ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 червня 2020 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , його адвоката ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_9 та його представника-адвоката ОСОБА_10 кримінальне провадження за апеляційними скаргами заступника військового прокурора Західного регіону України ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 на вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 24 квітня 2020 року у кримінальному провадженні №0000499 щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з вищою освітою, учасника АТО, не одруженого, працюючого на посаді водія-електрика групи інженерних робіт відділення інженерного облаштування державного кордону інженерно-технічного відділу військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого, обвинуваченого за ч.3 ст.405 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 24 квітня 2020 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.405 КК України та йому призначене покарання у виді 6 років позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишений у виді тримання під вартою. Строк відбування покарання обчислений з 19 червня 2019 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 матеріальну шкоду в сумі 17163 гривні 45 копійок та моральну шкоду в сумі 20 000 гривень на загальну суму 37163 гривні 45 копійок.

На вказаний вирок надійшли апеляційні скарги заступника військового прокурора Західного регіону України ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_8

Провадження№11-кп/822/307/20 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_12 Категорія:ст.405 ч.3 КК України Суддя-доповідач: ОСОБА_1 .
Прокурор у апеляційній скарзі не оспорюючи доведеність винуватості та правильність кваліфікації за ч.3 ст.405 КК України, вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покаранню степеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Посилається на те, що обвинувачений скоїв діяння, яке є тяжким злочином, у вчиненому не розкаявся. Будь-яких пом`якшуючих покарання обставин судом не встановлено.

Вважає, що спричинені потерпілому у результаті вчиненого злочину тяжкі тілесні ушкодження є тяжкими наслідками,а відповідно-і обставиною,що обтяжує покарання,проте суд вказав, що таких обставин не встановлено.

Також апелянт зазначає, що призначення обвинуваченому покарання, наближеного до мінімального,передбаченого санкцією, не відповідає характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, тому за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість. Просить ухвалити новий вирок та призначити обвинуваченому покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати вирок та виправдати обвинуваченого ОСОБА_7 , посилаючись на те, що здобуті в судовому засіданні докази не доводять його винуватості. Стверджує, що докази, якими суд обгрунтував вирок,підтверджують лише факт отримання потерпілим тяжких тілесних ушкоджень. Разом з тим,на думку апелянта, відсутні докази, що тілесні ушкодження потерпілому були заподіяні саме ОСОБА_7 та за допомогою ножа, який був виданий обвинуваченим та визнаний речовим доказом по справі.

Вважає, що суд безпідставно зіслався у вироку на покази свідків, оскільки вони не були очевидцями події та тільки зі слів потерпілого знають про нанесення удару ОСОБА_7 , а вилучений у обвинуваченого ніж не є знаряддям злочину у зв`язку з відсутністю на ньому біологічних речовин, які б належали ОСОБА_9 .

Звертає увагу суду на те, що між обвинуваченим та потерпілим існували неприязні відносини, через вживання останнім алкоголю та цькуванням підлеглих.

Також зазначає, що суд формально зазначив, але фактично не врахував та не визнав обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого його добровільну участь у антитерористичній операції на сході України понад один рік.

Вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання у виді 6 років позбавлення волі є надто суворим та не відповідає особі засудженого

Крім цього вважає, необгрунтованим заявлений потерпілим позов в частині відшкодування матеріальних збитків, оскільки частина чеків є недійсними та нечитабельними.

Обвинувачений ОСОБА_7 у апеляційній скарзі також просить скасувати вирок суду, оскільки вважає себе невинуватим. Посилається на те, що вирок грунтується на припущеннях, зокрема на показах свідків, які знаходяться у прямому підпорядкуванні потерпілого, а тому такі свідчення не можуть бути враховані судом.

У запереченні на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 , прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 просить залишити вирок районного суду без змін,а апеляційні скарги сторони захисту- без задоволення.

