Справа № 569/118/20
УХВАЛА

27 лютого 2020 року м. Рівне

Рівненський міський суд в особі слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
з участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , представника власника майна - адвоката ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого СВ Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області капітана поліції ОСОБА_5 яке погоджено прокурором Рівненської місцевої прокуратури ОСОБА_7 про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області капітан поліції ОСОБА_5 у рамках кримінального провадження №0000092 від 10.12.2019, звернувся до суду з клопотанням, погодженим прокурором Рівненської місцевої прокуратури ОСОБА_7 , у якому просить накласти арешт шляхом заборони відчуження нерухомого майна загальною площею 3302,8 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).
Своє клопотання обґрунтовує тим, що 15.02.2019 замовником будівництва Сасько J1.3. внесено недостовірні дані до офіційного документу Повідомлення про початок виконання будівельних робіт на об`єкті «Будівництво оздоровчо-туристичного центру (готельного типу)» за адресою м. Рівне, вул. В`ячеслава Чорновола, кадастровий номер земельної ділянки: :01:055:0537, яке згідно Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 відноситься до розділу 12 «Будівлі нежитлові» (код 1212.9 «Інші будівля для тимчасового проживання, не класифіковані раніше»), оскільки на вказаному об`єкті проводиться будівництво житлового будинку, а не оздоровчо-туристичного центру (готельного типу).

06.12.2019 за ОСОБА_8 зареєстровано права власності на об`єкт нерухомого майна - оздоровчо-туристичний центр (готельного типу) загальною площею 3302,8 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101), на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя №4050 від 06.12.2019. Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вказаний об`єкт нерухомості не є об`єктом житлової нерухомості.

Після цього, 11.12.2019 державним реєстратором Веснянської сільської ради Корецького району ОСОБА_9 , в порушення вимог Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015, зареєстровано за ОСОБА_8 право власності на 50 квартир, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , підстава внесення запису- технічний паспорт ПП «ТЕХНО КОМ» №1253 від 07.12.2019, висновок ПП «ТЕХНО КОМ» №07-12-1/19 від 07.12.2019, договір про задоволення вимог іпотекодержателя № 4050 від 06.12.2019, де об`єктом будівництва було вище вказане - «Будівництво оздоровчо-туристичного центру (готельного типу)», замовником якого була ОСОБА_10 .3.

Згідно Реєстру містобудівних умов та обмежень, що містяться на Геопорталі відкритих даних Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради, інформація щодо надання містобудівних умов та обмежень для проведення реконструкції об`єкта по АДРЕСА_1 в житловий будинок відсутня.

Також відповідно до Реєстру дозвільних документів ДАБІ України, інформація щодо реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта по АДРЕСА_1 упродовж грудня 2019 року відсутня.

Земельна ділянка з к.н. :01:055:0537, на якій розміщено вказаний об`єкт нерухомості, згідно Плану зонування міста Рівне, затвердженого рішенням Рівненської міської ради №1421 від 22.12.2011, розташована у зоні функціонального використання Р-2 (Рекреаційні зони активного відпочинку), розміщення житлових будинків у якій не передбачено.

Слідчий вказує також те, що державним реєстратором неправомірно внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації права приватної власності на об`єкти житлової нерухомості за відсутності документів, що підтверджують переведення об`єкта нерухомого майна з нежитлового у житловий.

