ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/899/20 Справа № 176/2819/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника ЖВК № 26 ОСОБА_7 (приймає участь в режимі

відеоконференції),

захисника ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_9 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_9 на ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 23 січня 2020 року щодо
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, якою відмовлено у задоволенні подання Державної установи Жовтоводська виправна колонія № 26 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_9 , ВСТАНОВИЛА:

Засуджений ОСОБА_9 в апеляційній скарзі та в доповненні до апеляційної скарги просить скасувати ухвалу суду як незаконну і необґрунтовану, та постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання Державної установи Жовтоводська виправна колонія № 26 та спостережної комісії виконкому Жовтоводської міської ради про застосування до нього ст. 81 КК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції не дослідив обставини щодо дати набрання чинності Законом України № 1487-VІІІ від 06.09.2016 року про внесення змін до КВК України, яке відбулося 07.04.2017 року, до настання дії якого посадові особи адміністрації колонії мали лише право застосовувати заходи заохочення до осіб, позбавлених волі, а після внесення зазначених змін до КВК України, адміністрація колонії має зобов`язання щоквартально проводити оцінювання поведінки такої особи, та приймати вмотивоване рішення про доцільність або недоцільність застосування до неї заходів заохочення.

Також суд першої інстанції не дослідив обставини, викладені в ухвалі Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.05.2016 року, відповідно до якої фактичним місцем відбування ним покарання з 05.09.2014 року визнано Дніпропетровський слідчий ізолятор, посадові особи якого не мають зобов`язань відповідно до КВК України щоквартально проводити оцінювання поведінки засудженого, та приймати рішення про доцільність або недоцільність застосування до нього заходів заохочення.

Зазначає, що суд першої інстанції дійшов необгрунтованого висновку про те, що у нього наявна недостатня кількість застосованих заходів заохочення, оскільки правильне з`ясування дати набрання чинності Закону України № 1487-VІІІ від 06.09.2016 року та повноважень посадових осіб адміністрації Дніпропетровського слідчого ізолятору має істотне значення для ухвалення законного та справедливого рішення.

Вказує на те, що судом не були досліджені у спосіб, передбачений ст.23, ч.1 ст.358 КПК України, такі документи: - протокол №3 від 16.10.2019 року засідання адміністративної комісії Дніпровської установи виконання покарань №4, де до нього застосовано заохочення; - постанова №52 від 16.10.2019 року начальника Дніпровської установи виконання покарань №4 про заохочення; - характеристика з Дніпровської установи виконання покарань №4 від 11.11.2019 року; - довідки про заохочення та стягнення з Дніпровської установи виконання покарань №4 від 11.11.2019 року; - характеристика з Жовтоводської виправної колонії №26 від 28.11.2019 року.

Посилається на те, що перелічені документи свідчать про його виправлення.

Зазначає, що застосоване до нього заохочення 16.10.2019 року від адміністрації Дніпровської установи виконання покарань №4 було подякою за термін відбування ним покарання в ДУВП №4 з 05.09.2014 року по 16.11.2019 року, застосовувати яке, адміністрація установи не мала жодних зобов`язань, встановлених законом, а діяла за власним правом та за своєю ініціативою.

Стверджує, що під час судового засідання прокурор, попри пряму заборону згідно із ст.3 Закону України Про прокуратуру, публічно висловив сумніви щодо обов`язковості виконання судових рішень, які визначили згідно законодавства фактично відбутий ним строк покарання при застосуванні положень п.3 ч.3 ст.81 КК України, однак суд першої інстанції не врахував таку незгоду прокурора з обов`язковістю рішень національних судів України, які набули законної сили.

Вказує на те, що адміністрацією колонії 17.02.2020 року до нього було застосовано заохочення, як наслідок виконання свого зобов`язання відповідно до положень КВК України стосовно щоквартального проведення оцінювання поведінки засудженої особи та прийняття рішення про доцільність або недоцільність застосування до неї заходів заохочення.

Недостатня кількість заохочень, про що зазначає суд першої інстанції у своєму рішенні, виявляється наслідком встановленої законом відмінності (правосуб`єктності) у вимогах закону до різного типу установ системи виконання покарань, яка не є визначеною законом.

Зазначає, що він відбув 3/4 строку покарання, а тому має правові підстави для застосування до нього умовно-дострокового звільнення, також він протягом всього строку покарання характеризується позитивно, має одне заохочення, стягнень не має, з власної ініціативи виконує роботи, до суспільно-корисних робіт відноситься сумлінно та відповідально.

Таким чином, кількість заохочень не є передбачуваною юридичною визначеністю в розумінні ст.81 КК України, ч.1 ст.6 КВК Україн, що було судом проігноровано.

Посилається на те, що для досягнення незалежної та повної оцінки тверджень і висновків суду першої інстанції має вирішальне значення єдність судової практики Дніпровського апеляційного суду з перегляду цієї категорії справ.

Так, в ухвалі Дніпровського апеляційного суду від 05.09.2019 року (справа № 176/971/19, провадження № 11-кп/803/2187/19) зазначено щодо необгрунтованості висновків суду першої інстанції про відсутність підстав у застосуванні умовно-дострокового звільнення засудженого за ч.1 ст.115 КК України, який позитивно характеризувався протягом всього строку відбування покарання.

