Справа № 128/15/20
Провадження №11-кп/801/603/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 квітня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 17 березня 2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0001045 від 26.11.2019 року відносно
ОСОБА_7 , уродженця смт. Вороновиця Вінницького району Вінницької області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, згідно ст. 89 КК України раніше не судимого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

З 03.01.2020 у провадженні Вінницького районного суду Вінницької області знаходиться на розгляді дане кримінальне провадження.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 надав суду письмове клопотання про продовження застосованого запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки такий строк стікає, та ті ризики які стали підставою для його застосування не змінилися та не відпали, а саме обвинувачений ОСОБА_7 , на час затримання не працював, не має сім`ї, утриманців, отже не має соціально стримуючих факторів, тому вважав, що останній може переховуватися від суду, вчинити незаконний вплив на потерпілого, свідків, які ще недопитані в судовому засіданні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.
Вирішуючи питання про продовження строків тримання під вартою обвинуваченому, суд першої інстанції виходив з того, що наразі існують ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: хоча обвинувачений ОСОБА_7 є раніше несудимою особою в силу ст.89 КК України, має постійне місце проживання на території Вінницького району, не одружений, не має сім`ї, утриманців, на час затримання офіційно не працював, отже не має соціально струмуючих факторів, також обвинувачується у вчинені тяжкого умисного корисливого злочину, протягом свого життя вісім разів притягувався до кримінальної відповідальності, на даний час, судовий розгляд даного провадження розпочатий, але в суді не заслухані покази потерпілого, свідків, отже існують ризики: незаконного впливу ОСОБА_7 на потерпілого, свідків з метою зміни їх показів у суді; вчиненням ним іншого кримінального правопорушення, а також переховування ним від суду.
Таким чином, з метою дотримання балансу між суспільним інтересом та правом особи на особисту свободу, суд прийшов до висновку, що для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та уникнення встановлених судом ризиків, доцільно продовжити йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Тому суд, не зачіплюючи питання доказовості вини обвинуваченого, вважав за доцільне продовжити йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, а саме - по 15.05.2020 року, включно.
Доводи приведені обвинуваченим та захисником у заперечення проти задоволення клопотання, суд вважав хибними, такими, що жодним чином не спростовують наявні наведені ризики прокурором.
Ухвалою Вінницького районного суду від 17 березня 2020 року клопотання прокурора ОСОБА_6 задоволено.
Продовжено застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 на 60 днів у Державній установі «Вінницька установа виконання покарань №1», а саме по 15.05.2020 включно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 17 березня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким обрати стосовно нього запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що вказаний злочин він не вчиняв, свою вину в інкримінованому злочинні не визнає повністю. Підстав переховуватися від суду, ні тиснути на потерпілого у нього не має. Зазначає, що дане кримінальне провадження відносно нього сфабриковане.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи. Щодо розгляду своєї апеляційної скарги у відсутність свого захисника не заперечував.
Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, вважає її законною та обґрунтованою.
В судове засідання адвокат ОСОБА_8 не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в зв`язку з неможливістю прибути в судове засідання через його перебування в цей час для проведення слідчих дій.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та прокурора, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
За частиною першою та п.9 ч.2 ст.131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.
Згідно ст.331 КПК України під час судового засідання суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити або скасувати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.
При вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції виходив не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, ризик впливу на потерпілого та свідків, а також іншим чином перешкоджати розгляду кримінального провадження в суді.
Так, вирішуючи питання щодо продовження строків тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Перевіряючи в апеляційному порядку ухвалу суду першої інстанції, апеляційним судом було встановлено, що зазначені вимоги закону судом були дотримані.
Вирішуючи питання щодо задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом першої інстанції було враховано вік та стан здоров`я, особу обвинуваченого, який є раніше несудимою особою в силу ст.89 КК України, має постійне місце проживання на території Вінницького району, проте не одружений, не має сім`ї та утриманців, на час затримання офіційно не працював, що свідчить про відсутність у нього соціально струмуючих факторів, також обвинувачується у вчинені тяжкого умисного корисливого злочину, протягом свого життя вісім разів притягувався до кримінальної відповідальності.
Таким чином, з метою дотримання балансу між суспільним інтересом та правом особи на особисту свободу, суд першої інстанції прийшов до висновку, що для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та уникнення встановлених судом ризиків, доцільно продовжити йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність продовження застосування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України, віднесено до тяжких.
Це узгоджується також із з нормою п.4 ч.2 ст.183 КПК України, за змістом якої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо незгоди з інкримінованим йому кримінальним правопорушенням не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги, оскільки питання доведеності вини особи не є предметом розгляду у цьому провадженні, та віднесено законом до компетенції суду під час розгляду справи по суті, тоді як предметом цього розгляду є вирішення питання доцільності продовження застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, проте при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою суд першої правильно виходив не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України.
З урахуванням даних про особу обвинуваченого, суд першої інстанції правильно встановив наявність підстав для застосування найбільш суворого запобіжного заходу, що в повній мірі відповідає вимогам закону.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).
Таким чином, колегія суддів вважає, що встановлені судом обставини у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення з урахуванням характеру протиправних насильницьких дій, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , який раніше не судимий в силу ст.89 КК України, проте протягом життя вісім раз притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічні злочини та був засуджений за їх вчинення і відбував призначені покарання, а тому відсутність доказів щодо наявності в останнього тісних соціальних зв`язків дають підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Суд апеляційної інстанції вважає ухвалене судове рішення є законним і обґрунтованим. Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали у справі не вбачається.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, суд, -
у х в а л и в:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 17 березня 2020 року у кримінальному провадженні №0001045 від 26.11.2019 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України - залишити без змін.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4