ОСОБА_6 запевнив ОСОБА_7 в тому, що працівники - громадяни Пакистану, які, пропрацювавши деякий час на його підприємстві і прострочивши терміни свого законного перебування на території України, побояться звертатися до правоохоронних органів України щодо вчинення відносно них злочинів і таким чином їхня злочинна діяльність не буде викрита.

Вислухавши пропозицію ОСОБА_6 , ОСОБА_7 погодився, вступивши таким чином з ОСОБА_6 у злочинну змову та до складу організованої ОСОБА_19 групи, розподіливши між собою злочинні ролі та уклавши незаконну угоду, об`єктом якої є людина.

ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , діючи в складі організованої злочинної групи, в період з липня 2010 року по січень 2011 року вчинили ряд незаконних угод відносно громадян Ісламської Республіки Пакистан, пов`язаних із вербуванням, переміщенням, передачею, з метою подальшої експлуатації їх праці, за наступних обставин.

В квітні 2010 року ОСОБА_12 , знаходячись в м. Рахим-Яр-Хан Ісламської Республіки Пакистан, діючи згідно розробленого ним плану та за попередньою змовою з іншими учасниками організованої злочинної групи, керуючись корисливим мотивом та з ціллю вчинення незаконної угоди, об`єктом якої є людина, з метою вербування та подальшої експлуатації її праці, зустрівся з мешканцем вказаного міста Фурканом ОСОБА_22 . Вводячи в оману потерпілого, ОСОБА_12 розповів останньому про те, що в Україні сприятливі політичні та економічні умови для запровадження іноземними громадянами власної підприємницької діяльності, а саме торгівлі роздрібними товарами на ринку, що за умови вкладання першочергового капіталу в місяць можна заробляти близько 1000 доларів США. Крім цього ОСОБА_12 обіцяв сприяти потерпілому в оформленні всіх необхідних документів для законного його відправлення до України, а також підтримку його на території України, забезпечивши через своїх знайомих тимчасове місце його проживання. Не здогадуючись про злочинні наміри ОСОБА_16 , направлені на вчинення відносно нього незаконної угоди для подальшої експлуатації праці, спокусившись вигідними умовами роботи та оплати праці на території України, ОСОБА_8 погодився на пропозицію останнього.

Завербувавши ОСОБА_8 , діючи згідно розробленого ним плану, ОСОБА_12 самостійно оформив візу для виїзду потерпілого до України, а в подальшому, попередньо повідомивши ОСОБА_6 про своє прибуття, 22 липня 2010 року, особисто супроводжуючи, перетнувши кордон ісламської Республіки Пакистан, перемістив ОСОБА_8 за власною згодою на територію України.

Прибувши в Україну, ОСОБА_12 передав ОСОБА_8 , який, діючи відповідно до розподілених ОСОБА_19 злочинних ролей, повинен був шляхом обману працевлаштувати потерпілого для його подальшої трудової експлуатації на території України, а сам ОСОБА_12 повернувся на територію Пакистану.

Перебуваючи за місцем свого проживання в будинку АДРЕСА_1 та реалізовуючи спільний з іншими учасниками організованої злочинної групи умисел, направлений на вчинення незаконної угоди, об`єктом якої є людина, для подальшої експлуатації її праці ОСОБА_6 , знаючи про те, що ОСОБА_8 не розуміє української мови, не орієнтується на території України та, в зв`язку з тим, що втратив всі гроші на прибуття до України, перебуває у скрутному матеріальному становищі, виконуючи відведену йому злочинну роль, на початку вересня 2010 року запропонував останньому влаштуватися на роботу до виробничого цеху по переробці каменю, що знаходиться в смт. Чоповичі Малинського району Житомирської області. Вводячи в оману потерпілого та попередньо знаючи про неправдивість даних, які він повідомляє, ОСОБА_6 пообіцяв ОСОБА_8 , як першочерговий заробіток, стабільну та постійну заробітну плату в розмірі 120 гривень в день.

Не здогадуючись про злочинні наміри ОСОБА_6 , направлені на вчинення відносно нього незаконної угоди для подальшої експлуатації його праці, спокусившись вигідними на той час для нього умовами оплати праці. Фуркан ОСОБА_23 погодився на пропозицію останнього.