Згідно з вироком, обвинувачений ОСОБА_7 , проходячи військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , НОМЕР_2 прикордонний загін ІНФОРМАЦІЯ_3 (І категорії) Державної прикордонної служби України, АДРЕСА_2 ) на посаді водія-електрика групи інженерних робіт відділення інженерного облаштування державного кордону інженерно-технічного відділу, у порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст.ст. 1, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 17, 30, 31, 32, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, 19.06.2019 року близько 07 год. 15 хв., на території інженерно-військового містечка відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_3 ), будучи невдоволеним діями свого начальника за військовим званням та посадою лейтенанта ОСОБА_9 у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби, застосував насильство щодо начальника лейтенанта ОСОБА_9 шляхом нанесення останньому 1 удару ножем в область спини, чим заподіяв начальнику лейтенанту ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження у вигляді колото-різаного поранення спини з ушкодженням селезінки, що підтверджується висновком експерта КМУ «Обласного бюро судово-медичної експертизи» м. Чернівці № 682, вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурорів, які підтримали апеляційну скаргу заступника військового прокурора Західного регіону України та заперечували щодо задоволення апеляційних скарг сторони захисту, таку ж позицію потерпілого та його представника,доводи обвинуваченого, його захисника, які підтримали подані ними апеляційні скарги та вважали необгрунтованою апеляційну скаргу прокурора, перевіривши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухваленим із дотриманням норм матеріального та процесуального права, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття остаточного рішення у справі.

Судова колегія вважає, що районний суд повно дослідив та об`єктивно оцінив надані сторонами докази, а відтак прийняв рішення, яке відповідає вимогам Закону.

Не визнаючи вину,обвинувачений ОСОБА_7 у районному суді показав,що проходить військову службу за контрактом на ВПС «Красноїльськ»,а ОСОБА_9 був його прямим начальником. 19.06.2019 року близько 07 год. 15 хв. він стояв біля входу у гуртожиток та грався з ножиком.В цей час потерпілий повертався з туалету, а він( ОСОБА_7 ) стояв на решітці перед входом у гуртожиток, тримаючи в руках ніж. Під ним решітка зіграла і він випадково поцарапав потерпілого. Ніж у тіло потерпілого не потрапляв,заперечує нанесення удару ножем. Потім потерпілий зайшов у гуртожиток і почав кликати на допомогу. Одразу вибігли інші військовослужбовці та брат потерпілого ОСОБА_13 і конфлікт припинився. Також показав,що витирав ніж у траву,оскільки не хотів його класти у ножни з кров`ю.З потерпілим ОСОБА_9 були натягнуті відносини. Раніше був конфлікт з братом потерпілого ОСОБА_13 .

Показання обвинуваченого районний суд правильно оцінив як спосіб захисту з метою уникнути відповідальності за вчинене діяння.

На спростування доводів ,викладених у апеляційних скаргах сторони захисту,винуватість ОСОБА_7 у скоєнні злочину,передбаченого ст.405 ч.3 КК України доведена сукупністю досліджених судом доказів

Так,потерпілий ОСОБА_9 у суді показав,що проходить військову службу за контрактом та перебуває на посаді офіцера відділу інженерного облаштування державного кордону інженерно-технічного відділу ІНФОРМАЦІЯ_5 , у військовому званні - лейтенант. 19.06.2019 року на ВПС «Красноїльськ» перебували у відрядженні та проживали у гуртожитку військового містечка.В робочу групу,яку він очолював,входив також ОСОБА_7 та йому(потерпілому) підпорядковувався.

19.06.2019 року приблизно о 07-15 повертався із туалету,а перед входом в гуртожиток стояв ОСОБА_7 , тримаючи руки позаду. Піднімаючись по сходах, потерпілий відчув сильний удар у спину та різкий біль Під час удару від ОСОБА_7 пролунала фраза: «На тобі ….». Розвернувшись потерпілий приклав руку до місця удару і побачив кров, а також побачив ОСОБА_7 з ножем в правій руці, на якому були краплі крові, і запитав: «Що ти зробив?». На що ОСОБА_7 почав рух до потерпілого. Потерпілий зайшов в гуртожиток,почав кричати,що ОСОБА_7 з ножем,прибігли ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , згодом ОСОБА_16 . ОСОБА_14 футболкою закривав йому рану. ОСОБА_7 близько однієї хвилини стояв біля дверей і після неодноразових прохань ОСОБА_13 вийшов з кімнати. Після цього ОСОБА_13 та ОСОБА_14 повели потерпілого до автомобіля,щоб відвезти у лікарню,і в цей час ОСОБА_9 бачив,що ОСОБА_7 стояв близько 10 метрів від гуртожитку біля боксів та витирав ганчіркою ножа.

