Дата документу 10.03.2020
Справа № 334/838/20
Провадження № 1-кп/334/668/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2020 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Запоріжжі клопотання прокурора Запорізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження №0003812 відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 серпня 2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності,

В С Т А Н О В И В :

19 лютого 2020 до Ленінського районного суду м. Запоріжжя від прокурора Запорізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_3 надійшло клопотання про закриття кримінального провадження, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Клопотання обґрунтовано тим, 16 серпня 2016 року до СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області надійшла заява від ОСОБА_4 , 1952 року народження про те, що невстановлена особа під приводом складання договору займу, шахрайським шляхом, а саме шляхом обману заволоділа грошовими коштами потерпілого.

Під час досудового розслідування було допитано потерпілого ОСОБА_4 , який пояснив, що протягом тривалого часу разом з дружиною збирав кошти для подальшого придбання квартини для доньки. У 2008 році, він вирішив звернутися до ТОВ «Електрет-2», яке на той час приймало позики грошових коштів від громадян під 42% річних. 27 листопада 2008 року потерпілий попрямував за адресою розташування зазначеного агентства, а саме буд. АДРЕСА_1 , в якому знаходився чоловік, який представився ОСОБА_5 . В ході усної бесіди, ОСОБА_5 , розповів потерпілому про умови безпроцентної цільової позики, після чого між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було складено договір цільової позики в двох примірниках. Один екземпляр ОСОБА_5 передав потерпілому. Останній, в свою чергу передав ОСОБА_5 грошові кошти.

В ході досудового розслідування були розглянуті звернення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та визнано їх потерпілими у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003812 від 16 серпня 2016 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України. Дані особи надали аналогічні до показань ОСОБА_5 відомості та вказали, що особа, яка шахрайським шляхом заволоділа їхніми грошовими коштами є ОСОБА_5 .

Згідно із ч.1 ст. 84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Однак в ході досудового розслідування не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Відповідно до ст.62 Конституції України: особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

17 жовтня 2019 року набрав чинності Закон України від 04 жовтня 2019 року №187-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих положень кримінального процесуального законодавства» (далі - Закон), яким частину першу статті 284 КПК України доповнено пунктом 3-1, згідно якого кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Відповідно до санкції ч.2 ст.190 КК України передбачено покарання у вигляді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк від одного до двох років, або обмеженням волі на строк до п`яти років, або позбавленням волі на строк до трьох років.

Згідно з ст.12 КК України злочином середньої тяжкості є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Отже, кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.190 КК України, щодо якого здійснюється кримінальне провадження, є злочином середньої тяжкості.

Крім того, відповідно до п.3 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості.

Таким чином, з моменту вчинення кримінального правопорушення до теперішнього часу минуло більше, ніж п`ять років, у зв`язку з чим закінчився відповідний строк давності притягнення до кримінальної відповідальності.

На підставі викладеного, а також враховуючи те, що в ході досудового розслідування проведені всі можливі та необхідні слідчі (розшукові) дії, направлені на встановлення усіх обставин кримінального правопорушення, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, однак не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати, а також той факт, що з моменту вчинення кримінального правопорушення минуло більше, ніж п`ять років, і, таким чином, закінчився строк притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення середньої тяжкості, на теперішній час є достатні підстави для закриття кримінального провадження на підставі п. 3,10 ч.1 ст.284 КПК України.

Згідно з абз.4 ч.4 ст.284 КПК України, закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини першої цієї статті, здійснюється судом за клопотанням прокурора.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, та просив його задовольнити з підстав, наведених у клопотанні.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні категорично заперечував проти клопотання, оскільки вважає, що відсутні підстави для закриття, так як особа причетна до вчинення злочину відома, це ОСОБА_5 .

Заслухавши прокурора, потерпілого, дослідивши клопотання та матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

16 серпня 2016 року органами досудового слідства були внесені відомості до ЄРДР під №0003812 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України.

Під час досудового розслідування було лише допитано потерпілого, після чого жодної слідчої чи процесуальної дії, спрямованої на встановлення осіб, що вчинили кримінальне правопорушення, в справі вчинено не було, тобто слідчий не вжив всіх можливих заходів для встановлення обставин злочину.

В даному випадку злочин, передбачений ч.2 ст.190 КК України, згідно ст.12 КК України, відноситься до злочинів середньої тяжкості та строки давності притягнення до кримінальної відповідальності з дня його вчинення, згідно ст.49 КК України, становить п`ять років, що свідчить про те, що звернення до суду з відповідним клопотанням в порядку п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України є передчасним оскільки з дня внесення відомостей до ЄРДР не минуло п`ять років.

Згідно ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 7 ч.1 передбачено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких у тому числі відносяться: законність, публічність.

Законність відповідно до ч.2 ст.9 КПК України, полягає зокрема в тому, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Публічність же (ст. 25 КПК України) передбачає, що прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Внесення змін до КПК України і, зокрема, доповнення ч.1 ст.284 КПК України пунктом 3-1 не звільняє слідчого та прокурора від виконання завдань кримінального провадження та виконання обов`язків, визначених загальними засадами ст.ст.9, 25 КПК України.

В даному випадку, як вбачається з наданих матеріалів, слідчий формально підійшов до проведення досудового розслідування. Тобто, фактично, починаючи з 2016 року у кримінальному провадженні слідчим не здійснювалось досудове розслідування та не здійснювались дії на виконання обов`язку встановленого ст. 92 КПК України. А прокурор, не дивлячись на вказані обставини, направив до суду клопотання про закриття кримінального провадження.

Суд вважає, що таке використання органами досудового розслідування норми, що була запроваджена Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих положень кримінального процесуального законодавства» та введена в дію 17 жовтня 2019 року, як можливості закінчити досудове розслідування кримінального провадження шляхом закриття судом на підставі п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України, суперечить завданням та загальним засадам, встановленим чинним КПК України.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про необхідність відмовити прокурору у задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.2, 7, 9, 25, 40, 284-288, 369, 371, 372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Клопотання прокурора Запорізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження №0003812, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань 16 серпня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, на підставі п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України - відмовити

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1