Слідчий ОСОБА_5 та прокурори в судовому засіданні клопотання підтримали з підстав викладених у ньому обставин та просили його задовольнити. Крім того, слідчий вказав, що на даний час у вказаному кримінальному провадженні жодній особі підозри не вручено, цивільного позову не заявлено. Також слідчий вказав, що жодних перепон до доступу нерухомого майна за вищевказаною адресою немає.
Представник власника майна адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні клопотання за безпідставністю посилаючись на обставини, викладені у письмових запереченнях долучених до матеріалів справи. Також вказала, що накладенням арешту на власність ОСОБА_8 буде порушено його Конституційне право на недоторканість права власності, про що неодноразово в своїх рішеннях проти України наголошував Європейський суд з прав людини.
Заслухавши учасників судового розгляду, допитавши свідків, всебічно, повно та об"єктивно дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя, приходить до наступного висновку.
В судовому засіданні встановлено, що в провадженні Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області перебуває кримінальне провадження за №0000092 від 10.12.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 362 КК України.
Відповідно до п. 8 глави 2.6. «Арешт майна» Узагальнення вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження арешт може бути накладено на: нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права; майно у вигляді речей, документів, грошей, якщо вони відповідають критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК, а саме: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та (або) є доходами від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим майно є речі, документи, гроші тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом.
Згідно вимог ст.167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Згідно вимог ч.5 ст.171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Відповідно до п. 7 ч. 2 ст.131 КПК України арешт майна є одним із видів забезпечення кримінального провадження. Пунктом 1 ч. 3 ст. 132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до статей 94, 132, 173 КПК України при вирішення питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального правопорушення, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і в клопотанні слідчого (прокурора), який звертається з проханням про арешт майна, оскільки згідно зі статтею Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Згідно з частиною першою статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Частиною третьою статті 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті (збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 171 КПК України з клопотанням пор арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач. У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
У клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено: 1) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог; 2) докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.
При цьому тільки у випадку, передбаченому п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України (збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям зазначеним у статті 98 цього Кодексу («матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення»), тобто має ознаки речового доказу.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Як встановлено в судовому засіданні в лютому 2019 року ОСОБА_11 у встановленому законом порядку повідомила про початок виконання будівельних робіт на об`єкті «Будівництво оздоровчо-туристичного центру (готельного типу)» код 1212.9 «Інші будівлі для тимчасового проживання, не класифіковані раніше».
У листопаді 2019 ОСОБА_11 у встановленому законом порядку задекларувала готовність об`єкта до експлуатації. У складі вказаного об`єкту було зареєстровано 50 апартаментів квартир для тимчасового проживання людей із високим рівнем сервісу.
06.12.2019 у відповідності до вимог чинного законодавства за ОСОБА_8 було зареєстровано право власності на вищевказане майно на підставі договору №4050 від 06.12.2019 про задоволення вимог іпотеко держателя.
Відповідно до Державного класифікатора будівель тв спору ДК 018-200 Будівництво оздоровчо-туристичного центру ( готельного типу) відноситься до підрозділу 1212" Інші будівлі для тимчасового проживання "(код 1212.9 "інші будівлі для тимчасового проживання, не класифіковані раніше").
До будівель тимчасового проживання відносяться апартаменти з квартири для тимчасового проживання людей із високим рівнем сервісу (ДБН 2.-24:2009. Будинки і споруди проектування висотних житлових і громадських будинків ДБН 2.-24:2009 додаток Б обов`язковий)).
Відповідно до ст. 6 ЖК Україниської РСР для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків, призначаються жилі будинки і жилі приміщення.
Відповідно до п.п. 6.2.5 п. 6.2 «Житлові приміщенні» Будинки і споруди готелі ДБН В.2.2 20:2008 номери підвищеної комфортності (апартаменти, президентські, люкс, дуплекс) слід проектувати в складі двох і більше житлових кімнат. Склад інших додаткових приміщень і обладнання, включаючи кухонне, визначається завданням на проектування. Рекомендується влаштування барної стійки, що прилягає до вітальні. ДБН В.2.2 20:2008 С. 9 У складі апертаментів допускається передбачати приміщення для помічників (житлову кімнату, службові кімнату із шафами, санвузол). Допускається проектування апартаментів (типу «дуплекс») у двох рівнях. Склад приміщень апартаментів квартирного типу встановлюється завданням на проектування.

Відповідно до п. 40 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зарвердаженому постановою КМ України від 25 грудня 2015 року №1127 державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених ст.. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком.

Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалась в Єдиному реєстрі документів.

Цілісний майновий комплекс оздоровчо туристичний центр залишився об`єктом нежитлової нерухомості. Зміни функціонального призначення майна та жодних реконструкцій не відбулось. У складі вказаного майнового комплексі є частина приміщень, де відповідно до вимог закону, можуть проживати люди.