Отримавши згоду потерпілого та діючи згідно розподілених ОСОБА_19 злочинних ролей, в вересні 2010 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , особисто доставили ОСОБА_8 до підприємства по переробці каменю ТОВ Лабро, що знаходиться в смт. Чоповичі Малинського району Житомирської області по вул. Вокзальній 40. В подальшому ОСОБА_7 вчинив експлуатацію потерпілого ОСОБА_8 , яка виразилась в тому, що, позбавивши останнього можливості покинути роботу на підприємстві за власним бажанням, не надаючи належних умов проживання та харчування, ОСОБА_8 , працюючи на його підприємстві в період часу з вересня 201 0 року по 26 січня 201 1 року, не отримав взагалі ніякої заробітної плати, а отримані в результаті експлуатації потерпілого ОСОБА_8 грошові кошти члени організованої злочинної групи розподілили між собою в обумовлених раніше частках.

В червні 2010 року ОСОБА_13 , знаходячись в м. Лахор Ісламської Республіки Пакистан, діючи згідно розробленого ОСОБА_19 плану та за попередньою змовою з іншими учасниками організованої групи, керуючись корисливим мотивом, та з ціллю повторного вчинення незаконної угоди, об`єктом якої є декілька людей, з метою повторного вербування та подальшої експлуатації їх праці, зустрівся з громадянами Пакистану Різваном Рашидомуга ОСОБА_24 .

Вводячи в оману потерпілих, ОСОБА_13 розповів останнім про сприятливі політичні та економічні умови в Україні для запровадження іноземними громадянами власної підприємницької діяльності, а саме торгівлі роздрібними товарами на ринку, що за умови вкладання першочергового капіталу в місяць можна заробляти близько 1000 доларів CEQA. Крім цього ОСОБА_13 обіцяв сприяти потерпілим в оформленні всіх необхідних документів-для законного їх відправлення до України. Не здогадуючись про злочинні наміри ОСОБА_14 , направлені на вчинення відносно них незаконної угоди для подальшої експлуатації праці, спокусившись вигідними умовами роботи та оплати праці на території України, ОСОБА_25 та ОСОБА_26 погодилися на його пропозицію.

Таким чином ОСОБА_13 , діючи за попередньою змовою з іншими учасниками організованої злочинної групи, повторно вчинив вербування декількох людей, а саме ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з метою експлуатації, використовуючи обман та уразливий стан потерпілих.

Завербувавши ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , діючи згідно розробленого ОСОБА_19 плану, ОСОБА_13 самостійно оформив візу для виїзду потерпілих до України, а в подальшому сприяв перетину ними кордону Ісламської Республіки Пакистан, перемістивши таким чином ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за вчасною згодою на територію України.

Перебуваючи на території України в м. Києві, Різван Рашид та ОСОБА_26 зустрілись з ОСОБА_6 , який, в свою чергу виконуючи відведену йому злочинну роль та діючи в складі організованої групи, познайомився з потерпілими, а в подальшому під приводом надання тимчасового місця проживання, доставив останніх в будинок АДРЕСА_1 , де на той час проживав.

Перебуваючи за місцем свого проживання та реалізовуючи спільний з іншими учасниками організованої злочинної групи умисел, направлений на повторне вчинення незаконної угоди, об`єктом якої є декілька людей, для подальшої експлуатації їх праці ОСОБА_6 , знаючи про те, що ОСОБА_25 та ОСОБА_26 не розуміють української мови, взагалі не орієнтуються на території України та, у зв`язку з тим, що витратили всі гроші на прибуття до України, перебувають у скрутному матеріальному становищі, виконуючи відведену йому злочинну роль, на початку жовтня 2010 року запропонував останнім влаштуватися на роботу до виробничого цеху по переробці каменю, що знаходиться в смт. Чоповичі Малинського району Житомирської області. Вводячи в оману потерпілих та попередньо знаючи про неправдивість даних, які він повідомляє, ОСОБА_6 пообіцяв ОСОБА_27 та ОСОБА_28 , як тимчасовий заробіток стабільну та постійну заробітну плату в розмірі 120 гривень в день. Не здогадуючись про злочинні наміри ОСОБА_6 , направлені на вчинення відносно них незаконної угоди для подальшої експлуатації їх праці, спокусившись вигідними на той час для них умовами праці, ОСОБА_25 та ОСОБА_26 погодились на пропозицію останнього.

