Справа № 341/2143/19
Провадження № 11-кп/4808/127/20
Категорія ст.197 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду у складі:

головуючого-судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

законного представника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську матеріали за апеляційною скаргою (далі АС) захисника- адвоката ОСОБА_9 , що діє в інтересах неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Рогатинського районного суду від 17 січня 2020 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 ,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Рогатинського районного суду від 17 січня 2020 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 на строк 60, до 16 березня 2020 року, включно, з визначенням застави у розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що дорівнює 42 040 гривень.

Своє рішення суд мотивував тим, що враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, а також наявність у нього судимості, який навчається на денній формі навчання в Бурштинському торговельно-економічному коледжі Київського національного торговельно-економічного університету, однак негативно характеризується по місцю навчання, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків і для запобігання спробам переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, суд вважав за необхідне продовжити строк тримання під вартою щодо неповнолітнього о ОСОБА_8 до до 16 березня 2020 року, включно, з визначенням розміру застави.

Не погодившись з ухвалою судду захисник- адвокат ОСОБА_9 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав АС, в якій зазначає, що ухвала суду про продовження строку тримання обвинувачененого під вартою ухвалено із значними порушеннями вимог кримінального процесуального права та вказує на відсутність необхідності у застосуванні найсуворішого такого запобіжного заходу.

Крім цього, захисник ОСОБА_9 зазначає, що суд не взяв до уваги дані, що характеризують неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 , а також, що на даний час не існують ризиків, які передбачені ч.1 ст.177 КПК та які дають правові підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Просить ухвалу Рогатинського районного суду від 17 січня 2020 року скасувати в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 та постановити нову ухвалу, якою змінити міру запобіжного заходу для ОСОБА_8 з тримання під вартою на домашній арешт.

До початку апеляційного розгляду надійшов лист із Служби у справах дітей Бурштинської міської ради Івано-Франківської області, з якого вбачається, що вони просять проводити дане засідання без участі представника служби у справах дітей Бурштинської міської ради.

Окрім того, в ньому зазначається, що працівниками служби неодноразово проводилась пофілактична робота з неповновнолітнім ОСОБА_8 , та, на жаль, це не дало позитивних результатів.

Заслухавши доповідь судді ОСОБА_3 , пояснення неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 , та його захисника ОСОБА_9 ,законного представника ОСОБА_10 , які підтримали АС, просять ухвалу суду скасувати та задовольнити апеляційні вимоги; пояснення прокурора ОСОБА_7 , який вважає АС необгрунтваною, просить залишити її без задволення, а ухвалу суду без зміни; перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження, обговоривши доводи і мотиви АС, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Рішенням Конституційного Суду України №4 р/2019 від 13.06.2019 р. визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Вищевказаним рішенням Конституційний суд України зобов`язав Верховну Раду України привести нормативне регулювання у відповідність до прийнятого рішення.

Визнання Конституційним Судом України положення ч. 2 ст. 392 КПК України неконституційним, свідчить про те, що ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті підлягають апеляційному розгляду.

Незважаючи на те, що діючим національним кримінальним процесуальним законом не встановлено порядок оскарження ухвал суду про продовження строку тримання під вартою, які постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що з метою забезпечення ефективної реалізації права на судовий захист та задля досягнення цілей правосуддя, апеляції підлягають розгляду із застосуванням принципу тлумачення діючих правових норм на користь обвинуваченого та сторони захисту.

Колегія суддів виходить з того, що тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним з обмеженням конституційного права особи на свободу, який полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установу тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням режиму цієї установи.

Так, відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Ухвалою Рогатинсього районного суду від 17 січня 2020 року продовжено строк тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 на строк шістдесят днів, до 16 березня 2020 року, включно, з визначенням розміру застави у розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 42 040 гривень.

З копій контрольного кримінального провадження вбачається, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 було спрямовано до суду 17 грудня 2019 року.

Відповідно до обвинувального акта ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, а саме: в умисних діях , які виразилися у незаконному заволодінні транспортним засобом , вчиненому повторно , тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.289 КК, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої.

Також, як вбачається з ухвали Івано-Франківського апеляційного суду, кримінальні провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні інших кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, 3 ст.185 КК повернуто для судового провадження в Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області, що свідчить про нестійку злочинну поведінку обвинуваченого.

Згідно з вимогами ч. ч. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.183 КПК визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

За змістом ч.2 ст. 492 КПК України тримання під вартою може застосовуватися до неповнолітнього лише у разі, якщо він підозрюється або обвинувачується у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину, за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у статті 177 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.177 КПК, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснювати дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Колегія суддів звертає увагу на те, що при обрані запобіжного заходу, у відповідності до вимог ст.ст. 193, 194 КПК , судом об`єктивно взято до уваги дані про особу обвинуваченого, який звинувачується у вчиненні тяжкого злочину.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що заявлені у клопотанні вони є реальними, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у його вчиненені. Відповідно до вимог ст.177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Таким чином, основною метою продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на стадії судового розгляду фактично є забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, і що ризики зазначені у ч.1 ст. 177 КПК не відпали, а навпаки існують.

Зі змісту ухвали суду про продовження строків тримання під вартою вбачається, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що обвинувачений може переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення; наявність судимості в обвинуваченого. Крім цього, колегія суддів бере до уваги перебування обвинувальних актів в суді про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні інших кримінальних правопорушень, судовий розгляд яких не завершився, негативна характеристика по місцю його навчання.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , які б були безумовною підставою для скасування оскарженої ухвали.

За таких обставин, АС захисника- адвоката ОСОБА_9 , що діє в інтересах неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405,418, 419, 422 КПК, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника- адвоката ОСОБА_9 , що діє в інтересах неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Рогатинського районного суду від 17 січня 2020 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 - без зміни.

Ухвала оскраженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5