Повідомив, що у нього з ОСОБА_7 раніше конфліктів не було, перебували у службових відносинах. Потерпілий в алкогольному чи іншому сп`янінні не перебував. ОСОБА_7 вів дивний спосіб життя, тримався від колективу осторонь.

Такі показання потерпілий відтворив під час слідчого експерименту на місці події,що підтверджується протоколом слідчого експерименту від 11.09.2019 року (т.3 а.с.13-17)

Свідок ОСОБА_16 суду показав,що проходить військову службу,на ВПС «Красноїльськ» були у відрядженні.19.06.2019 року близько 07-15 до гуртожитку забіг ОСОБА_9 ,кричав,що ОСОБА_7 ходить із ножем та щоб вони підіймались.Зі слів потерпілого та через наявність на його спині крові свідок зрозумів,що ОСОБА_7 вдарив потерпілого ножем.Свідок бачив на підлозі кімнати кров.Потім бачив,що ОСОБА_7 стояв із ножем на подвір`ї. Коли потерпілого відвезли до лікарні,свідок запитав обвинуваченого,що він наробив,на що ОСОБА_7 відповів,що свідку буде те саме,якщо буде багато говорити .

Свідок ОСОБА_15 у суді показав,що проходить військову службу на посаді механіка,на ВПС «Красноїльськ» були відряджені для виконання робіт та проживали у гуртожитку. 19.06.2019 року близько 07-15 він знаходився в гуртожитку,в цей час забіг до гуртожитку ОСОБА_9 , почав кричати,щоб вони(військовослужбовці) підіймались.Свідок вибіг з кімнати, побачив потерпілого ОСОБА_9 із стільцем в руках, на спині потерпілого була кров. ОСОБА_7 в той момент був у прихожій з ножем в руках. Пантя взяв свою футболку та закрив рану ОСОБА_9 .Свідок провів ОСОБА_17 і ОСОБА_18 до машини.Зі слів ОСОБА_9 та через присутність крові на його спині, свідок зрозумів, що ОСОБА_9 ножем вдарив ОСОБА_7 . За період його служби, між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 конфліктів не було. До всіх підлеглих потерпілий відносився однаково, згідно статуту.

Свідок ОСОБА_14 у районному суді дав показання,аналогічні показанням свідка ОСОБА_15 .Додатково пояснив,що тоді,коли ОСОБА_7 стояв у прихожій з ножем в руках,вибіг із кімнати брат потерпілого ОСОБА_13 і сказав ОСОБА_7 , щоб той кинув ніж,на що обвинувачений вийшов на подвір`я. Він з потерпілим та його братом одразу поїхали на автомобілі у лікарню. За період служби, ОСОБА_9 добре відносився до підлеглих,згідно статуту. ОСОБА_7 вів себе дивно, тримався від колективу осторонь.

Такі ж показання,як і інші свідки,надав у суді свідок ОСОБА_13 ,який пояснив, що 19.06.2019 року,почувши крики потерпілого про те,щоб усі прокидались і втікали, він вибіг з кімнати, побачив ОСОБА_9 зі стільцем у руках та його спина була в крові. Кров пульсувала з великою силою. ОСОБА_7 також був у кімнаті з мисливським ножем в руках. Він сказав ОСОБА_7 , щоб той кинув ніж та вийшов,оскільки уже наробив лиха.Потім потерпілого відвезли у лікарню

Свідок ОСОБА_19 показав, що як заступник начальника відділення інспекторів прикордонної служби «Красноїльськ» ВПС «Красноїльськ» 19.06.2019 року близько 08 год. 00 хв. отримав від начальника ВПС «Красноїльськ» ОСОБА_20 інформацію про виникнення конфліктної ситуації біля гуртожитку на території ВІОДК «Красноїльськ». Прибувши до місця події,свідок побачив біля вхідних дверей на сходах до гуртожитку ОСОБА_7 ,який перебував уже в кайданках і повідомив, що він загрозу оточуючим не несе, нічого робити не буде та віддасть мисливський ніж працівникам поліції. Також свідок повідомив, що на порозі гуртожитку була речовина бурого кольору, схожа на кров.