Відтак, маючи належну технічну документації, 11.12.2019 ОСОБА_8 зареєстровано право власності на 50 квартир, за адресою АДРЕСА_2 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив, що він являється власником нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 , у відповідності до вимог чинного законодаства. Для реєстрації права власності на вказані об`єкти він надав до державного органу вичерпний перелік документів, на підставі яких відбулась реєстрація. Наміру продажу, знищення об`єктів нерухомості у нього не має. Відомості щодо внесення в ЄРДР про порушення вимог КК не має, підозрюваним він неявляється, а тому накладенням арешту на його власність є порушенням норм Конституції та вимог чинного законодавства. Перешкод до доступу даного майна органу досудового розслідування з його сторони немає.
Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що він працює інженером з інвентаризації нерухомого майна. ОСОБА_8 були надані відповідні документи стосовно об"єкта в АДРЕСА_1 , і на підставі яких, ни мбув виготовлений технічний паспорт. Жодних порушень з його сторони, і зі сторони останнього вимог чинного законодавства не було. Зміни в призначенні даного об"єкта не відбулись.
З витягу з ЄРДР №0000092 від 10.12.2019 також вбачається, що відомості до ЄРДР внесені відносно ОСОБА_11 за ч. 1 ст. 358 КК України, і предметом вказаного злочину є: 1) посвідчення або інший документ, який надає права або звільняє від обов`язків і який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, громадянином-підприємцем, приватним нотаріусом, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи (нею, наприклад, може бути працівник установи паспортної служби, голова міської ради та ін.); 2) печатки, штампи чи бланки підприємств, установ чи організацій незалежно від форми власності; 3) інші офіційні печатки, штампи чи бланки.

Крім того, з даного витягу слідує, що відомості внесені відносно реєстратора Веснянської сільської ради Корецького району ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 362 КК України, і предметом вказаного злочину є, комп`ютерна інформація.

Таким чином, предметом вказаних злочинів жодним чином не виступає об"єкт нерухомості за адресою АДРЕСА_1 .
Крім того, санкція ч. 1 ст. 358 та ч. 3 ст. 362 КК України не передбачає конфіскацію майна чи спеціальної конфіскації. У вказаному кримінальному провадженні жодній особі про підозру не оголошено. Також цивільних позовів в порядку кримінального та цивільного судочинства немає.
Зі змісту норм Глав 10 та 17 КПК, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.
Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Слідчий в клопотанні про арешт майна взагалі не обгрунтував, яким саме чином вказане майно, що належить на праві власності ОСОБА_8 має відношення до злочинів, передбачених ч. 1 ст. 358 та ч. 3 ст. 362 КК, з урахуванням того, що майно набуте останнім на законних підставах.
Клопотання не містить відомостей, що ОСОБА_8 намагався приховати, пошкодити,зіпсувати,знищити,перетворити або відчужити майно, які конкретно відомості, сліди, містить майно, яким критеріям відповідає, а також яким чином вказане майно могло бути використане як знаряддя вчинення злочину або, що воно отримане власником внаслідок вчинення злочинів .
Жодними доказами, що вказане майно набуто злочинним шляхом, чи було об"єктом злочинів не доведено, а відтак він немає ознак речового доказу, визначених у ст. 98 КПК.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 р., для з"ясування наявності порушення цього положення ЄСПЛ має встановити, чи було забезпечено справедливу рівновагу між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід"ємним принципом всієї Конвенції, що відбито в структурі ст. 1 Протоколу №1 Європейської конвенції з прав людини.
Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов"язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами ( див. п. 46 рішення у справі "Устименко проти України", п.п. 51,52 рішення у справі "Рябих проти Росії", п. 31 рішення у справі "Марушин проти Росії", п. 61 рішення у справі "Брумареску проти Румунії").
Основною метою ст. 1 Першого протоколу до конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (рішення у справах Sperrong and Lonnroth v Sweden» від 23.09.82, «Новоселецький проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 1.06.2006).
Згідно ч.1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, те що слідчим та прокурорами не доведено необхідність застосування арешту та те, що вказані об`єкти нерухомого майна є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження,суд приходить до переконання про відмову у задоволенні клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 172,173,309 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

В задоволенні клопотання - відмовити.
Ухвала може бути безпосередньо оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом п"яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя : ОСОБА_1