Отримавши згоду ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та діючи згідно розподілених ОСОБА_19 злочинних ролей, на початку жовтня 2010 року ОСОБА_6 сприяв прибуттю потерпілих до підприємства по переробці каменю ТОВ Лабро, що знаходиться в смт. Чоповичі Малинського району Житомирської області по вул. Вокзальній 40. В подальшому, реалізовуючи спільний з іншими учасниками організованої злочинної групи умисел, направлений на повторну експлуатацію праці декількох людей та виконуючи відведену йому злочинну роль. ОСОБА_7 повторно вчинив експлуатацію праці потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , яка виразилася в тому, що, позбавивши останніх можливості покинути роботу на підприємстві за власним бажанням, не надаючи належних умов проживання та харчування, ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , працюючи на підприємстві з початку жовтня 2010 року по 26 січня 2011 року не отримували взагалі ніякої заробітної плати, а отримані в результаті експлуатації потерпілих грошові кошти члени організованої злочинної групи розподілили між собою в обумовлених раніше частках.

Крім цього, в жовтні 2010 року, діючи згідно розробленого ОСОБА_19 плану та за попередньою змовою з іншими учасниками організованої злочинної групи, керуючись корисливим мотивом та з ціллю повторного вчинення незаконної угоди, об`єктом якої є людина, з метою повторного вербування та подальшої експлуатації її праці, виконуючи відведену йому злочинну роль, ОСОБА_6 прибув на ринок Юність в м. Києві. Зустрівшись там з раніше знайомим ОСОБА_11 та довідавшись від останнього про його важкий стан здоров`я та скрутний на той час матеріальний стан, ОСОБА_6 запропонував останньому влаштуватися на роботу до виробничого цеху по переробці каменю, що знаходиться в смт. Чоповичі Малинського району Житомирської області, офісним працівником. Вводячи в оману потерпілого та попередньо знаючи про неправдивість даних, які він повідомляє, ОСОБА_6 пообіцяв ОСОБА_11 стабільну та постійну заробітну плату в розмірі 120 гривень в день з належними умовами проживання та харчування. Не здогадуючись про злочинні наміри ОСОБА_6 , направлені на вчинення відносно нього незаконної угоди для подальшої експлуатації його праці, спокусившись вигідними для нього умовами оплати праці, ОСОБА_29 погодився на пропозицію останнього.

Таким чином ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з іншими учасниками організованої злочинної групи - ОСОБА_19 , ОСОБА_17 та ОСОБА_7 , повторно вчинили вербування людини, а саме ОСОБА_11 з метою експлуатації, використовуючи обман та уразливий стан потерпілого.