Свідок ОСОБА_21 у суді показав, що він як заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 19.06.2019 року близько 07 год. 50 хв. отримав інформацію від начальника ВІОДК ІТВ ОСОБА_22 про те, що ОСОБА_7 на території інженерного містечка ВПС «Красноїльськ» наніс ножове поранення лейтенанту ОСОБА_9 .Прибувши на місце,бачив,що військовослужбовці ВПС «Красноїльськ» здійснювали охорону ОСОБА_7 . Потім приїхали працівники поліції, які проводили слідчі дії та вилучили у ОСОБА_7 ніж.

Показання потерпілого, свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_19 , ОСОБА_23 є послідовними, не містять суперечностей та узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами.

Так, протоколом огляду місця події від 19.06.2019 року із фототаблицями зафіксовано виявлення та вилучення ножа з дерев`яною рукояткою,чохла чорного кольору, а також здійснення змиву речовини бурого кольору з дерев`яної підлоги в приміщенні гуртожитку (т. 1 а.с.57-80);

Висновками експерта №682 від 19.06.2019 року та №895д від 19.09.2019 року,яким проводилась судово-медична та додаткова СМЕ підтверджено,що що на тілі потерпілого ОСОБА_9 виявлено колото-різане поранення спини з ушкодженням селезінки.

Дані тілесні ушкодження виникли в результаті дії колючо-ріжучого предмету типу ножа,по строку і обставинах виникнення можуть відповідати викладеному в описовій частині ухвали суду та обставинам,які повідомлені потерпілим під час слідчого експерименту і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя.

Раневий канал має направлення спередуназад майже горизонтально, починається нашкірною раною по біляхребетній лінії зліва, на рівні реберної дуги, на своєму шляху проходить шкіру з підшкірною жировою клітковиною, м`язи спини і пошкоджує верхньо-медіальну поверхню селезінки, де сліпо закінчується.При цьому раневий канал має орієнтовно ширину біля 5 см. і глибину приблизно 6-8 см. (т.1 а.с.211-214, т.3 а.с.13-17)

У судовому засіданні експерт ОСОБА_24 під час допиту підтвердила надані нею висновки експертиз №682 від 19.06.2019 року та №895д від 19.09.2019.

Викладені вище докази у їх сукупності доводять винуватість ОСОБА_7 у заподіянні тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

За встановленими судом із показань потерпілого і свідків фактичними обставинами,потерпілий зранку 19.06.2019 року вийшов із гуртожитку по потребах,жодних пошкоджень на тілі не мав, повертався приблизно через 10 хв. та біля входу до гуртожитку отримав удар ножем у спину від ОСОБА_7 .Жодних інших осіб на ганку не було,що ОСОБА_7 не заперечував.

Відразу після отримання тілесних ушкоджень потерпілий забіг до гуртожитку,кричав,щоб прокинулись інші військовослужбовці ,оскільки ОСОБА_7 із ножем,на спині потерпілого була рана, із якої текла кров.

Рана знаходиться на спині потерпілого по біляхребетній лінії,раневий канал розташований майже горизонтально та має глибину 6-8 см,що свідчить про нанесення удару у спину зі значною силою,а тому припущення обвинуваченого,що потерпілий міг нанести сам собі цей удар у спину, безпідставні.

Доводи захисника,що під час проведення експертизи №696 від 20.09.2019 року на ножі,який вилучений у ОСОБА_7 ,не виявлено біологічних слідів потерпілого,жодним чином не спростовують винуватість,оскільки потерпілий та свідки вказували,що ОСОБА_7 у подальшому,після того як ним ОСОБА_9 було заподіяно тілесних ушкоджень, витирав ножа. Цю обставину не заперечував і сам обвинувачений,який показав,що не хотів класти ножа із кров`ю у ножни.

Отже, на спростування доводів сторони захисту, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.405КК України.

