Суворовський районний суд міста Одеси Справа № 523/1403/20
Провадження №1-кп/523/877/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2020 року Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3

за участю захисника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Суворовського районного суду м. Одеси обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №0002236 від 11.05.2017 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Випасне Білгород Дністровського району Одеської області, громадянина України, середньої освіти, перебуваючого у цивільному шлюбі, маючого на утриманні двоє малолітніх дітей, офіційно не працевлаштованого, раніше неодноразово судимого:

- 31.08.2009 року Апеляційним судом Одеської області за ст.ст.15 ч.2, 115 ч.1, 185 ч.2, 263 ч.1, 296 ч.4, 70 КК України до 7 років позбавлення волі.

- 11.02.2016 року Малиновським районним судом м. Одеси за ст.ст. 391, 69 КК України до 6 місяців арешту. Звільнився 11.02.2016 року за відбуттям покарання.

- 15.04.2020 року Біляївським районним судом Одеської області за ст.185 ч.2 КК України до 6 місяців арешту.

За змістом обвинувального акту не маючого місця реєстрації, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

у скоєнні злочину, передбаченого ст.186 ч.2 КК України, -

Встановив:

10.05.2017 року приблизно о 15:30 годині, ОСОБА_5 , знаходячись біля будинку №66, розташованому по вул. Семена Палія в м. Одесі, маючи намір на відкрите заволодіння чужим майном, діючи навмисно з корисливих міркувань, підбігши до раніше незнайомої йому ОСОБА_6 , та застосувавши до неї насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, яке виразилося в тому, що ОСОБА_5 штовхнув ОСОБА_6 , від чого остання, втративши рівновагу впала на землю, після чого намагався зняти золотий ланцюжок з шиї потерпілої, але він впав під її одежу, тому ОСОБА_5 зірвав з вуха потерпілої золоту сережку у вигляді кільця вагою 2,5 гр. вартістю 5000 гривень, покинувши місце скоєння злочину, тим самим своїми діями спричинивши потерпілій ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 5000 гривень.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні, та пояснив, що дійсно у вказаний в обвинувальному акті період часу, три роки тому у травні 2017 року знаходився на вул. Семена Палія у м. Одесі, повз нього проходила незнайома жінка, порівнявшись з нею, штовхнув потерпілу, від несподіванки вона впала, після чого він намагався зірвати з її шиї золотий ланцюжок, але він не знімався, тому зірвав з вуха потерпілої золоту сережку, після чого став тікати, але на місці скоєння злочину загубив належний йому мобільний телефон «Нокіа». Вину визнає повністю, причини свого вчинку обвинувачений пояснити не зміг.

Враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини, у скоєні інкримінованого йому злочину, передбаченого ст.186 ч.2 КК України, обсяг доказів, які були досліджені у судовому засіданні сторона обвинувачення та сторона захисту вважала достатнім, тому відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, суд, за відсутністю заперечень учасників судового провадження, дослідження інших доказів в повному обсязі, а саме допит потерпілої, свідків, оголошення матеріалів кримінального провадження не проводив, оскільки отримані у судовому засіданні свідчення обвинуваченого повністю відповідають фактичним обставинам скоєних кримінальних правопорушень, в обсязі пред`явленого обвинувачення та докази, які містяться у матеріалах досудового розслідування ніким із учасників процесу не оспорюються.

Покази обвинуваченого, дані у ході судового засідання суд визначає допустимими доказами, оскільки вони отримані у порядку, встановленому діючим КПК України.
При цьому судом з`ясовано правильність розуміння ОСОБА_5 змісту вказаних обставин, відсутність сумнівів у добровільності його позицій та роз`яснено про правові наслідки, а саме позбавлення права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_5 своїми діями скоїв умисний злочин, передбачений ст.ст.186 ч.2 КК України та його дії правильно кваліфіковані за ознаками, як відкрите викрадення чужого майна /грабіж/, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого та його вина доведена в повному обсязі.

Відповідно до положень ст.50 ч.2 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд приймає до уваги характер та ступінь тяжкості, суспільну небезпечність вчиненого ним діяння, особу обвинуваченого, те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, має не зняту та непогашену судимість, відповідно реєстру матеріалів досудового розслідування перебував у розшуку, офіційно не працевлаштований, однак має місце мешкання, де проживає разом з цивільною дружиною та її дітьми, 12.03.2015р., ІНФОРМАЦІЯ_2 , які перебувають на його утриманні, позитивно характеризується за місцем мешкання, що підтверджується наданим стороною захисту документами, долучених до матеріалів судового провадження, також суд враховує негативне відношення до скоєного діяння, відсутність тяжких наслідків, ту обставину, що події мали місце у 2017 році.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, згідно ст.66 КК України, суд відносить його щире каяття, повне визнання своєї провини.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, передбачені ст.67 КК України, судом не встановлено та не вказано досудовим слідством.