Завербувавши ОСОБА_11 , діючи згідно розподілених ОСОБА_19 злочинних ролей, в жовтні 2010 року ОСОБА_6 сприяв приїздові потерпілого ОСОБА_11 до підприємства по переробці каменю ТОВ Лабро, що знаходиться в смт. Чоповичі Малинського району Житомирської області по вул. Вокзальній 40. В подальшому, реалізовуючи спільний з іншими учасниками організованої злочинної групи умисел, направлений на повторну експлуатацію праці людини та виконуючи відведену йому злочинну роль ОСОБА_7 повторно вчинив експлуатацію праці потерпілого ОСОБА_30 , яка виразилась в тому, що позбавивши останнього можливості покинути роботу на підприємстві за власним бажанням, не надаючи належних умов проживання та харчування, ОСОБА_31 , працюючи на його підприємстві в період часу з жовтня 2010 року до 26 січня 2011 року не отримував взагалі ніякої заробітної плати, а отримані в результаті експлуатації потерпілого ОСОБА_11 грошові кошти члени організованої злочинної групи розподілили між собою в обумовлених раніше частках.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляції адвокат ОСОБА_5 , в інтересах засудженого ОСОБА_6 , просить вирок скасувати та виправдати ОСОБА_6 за ч.3 ст.149 КК України.
Свої вимоги мотивує тим, що вирок суду є незаконним і необґрунтованим, оскільки висновок суду про винуватість ОСОБА_6 не ґрунтується на здобутих у ході досудового розслідування та у судовому засіданні доказах.
Вважає, що визнання винним ОСОБА_6 у вчиненні злочину в складі організованої групи, до якої входили ОСОБА_7 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , з розподілом функцій учасників групи, ґрунтується тільки на обвинуваченні, висунутому досудовим слідством, і не підтверджено жодними доказами.
Зазначає, що нормами КК України та Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами кримінальних справ про злочини, вчинені стійкими злочинними об`єднаннями» від 23.12.2005 року №13 визначено, що для організованої групи обов`язковою ознакою є те, щоб план її діяльності був відомий усім учасникам групи і кожен з учасників організованої групи повинен усвідомлювати план її діяльності.
Під час досудового слідства, а також в судовому засіданні не здобуто жодного доказу про те, що невстановлена слідством особа, матеріали кримінальної справи відносно якої виділені в окреме провадження, мешканець м. Рахим Яр Хан, Ісламської Республіки Пакистан, громадянин Пакистану на ім`я ОСОБА_12 , з метою неодноразового вчинення незаконних угод, об`єктом яких являються декілька людей, пов`язаних із з вербуванням, переміщенням, передачею, з метою подальшої експлуатації їх праці, з використанням обману та уразливого стану осіб, попередньо в квітні 2010 року організував стійку злочинну групу для неодноразового вчинення злочинів на тривалий період, яка характеризувалась наявністю керівника і організатора злочинної групи, розробленого єдиного плану вчинення кожного злочину, відомого всім учасникам групи, стійкими зв`язками і розподілом функцій учасників групи, спрямованих на досягнення цього плану, розподілом між учасниками групи коштів, здобутих злочинним шляхом.
Вважає, що висновки суду про те, що до складу організованої групи крім ОСОБА_16 увійшли громадянин Пакистану, невстановлена слідством особа, яка проживає в м. Лaxop Ісламської Республіки Пакистан, ОСОБА_13 , матеріали кримінальної справи відносно якого виділені в окреме провадження, громадяни України ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також про те, що ОСОБА_12 діяв за попередньою змовою з ОСОБА_32 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 згідно попередньо розробленого плану та за попередньою змовою з іншими учасниками організованої злочинної групи, керуючись корисливим мотивом та з ціллю повторного вчинення незаконної угоди, об`єктом якої були громадяни ОСОБА_33 ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , є надуманими і не підтверджуються жодним із зібраних досудовим слідством та досліджених судом доказів.
Зазначає, що жодним доказом у справі не підтверджено те, що ОСОБА_12 та ОСОБА_13 зустрічались в квітні 2010 року на території Ісламської Республіки Пакистан та домовлялись про вчинення злочинів.
В матеріалах справи також відсутні і не були встановлені судом докази про те, що ОСОБА_6 був знайомий з ОСОБА_17 .
Потерпілі ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , які виїхали з Ісламської Республіки Пакистан за допомогою ОСОБА_14 , в судовому засіданні підтвердили, що ОСОБА_13 нічого не говорив їм про ОСОБА_6 , а про його існування їм стало відомо лише після того, як вони потрапили до м. Києва, залишились без коштів, документів та житла .
Також судом не здобуто доказів того, що ОСОБА_7 був знайомий з ОСОБА_19 чи ОСОБА_32 , діяв згідно розробленого ОСОБА_19 плану та, виручені від експлуатації праці потерпілих кошти, мав розподіляти між членами злочинної групи.
Показаннями підсудних, а також і потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_34 , які на той час проживали у ОСОБА_6 вже більше місяця, підтверджено, що лише у вересні 2010 року, сам шукаючи роботу, її підзахисний познайомився з ОСОБА_7 , якому його телефон дав знайомий ОСОБА_35 .
Вважає, що відсутні будь-які докази, що ОСОБА_36 попередньо зорганізував у спільне об`єднання злочинну групу для скоєння злочинів у зазначеному обвинуваченням складі, не підтверджено стійкість такого об`єднання, відсутні відомості про об`єднаність всіх злочинів єдиним планом з розподілом функцій всіх учасників групи, спрямованих на досягнення цього плану. Твердження як досудового слідства, так і суду про обізнаність всіх учасників групи з цим планом, а також про розподіл здобутих коштів між всіма учасниками цієї групи є надуманими, хоча саме ці ознаки є головними складовими організованої групи.
Фурхан ОСОБА_23 проживав в будинку ОСОБА_6 майже два місяці, харчувався за його рахунок, а коли ОСОБА_7 запропонував ОСОБА_37 роботу на підприємстві, директором якого він був, поїхав разом з ним на це підприємство, ознайомився сам з тим, яку роботу він буде виконувати, та в яких умовах проживатиме, оскільки ці обставини ніким не приховувались. ОСОБА_6 переклав на мову урду умови оплати праці, озвучені ОСОБА_7 ..
ОСОБА_25 та ОСОБА_26 до ОСОБА_6 потрапили випадково, а Халід їм, як землякам, що потрапили в скрутне становище, надав можливість проживати в своєму будинку, а коли з`явилась можливість працевлаштуватись, запропонував їм та ОСОБА_11 , який тривалий час проживає на території України та щодо обвинувачення у вербуванні якого учасниками організованої злочинної групи немає жодних підстав, допоміг знайти роботу на підприємстві в ТОВ «Лабро» в смт. Чоповичі Малинського району, ніяких коштів за це не отримавши.
А те, що кошти в сумі 100 доларів, що надіслані були родичами ОСОБА_38 та 300 доларів, які надіслали родичі ОСОБА_39 , були витрачені на придбання продуктів харчування, карток поповнення рахунків, цигарки для трьох чоловіків, які проживали в ОСОБА_40 більше двох місяців, і те, що вони допомагали виконувати деяку домашню роботу, необхідну для їх же проживання в будинку ОСОБА_40 , не свідчить про вчинення проти потерпілих незаконних угод чи їх експлуатацію.
З матеріалів справи вбачається, що всі потерпілі приїхали в смт. Чоповичі, хоча і за рекомендацією ОСОБА_40 , але самостійно, влаштувались на роботу в ТОВ «Лабро» за власного згодою, без будь-якої участі ОСОБА_40 , перед цим детально оглянувши умови праці та проживання (з їх же показів вбачається, що перед влаштуванням на роботу вони три дні, чекаючи ОСОБА_7 , дивились як і що роблять робітники-українці; весь цей час вони проживали разом з робітниками підприємства). Потерпілий ОСОБА_29 , має вищу освіту, отриману в Україні, вільно володіє російською мовою та розуміє українську мову, тому ввести його в оману щодо оплати та умов праці було за таких умов просто неможливо.
Зазначає, що зі сторони ОСОБА_6 не було ніякого обману потерпілих щодо умов праці на підприємстві, яким керував ОСОБА_7 .
Жодних доказів того, що ОСОБА_6 отримував від ОСОБА_7 якісь кошти від експлуатації праці потерпілих в судовому засіданні не здобуто.
Адвокат ОСОБА_5 подала до суду заяву щодо розгляду кримінальної справи без її участі та участі ОСОБА_6 .А.