Не допустив районний суд і порушень при вирішенні цивільного позову,стягнувши із обвинуваченого на користь потерпілого матеріальну шкоду у розмірі 17163,45 грн.,оскільки така сума витрат підтверджена наданими суду доказами, які не викликають сумнівів у їх достовірності.

Згідно медичних документів: зокрема висновків СМЕ №682 від 19.06.2019 року та №895 д від 19.09.2019року, вбачається, що ОСОБА_9 з 19.06.2019 року по 09.07.2019 року внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні торакальної хірургії ОКЛ з основним діагнозом:проникаюче ножове пораненням лівої половини грудної клітки та живота із пошкодженням діафрагми та селезінки, та ускладенням: лівобічний гемоторакс,гемоперитоніум. Внаслідок отриманого поранення було видалено селезінку

Після стаціонарного лікування ОСОБА_9 виписаний у непрацездатному стані,продовжив за лікарською рекомендацією амбулаторно лікуватися та проходив реабілітацію.Згідно довідки №443 від 26.07.2019 року госпітальної військово-лікарської комісії Центрального клінічного госпіталю (м.Київ),де проходив реабілітацію з 17.07.2019 по 26.07.2019 року постановою комісії вирішено,що потерпілий потребує відпустки на 30 днів за станом здоров`я. Також з 28.08.2019 року по 29.08.2019 року проходив військово-лікарську комісію у м Львові,за результатами якої ступінь втрати професійної працездатності становить 15%-одноразово-поранення та 10 %-одноразово захворювання (т.4.а.с.133-137 )

За таких обставин ОСОБА_9 мав необхідність у придбанні ліків, продуктів,витрат на пальне і надані ним чеки обґрунтовують понесені витрати. Вказані у деяких чеках дати відповідають періоду амбулаторного лікування потерпілого та під час реабілітації. Наявний на чеках текст є читабельним. (а.с.138-146,266-273 т.4)

Отже, доводи захисника про безпідставність стягнення матеріальної шкоди із обвинуваченого на користь потерпілого є необгрунтованими.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винуватою у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст. 65 КК України, та роз`яснень,що містяться у п.1 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» під час призначення покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегія суддів вважає, що районний суд таких вимог закону дотримався у повній мірі, врахувавши, у тому числі і ті обставини, на які посилався прокурор у апеляційній скарзі.

Так, суд зважив, що вчинене ОСОБА_7 діяння є тяжким злочином,за який законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Врахував суд і особу винного, який на «Д» обліку в лікаря психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий, за місцем проходження служби характеризується посередньо.

Крім цього, суд взяв до уваги, що ОСОБА_7 брав участь в антитерористичній операції,будучи призваним до лав Збройних сил(що обвинувачений підтвердив у суді) та врахував ці дані як такі,що позитивно характеризують особу ОСОБА_7 .

Достатніх підстав для визнання даних про особу ОСОБА_7 як обставин,що пом`якшують покарання,захисником не наведено.

Також суд врахував думку потерпілого,який і у апеляційному суді вважав,що ОСОБА_7 необхідно призначити суворе покарання в межах санкції ч.3 ст.405 КК України.

Обставин,які би пом`якшували чи обтяжували покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Невизнання вини є правом обвинуваченого,а тому не може свідчити про зухвалість чи підвищену суспільну небезпечність,як вказує прокурор.

Рішення про призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі належним чином судом умотивовано, таке покарання є необхідним і буде достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Підстав вважати призначене судом ОСОБА_7 покарання явно несправедливим внаслідок м`якості,як про це зазначає прокурор у апеляційній скарзі чи внаслідок суворості,як вважає захисник,судова колегія не вбачає і таких достатніх підстав прокурором та захисником у апеляційних скаргах не наведено.

При цьому,у поданих на апеляційні скарги сторони захисту запереченнях прокурор-процесуальний керівник також вважав призначене ОСОБА_7 покарання достатнім для його виправлення та просив залишити вирок районного суду без змін.

Отже,судова колегія вважає, що ухвалений районним судом відносно ОСОБА_7 вирок є законним і обґрунтованим, а тому апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого та його захисника необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги заступника військового прокурора Західного регіону України ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 24 квітня 2020 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим-у той же строк з дня отримання її копії.

Головуючий: ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3