Вказує на те, що наявність у нього лише одного заохочення взагалі не свідчить про відсутність в нього сталого прагнення до виправлення.

Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 23 січня 2020 рокувідмовлено у задоволенні подання Державної установи Жовтоводська виправна колонія № 26 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_9 .

Відповідно до ухвали суду, яка оскаржується, ОСОБА_9 відбув 3/4 строку покарання, згідно характеристики засуджений протягом всього строку відбування покарання характеризується позитивно, має 1 заохочення, стягнень не мав, протягом 2014 року та на теперішній час з власної ініціативи виконує роботи з благоустрою колонії і прилеглої до неї території, поліпшення житлово-побутових умов засуджених, до суспільно-корисних робіт відноситься сумлінно та відповідально, підтримує зв`язки з рідними, має плани на майбутнє, провину в скоєному злочині визнає, в заподіяному розкаюється.
Водночас, враховуючи той факт, що ОСОБА_9 відбуває покарання за вчинення особливо тяжкого злочину, пов`язаного із умисним позбавленням життя іншої людини, наявність у засудженого лише одного заохочення є недостатнім для того щоб прийти до висновку про його виправлення.
Заслухавши доповідь судді, засудженого та його захисника, які просили задовольнити вимоги апеляційної скарги засудженого, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, представника виправної колонії, який просив задовольнити вимоги подання, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга засудженого підлягає задоволенню з таких підстав.
Стаття 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Згідно із ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.
Статтею 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.
Відповідно до Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.
Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.
Однак судом першої інстанції не в повній мірі дотримані зазначені положення.
Розглядаючи клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_9 , суд не в повній мірі вивчив дані про особу засудженого, та дійшов необґрунтованого висновку про відмову у застосуванні щодо засудженого умовно-дострокового звільнення від відбуття призначеного покарання, пославшись на те, що засуджений на даний час не довів сумлінною поведінкою свого виправлення.
Згідно із характеристикою засудженого ОСОБА_9 за весь час відбуття покарання він характеризується позитивно, був на час розгляду справи апеляційним судом заохочений двічі за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, а також дотримання правил внутрішнього розпорядку установи (а.п.6,7) та за сумлінну поведінку та ставлення до праці(а.п.102-103), не мав жодного стягнення (а. п. 7), а також дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання і розпорядок дня установи, при цьому, виконує роботу по благоустрою установи(а.п.6)

Адміністрація Державної установи «Жовтоводська виправна колонія №26» та спостережна комісія при Жовтоводському міському виконавчому комітеті Жовтоводської міської ради в Дніпропетровській області у своєму поданні та в особистій характеристиці засудженого зробили висновок про те, що він довів своє виправлення і тому до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, згідно із ст. 81 КК України. Таку ж позицію підтримав представник установи в ході апеляційного перегляду.

Відповідно до матеріалів подання засуджений сплатив кошти до Державного бюджету України (а.п.18), виконавчих листів щодо нього не значиться (а.п.19), засуджений надав підтвердження про можливість його працевлаштування після умовно-дострокового звільнення(а.п.20-21), наявність міцних соціальних звязків, оскільки має сина (а.п.23), та наявність місця проживання (а.п.22,24), а також довідки на підтвердження хвороб та проходження лікування (а.п.25-28).

ОСОБА_9 виконує роботи з благоустрою колонії і прилеглої території, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених. До суспільно-корисних робіт відноситься сумлінно (а.п.11).
Провину у вчиненні кримінального правопорушення визнав і щиро розкаявся(а.п.6), відбув 3/4 строку призначеного покарання, і має правові наслідки для застосування до нього-умовно-дострокового звільнення, оскільки відповідно до встановлених обставин під час апеляційного перегляду засуджений своєю зразковою поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Висновки суду щодо наявності одного заохочення, отриманого засудженим безпосередньо перед розглядом подання щодо умовно-досторокового звільнення, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні подання, оскільки відповідно до матеріалів провадження засуджений протягом всього часу відбування покарання характеризувався виключно позитивно.
Фактично відбутий строк покарання засудженого підтверджений рішеннями судів, які набрали законної сили, а тому відсутні підстави для відмови у задоволенні подання з цих підстав.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до тлумачення чинного законодавства, а тому колегія суддів не вдається до їх обговорення.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення ОСОБА_9 , оскільки на момент звернення до суду із поданням, мету покарання було досягнуто, засуджений виправився і немає необхідності в подальшому відбуванні реального покарання у вигляді позбавлення волі.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду не відповідає фактичним обставинам провадження та підлягає скасуванню, а апеляційна скарга засудженого про умовно-дострокове звільнення - задоволенню.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_9 на ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 23 січня 2020 року задовольнити.

Ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 23 січня 2020 рокущодо засудженого ОСОБА_9 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання Державної установи Жовтоводська виправна колонія № 26 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_9 .
Звільнити умовно-достроково ОСОБА_9 від відбування покарання.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4