В апеляції засуджений ОСОБА_7 просить скасувати вирок та постановити новий вирок, яким закрити кримінальну справу в зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 149 КК України.
На думку обвинуваченого, суд поверхово розглянув справу, дав неправильну оцінку добутим щодо до справи доказам, деяким доказам не дав оцінку взагалі, деякі докази проігнорував, в основу вироку поклав припущення, внаслідок чого ухвалив вищевказаний вирок, що суперечить дійсним обставинам справи та ст.ст. 2, 11, 125 КК України, ст.ст. 373, 324 КПК України.
Зазначає, що потерпілі в суді повідомили, що вони могли вільно пересуватися по території підприємства, підприємство не було огороджено парканом, вони постійно виходили за межі підприємства в магазин для придбання продуктів, у них був власний мобільний телефон, по якому вони вільно та постійно розмовляли, і навіть декілька разів вони самостійно виїжджали в м. Київ, тобто жодним чином він не обмежував, а тим паче не позбавляв свободи (волі) потерпілих.
Обмеження фізичної свободи не було, крім того слідством не доведено, що потерпілих було продано, за оплату передано, або здійснено іншу незаконну угоду.
Зазначає, що всі потерпіли під час дачі показів в суді вказали, що до ОСОБА_7 мають претензію лише тільки стосовно не виплати їм заробітної плати.