З огляду реєстру матеріалів досудового розслідування та вивченням обвинувального акту встановлено, що залучення експертів для проведення експертиз не здійснювалось, у зв`язку з чим процесуальні витрати відсутні.

Цивільний позов потерпілою ОСОБА_6 в ході досудового розслідування та під час судового провадження не пред`являвся. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити потерпілій положення ст.128 ч.7 КПК України відповідно до яких особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Матеріали кримінального провадження за №0002236 від 11.05.2017 року до обвинувального акту не долучались, тому суд визначає їх місце зберігання в Одеській місцевій прокуратурі №4.

Таким чином, на підставі викладеного, при визначенні виду та міри покарання ОСОБА_5 , суд, з урахуванням санкції ч.2 ст.186 КК України, оцінюючи обставини, спосіб та мотив вчиненого злочину; характер та ступінь тяжкості, а також суспільну небезпеку скоєного діяння, яке відповідно до положень ст.12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину та яке мало місце у 2017 році, відсутність тяжких наслідків та матеріальних претензій, приймаючи до уваги особу обвинуваченого, який у судовому засіданні свою вину визнав повністю, його негативне ставлення до скоєного, щире каяття, наявність утриманців та пом`якшуючих обставин, те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, також враховуючи спосіб його життя, ту обставину, що обвинувачений є не працевлаштованим, не має постійних джерел доходів, вважає, що міра покарання у вигляді позбавлення волі з частковим у вигляді 10 днів позбавлення волі приєднання покарання не відбутого за попереднім вироком Біляївського районного суду Одеської області від 15.04.2020 року, є необхідною та достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нового злочину.

Разом з цим, відповідно до положень ст.5 ч.2 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії у часі.

За змістом внесених змін до ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» за №838-VIII від 26.11.2015р., зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження особи до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосоване попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Правова позиція щодо застосування норми права, передбаченої ч.5 ст.72 КК України (зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання) викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018р.

Так, постановою Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018р. (пункт 105), визначено, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.

Відповідно до пункту 106 цієї ж постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018р., якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII. В такому разі Закон № 838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону № 2046-VIII є неправильним, оскільки зворотна дія Закону № 2046-VIII як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч.2 ст.5 КК України не допускається.
Приймаючи до уваги ту обставину, що інкримінований ОСОБА_5 злочин скоєний у травні 2017 року, з метою не погіршення становища обвинуваченого, суд вважає за необхідне за наслідком судового розгляду зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_5 час його фактичного затримання та попереднього ув`язнення у період часу з 13.01.2020 року (складений протокол затримання ОСОБА_5 в порядку ст.191 ч.1 КПК України) до моменту ухвалення вироку, тобто до 12.06.2020 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі відповідно до вимог Закону України за №838-VIII від 26.11.2015р.

При цьому наступне зарахування, зокрема у випадку тримання особи під вартою до набрання вироком законної сили, здійснюється місцевим судом в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, або апеляційним судом в разі оскарження вироку.

Враховуючи ту обставину, що під час судового провадження щодо ОСОБА_5 був застосований та в подальшому продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії ухвали суду припиняє свою дію 28.06.2020р., оцінюючи у сукупності вищевикладені доводи, враховуючи прийняте судом рішення щодо призначення обвинуваченому міри покарання пов`язаного з позбавленням волі, суд вважає за доцільне до набрання вироком законної сили застосований відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.70 ч.4, 72 КК України, ст.ст.349, 369-371, 373-374, 395 КПК України, суд,-

Ухвалив:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ст.186 ч.2 КК України, призначив йому покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст.ст.70 ч.4, 72 КК України за сукупності злочинів шляхом складання покарань приєднати частково у вигляді 10 днів позбавлення волі - покарання не відбуте за вироком Біляївського районного суду Одеської області від 15.04.2020 року та остаточно визначити ОСОБА_5 міру покарання у вигляді чотирьох років десяти днів позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили, залишити не змінною - тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

На підставі ст.72 ч.5 КК України (в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» за №838-VIII від 26.11.2015р.) зарахувати ОСОБА_5 в строк відбування основного покарання час його попереднього ув`язнення та перебування під вартою в період часу з 13.01.2020р. до моменту ухвалення вироку, тобто 12.06.2020р. з розрахунку одного дня попереднього ув`язнення двом дням позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту його фактичного затримання, тобто з 13.01.2020 року (відповідно протоколу затримання особи в порядку ст.191 ч.1 КПК України від 13.01.2020р., як зазначено в реєстрі матеріалів досудового розслідування та відповідно ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 14.01.2020р. про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.)

Матеріали кримінального провадження за №0002236 від 11.05.2017 року зберігати в Одеській місцевій прокуратурі №4.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

СУДДЯ: