Справа № 175/4425/19
Провадження № 1-кп/175/218/19
Вирок
Іменем України

29 травня 2020 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретареві ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське кримінальне провадження №0001471 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка народилась у м. Сенгілей Сенгілеївського району Ульяновської області Російської Федерації, з середньою спеціальною освітою, офіційно не працевлаштованої, зареєстрована та фактично проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 раніше судима:

- 25.01.2002 Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за 229-6 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнена з випробувальним терміном 2 роки;

- 15.07.2003 Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 309, ст. 71 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки;

- 05.04.2007 Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ст. 395, ч. 1 ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки;

- 05.04.2012 Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 307, ст. 69 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки з конфіскацією майна;

- 26.03.2018 Дніпровським районним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 126 КК України, на підставі ст. 46 КК України кримінальне провадження закрите,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.190 КК України
встановив:
Обвинувачена ОСОБА_4 , будучи особою раніше судимою за вчинення корисливих злочинів, маючи не зняту і не погашену у встановленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не стала, належних висновків для себе не зробила та обвинувачується у вчиненні умисного злочину проти власності, вчиненого повторно, за наступних обставин: 24 жовтня 2019 року приблизно о 18:00 год. (більш точний час в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим) ОСОБА_4 , перебуваючи біля буд. 20 по вул. Будівельників смт.Слобожанське Дніпровського району Дніпропетровської області, керуючись раптово виниклим умислом на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, діючи умисно, повторно, з корисливих спонукань, підійшла до потерпілого ОСОБА_5 та ввійшовши в довіру останнього шляхом повідомлення відомостей, які викликають бажання допомогти, спонукала потерпілого передати їй для здійснення дзвінка належний потерпілому мобільний телефон марки «Motorola» моделі «Moto 02» чорного кольору.

Після чого, ОСОБА_4 , користуючись тим, що потерпілий ОСОБА_5 , відволікся від спілкування з нею та ненадовго відлучився, завідомо не маючи наміру повертати мобільний телефон марки «Motorola» моделі «Moto G2» чорного кольору, тримаючи його в своїх руках, відійшла з поля зору потерпілого, після чого покинула місце вчинення кримінального правопорушення, попрямувавши до свого місця мешкання, в подальшому маючи намір та можливість розпорядитися майном на власний розсуд.

Згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 5076-19 від 30.10.2019 умисними діями ОСОБА_4 , потерпілому ОСОБА_5 , заподіяно матеріальну шкоду на суму 2274 грн. 50 коп. (дві тисячі двісті сімдесят чотири гривні п`ятдесят копійок).

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 , винуватою себе визнала у повному обсязі та підтвердила обставини викладені в обвинувальному акті. 24 жовтня 2019 року приблизно о 18:00 год. перебуваючи біля буд. 20 по вул. Будівельників смт. Слобожанське підійшла до ОСОБА_5 , та попросила його передати їй для здійснення дзвінка його мобільний телефон. Коли потерпілий відволікся від спілкування з нею та ненадовго відлучився, тримаючи його в своїх руках, відійшла, після чого покинула місце. Просила суд суворо її не карати і врахувати її щире каяття.

Потерпілий ОСОБА_5 , пояснив, що знає обвинувачену як жительку смт. Слобожанське. Приблизно біля 18 години 24 жовтня 2019 року обвинувачена у нього попросила телефон для здійснення дзвінка, а він передав їй телефон, а сам відволікся на розмову зі знайомим. Коли повернувся обвинуваченої вже не було на місці. Претензій матеріального і морального характеру до обвинуваченої не має. Просив суд суворо не карати обвинувачену.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників процесу визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, дослідженням матеріалів які характеризують особу обвинуваченого.

При цьому учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції у суду немає, а також сторонам роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає, що наведеними доказами у своїй сукупності у повному обсязі доведена винуватість обвинуваченої ОСОБА_4 , і її умисні дії вірно кваліфіковані органом досудового розслідування, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, які виразились у заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щиросердне каяття, повне визнання вини і активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої є рецидив злочинів.

Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Обираючи міру покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , суд враховує також і те, що вона раніше неодноразово судима, вчинила кримінальне правопорушення (злочин), який відповідно до ст.12 КК України є кримінальним правопорушенням (злочином) середньої тяжкості, суд враховує щирє каяття у судовому засіданні, не перебуває на обліку у лікарів психіатра і нарколога, за місцем проживання характеризується задовільно, з врахуванням обставин справи, думки органу обвинувачення та позиції потерпілого, особу обвинуваченої вважає, що їй слід призначити покарання в межах санкції у виді обмеження волі із застосуванням ст. 75 КК України.

На думку суду, зазначене покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення обвинуваченою ОСОБА_4 , нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст.ст. 122, 124 КПК України з ОСОБА_4 , підлягають стягненню на користь держави документально підтверджені витрати за проведення експертизи.

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід обвинуваченій не обирався.

Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 364, 369, 376 КПК України, суд -

ухвалив:
ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та піддати кримінальному покаранню у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання за умови, що на протязі 1 (одного) року іспитового строку вона не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки.

На підставі пунктів 1, 2 ч.1, пункту 2 ч.3 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цей орган про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджені витрати у розмірі 628 гривень призначення платежу за проведення судової товарознавчої експертизи №5076-19 від 30 жовтня 2019 року).

Речові докази по кримінальному провадженню №0001471, а саме: мобільний телефон марки «Motorola» моделі «Moto 02» чорного кольору, який згідно розписки від 26 жовтня 2019 року переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_5 , після набрання вироком законної сили - залишити у розпорядженні останнього.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1