Позиції учасників судового провадження.
Відповідно до вимог ч.3 ст.354 КПК України(1960 року) суд першої інстанції оповістив усіх заінтересованих осіб про день апеляційного розгляду.
Адвокат ОСОБА_5 подала до суду клопотання про розгляд кримінальної справи без її участі та ОСОБА_6 .
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи в межах апеляцій та обговоривши їх доводи, колегія суддів вважає, що апеляції не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Мотиви Суду.
Відповідно до ст. 365 КПК України (1960 року) вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляції. Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювалися і стосовно яких відповідно до вимог частини першої статті 299 і статті 301-1 Кодексу докази не досліджувалися, не перевіряються.
Статтею 323 КПК України (1960 року) передбачено, що вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
На думку колегії суддів, дії обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вірно кваліфіковано за ч. 3 ст. 149 КК України, оскільки доведено неодноразові факти вербування, переміщення, передачі з метою експлуатації праці громадян Пакистану, з використанням обману та уразливого стану. Дії обвинувачених охоплюються складом відповідного злочину та не мають характеру трудових відносин.
Оскаржуваний вирок суду першої інстанції обґрунтований та вмотивований, у ньому викладено переконливі аргументи та досліджено докази, які у своїй сукупності та взаємозв`язку підтверджують винуватість ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у скоєнні злочину за ч. 3 ст. 149 КК України.
Апеляційний суд також погоджується із висновком суду першої інстанції щодо виключення з обвинувачення такої кваліфікуючої ознаки, як вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб, так як злочин скоїла організована група, підтвердженням чого є характер та спосіб вчинених спільних дій, стійкість сформованого об`єднання та наявність відомого усім учасникам групи єдиного плану.
Судом доведено, що учасники організованої групи мали свої функції та розуміли план діяльності групи, метою якого було вчинення незаконних угод, об`єктом яких були громадяни Ісламської Республіки Пакистан, пов`язаних з вербуванням, переміщенням, передачею з метою подальшої експлуатації їх праці, з використанням обману та уразливого стану осіб, щоб отримати прибуток. Потерпілі вказували, що платили кошти ОСОБА_18 та ОСОБА_41 для того, щоб оформити необхідні документи та потрапити на територію України. Після прибуття до столиці держави м. Києва, вони також платили кошти ОСОБА_6 .
Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляції адвоката ОСОБА_5 , про недоведеність того, що учасники організованої групи були особисто знайомі та зустрічались, оскільки суд ретельно дослідив обставини злочину, підтвердив наявність в учасників групи єдиного плану та обізнаність із ним ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Допитані судом першої інстанції свідки надали показання, які підтверджують викладені в обвинувальному висновку обставини та свідчать про вербування потерпілих, вчинене з метою їх експлуатації, з використанням обману та уразливого стану.
Так, потерпілі ОСОБА_25 та ОСОБА_26 у суді надали пояснення, що в червні 2010 року ОСОБА_25 зателефонував ОСОБА_18 та попросив допомоги в працевлаштуватись в Україні йому і ОСОБА_28 . 13 серпня 2010 року в аеропорту їх зустрів незнайомий пакистанець. В нього вони прожили два дні, а потім їх перевезли в ОСОБА_42 , залишили біля ОСОБА_43 і сказали, що за ними приїдуть. Через кілька годин приїхав чоловік, назвався ОСОБА_44 та привіз до себе додому. Вони прожили в два дні, а потім він їх вигнав. В них не залишилось речей та паспортів. У зв`язку з цим стали шукати ринок де працюють іноземці.

Таким чином попали на Троєщинський ринок де зустріли земляків. Вони відвели їх до мечеті і там вони познайомились із ОСОБА_45 . Він обіцяв допомогти з документами, реєстрацією та познайомити їх з ОСОБА_6 , який допоможе у працевлаштуванні. Декілька днів вони жили в мечеті, потім за ними приїхав ОСОБА_6 . Він відвіз їх до себе додому в с. Мирча. В ОСОБА_40 жили з ОСОБА_24 біля 2 місяців. За проживання та харчування заплатили йому 600 доларів США. Оскільки вони втратили паспорти і мали лише довідки, ОСОБА_6 виготовив їм документи, за що вони заплатили йому по 200 доларів США.
В ОСОБА_6 на той час проживали ОСОБА_46 та ОСОБА_36 , але останній скоро поїхав. Через деякий час приїхав ОСОБА_7 і ОСОБА_6 та ОСОБА_46 поїхали з ним на роботу. Працювали на верстаті по обробці каменю. Потім працював з деревиною. Коли виготовили паспорти, то ОСОБА_7 забрав їх собі та не віддавав.

Робота була тяжкою, в приміщенні холодно, теплий одяг ОСОБА_7 не видавав і гроші не платив. Їжу їм готували лише раз в день, а ввечері і вранці доїдали залишки. У листопаді 2010 року взагалі їх припинили годувати, а тому вони ходили в магазин за продуктами харчування. Одного разу їх затримали працівники міліції, але їм хтось зателефонував і їх відпустили. Всього за роботу з жовтня по грудень 2010 року ОСОБА_7 заплатив їм по 400 гривень, а коли ОСОБА_46 попросив з ними розрахуватись, то підсудний вдарив його кулаком в живіт.

Потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , у суді першої інстанції підтвердили пояснення попередніх потерпілих щодо знайомства з ОСОБА_6 та праці у ОСОБА_7 Працювали по 12 годин на добу, а інколи й більше. Гроші за роботу не отримували. ОСОБА_6 пропрацював лише два тижні і поїхав додому. Згодом до нього поїхав ОСОБА_46 та розповів, що ОСОБА_7 не платить гроші, однак ОСОБА_6 пообіцяв, що він розрахується. У зв`язку з цим ОСОБА_46 повернувся на підприємство. Також туди приїхали ОСОБА_29 , ОСОБА_47 та ОСОБА_48 . Через ОСОБА_49 спілкувались з іншими працівниками та з Комендантом. Через деякий час ОСОБА_50 забрав їх паспорти та не віддавав. Там, де всі жили, не було гарячої води. Умови проживання були дуже погані. В кімнаті постійно диміла пічка. Потім їх перестали годувати і потерпілим не було що їсти, однак всі працювали до останнього дня, надіявшись, що їм заплатять гроші.
Також апеляційний суд зважає, що вина засуджених підтверджується показами інших свідків, що узгоджуються із показами потерпілих, а саме:
- ОСОБА_51 , який працював керівником виробництва на деревообробному підприємстві ТОВ «Астра-регіони». До нього дзвонив ОСОБА_7 та пропонував взяти пакистанців на вантажні роботи і розрахуватись з ними харчами. Однак на цю пропозицію він відмовився, оскільки в нього на той час були свої працівники;
- ОСОБА_52 , що були оголошені в суді першої інстанції, згідно яких будь-яких умов для роботи на підприємстві у Коменданта не було. Холод, несправність пічки, відсутність води, їжі і можливості помитися, антисанітарію, відсутність засобів охорони праці і т.д. Він показав також, що пакистанцям не платили за роботу, на що вони скаржились. Їм обіцяли весь час заплатити, але не платили. У пакистанців відібрали паспорти і не повертали;
- ОСОБА_53 , який приїхав з Пакистану в Україну в серпні 2008 року з метою пошуку роботи. Перед від`їздом брат порадив йому поїхати в м. Київ на ринок «Юність» і знайти там ОСОБА_40 , який допоможе з проживанням. Він знайшов ОСОБА_40 і спочатку жив у нього. Пізніше змінив місце проживання оскільки ОСОБА_54 брав багато грошей. Також свідку стало відомо, що ОСОБА_54 , крім торгівлі на ринку, приймає у себе громадян Пакистану, які приїжджають в Україну. В Пакистані його знають багато людей, які відправляють інших в Україну на роботу;
- показами свідка ОСОБА_55 , згідно яких троє пакистанців - ОСОБА_46 , ОСОБА_47 і ОСОБА_48 допомагали їй по дому, виконували всю домашню роботу, і викачували воду з колодязя, бо поламали насос. Вона дійсно отримувала гроші, які пересилали пакистанцям, але забирала їх як плату за їжу і проживання. Згодом ОСОБА_6 завіз усіх на роботу до ОСОБА_7 в смт. Чоповичі. Також з ними поїхав і ОСОБА_29 . Пізніше вони дзвонили та скаржились, що ОСОБА_7 не платить їм за роботу гроші
- ОСОБА_56 , як на досудовому слідстві, так і в суді першої інстанції, згідно яких, в 2009 - 2010 роках він працював охоронцем на деревообробному підприємстві ТОВ «Астра-регіони» по вул. Вокзальній в смт. Чоповичі Малинського району Житомирської області. По сусідству було підприємство по обробці каменю директором якого був ОСОБА_7 . На цьому підприємстві працювали громадяни Пакистану. Вони були брудні і казали, що в них немає грошей та немає їжі (т.1 а.с.206-207, т.6 а.с.56-57);
- показами свідка ОСОБА_57 , як на досудовому слідстві, так і в суді першої інстанції, згідно яких, він працював охоронцем на деревообробному підприємстві ТОВ «Астра-регіони» в смт. Чоповичі Малинського району. Поруч знаходилось підприємство по обробці каменю на якому працювали громадяни Пакистану. Вони приходили набирати води. Одяг у них був порваний і чув що їм не платити зарплату (т.1 а.с.202-203, т.6 а.с.146-147).
Також показами свідків ОСОБА_58 , ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , ОСОБА_61 , ОСОБА_62 , ОСОБА_63 та ОСОБА_64 безсумнівно доведено, що потерпілі перебували в уразливому стані, необхідних харчів та умов для проживання не мали, обіцяних коштів за виконану роботу не отримували.
Примусовість характеру праці потерпілих на території України в нелегальному цеху у ОСОБА_7 підтверджується відсутністю їх офіційного працевлаштування та умовами роботи, які досліджувались при постановленні обвинувального вироку.
Потерпілі, потрапивши до чужої країни, перебували в уразливому стані, чим і скористались ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , використовуючи в подальшому їхню працю.
Застосування фізичного примусу, відсутність коштів та факт відібрання у них документів спростовує доводи апеляції ОСОБА_7 щодо добровільності праці потерпілих, оскільки за даних обставин вони перебували у залежності від ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Згідно показів потерпілого ОСОБА_8 , засуджений ОСОБА_6 , знаючи про неналежні умови роботи потерпілих та невиконання домовленостей щодо оплати праці, був зацікавлений у продовженні ними роботи та обіцяв, що ОСОБА_7 заплатить гроші пізніше.
Відповідно до протоколів пред`явлення фотознімків для впізнання потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_25 та ОСОБА_26 опізнали, що особою, яка шляхом обману працевлаштувала їх в цех по переробці каменю в смт. Чоповичі Малинського району Житомирської області є ОСОБА_6 , а ОСОБА_7 безпосередньо вчиняв експлуатацію їх праці у цеху.
Апеляційний суд не погоджується із доводами апеляції адвоката ОСОБА_5 про те, що зустріч ОСОБА_6 з потерпілими мала випадковий характер, оскільки ОСОБА_11 по фотознімках опізнав ОСОБА_6 та вказав, що саме він зустрічав його в Києві після прибуття з Пакистану.
З огляду на викладене, апеляційні доводи засудженого ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_5 , в інтересах засудженого ОСОБА_6 , не знайшли свого підтвердження, а тому вирок суду слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України (1960 року), колегія суддів
у х в а л и л а:
Апеляції засудженого ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_5 , в інтересах засудженого ОСОБА_6 , залишити без задоволення, а вирокМалинського районного суду Житомирської області від 04.09.2014 щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголоше.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4