ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1825/19 Справа № 206/6778/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2019 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, освіта середня, не працюючого, неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз:
- 10.09.2019 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним строком на 2 роки,

-підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,-
за участю учасників судового розгляду:

прокурора: ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_6

підозрюваного: ОСОБА_7

встановила:
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою, в межах строку досудового розслідування, застосувати щодо ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

В обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що ані в клопотанні слідчого, ані прокурором в судовому засіданні не доведено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчим суддею в ухвалі не обґрунтовано, з посиланням на докази, їх наявність та необхідність застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою.
Крім того, звертає увагу на те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути застосований виключно в межах строку досудового розслідування. Однак при постановленні ухвали слідчим суддею було порушено зазначені вимоги закону.
Так, 21 листопада 2019 року ОСОБА_7 було письмово повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Постановою слідчого від 27 листопада 2019 року досудове розслідування зупинено, а постановою слідчого від 10 грудня 2019 року досудове розслідування відновлено.
Тобто, строк досудового розслідування закінчується 03 лютого 2020 року, а строк дії ухвали слідчого судді щодо обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 до 07.02.2020 року виходить за межі строку досудового розслідування.
Ухвалою слідчого судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2019 року задоволено клопотання слідчого СВ Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 та застосовано щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 07 лютого 2020 року. Визначено, що грошова сума у розмірі 50000 грн. є достатньою для внесення її як застави.
Рішення слідчого судді обґрунтовано тим, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, за який передбачено покарання від 4 до 6 років позбавлення волі, не має постійного місця роботи, постійного джерела прибутку та міцних соціальних зв`язків, раніше неодноразово вчиняв корисливі злочини, наразі вчинив злочин перебуваючи на іспитовому строку за попереднім вироком суду, переховувався від органу досудового розслідування та суду, у зв`язку з чим є підстави вважати, що він, усвідомлюючи покарання, яке йому загрожує, може переховуватись від органу досудового розслідування, прокуратури та суду, а також продовжить вчинювати інші кримінальні правопорушення, у в`язку з чим застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України, є недостатньою мірою, оскільки вони не будуть слугувати забезпеченню виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, підозрюваного та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею дотримані, а доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, є безпідставними.
Так, з наданих матеріалів вбачається, що під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, при цьому обставини, що дають підстави підозрювати його у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання.
Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі«Фокс, Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою, до того ж при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, що доводи поданого клопотання є обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання, необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Так, слідчим суддею правильно встановлена наявність ризиків того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 6 років, а також, продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення, оскільки раніше неодноразово вчиняв корисливі злочини та не має постійного джерела прибутку.
Відповідно до рішення ЄСПЛ "Ілійков проти Болгарії", суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінювані ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
Згідно з рішенням ЄСПЛ "Осипенко проти України", тяжкість обвинувачення та необхідність забезпечення виконання процесуальних рішень могло виправдовувати взяття заявника під варту.
При вирішенні питання застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , суд першої інстанції відповідно до ст.178 КПК України, врахував те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, за який передбачено покарання від 4 до 6 років позбавлення волі, не має постійного місця роботи, постійного джерела прибутку та міцних соціальних зв`язків, раніше неодноразово вчиняв корисливі злочини, наразі вчинив злочин перебуваючи на іспитовому строку за попереднім вироком суду, переховувався від органу досудового розслідування та суду, у зв`язку з чим є підстави вважати, що він, усвідомлюючи покарання, яке йому загрожує, може переховуватись від органу досудового розслідування, прокуратури та суду, а також продовжить вчиняти інші кримінальні правопорушення, у зв`язку з чим, дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки більш м`який з запобіжних заходів, що передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України, не буде слугувати забезпеченню виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України.
Суд апеляційної інстанції за результатами апеляційного розгляду вважає, що слідчим суддею правильно встановлено, що інший, менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст. 177 КПК України і тримання підозрюваного під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, а отже, доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та необхідність застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, є необґрунтованими та спростовуються вищенаведеним.
Поряд із цим, запобіжний захід, зокрема, у вигляді тримання під вартою, може бути застосований виключно в межах строку досудового розслідування.
Зазначених вимог судом першої інстанції не дотримано.
Так, 21 листопада 2019 року ОСОБА_7 було письмово повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Постановою слідчого від 27 листопада 2019 року досудове розслідування зупинено, а постановою слідчого від 10 грудня 2019 року досудове розслідування відновлено.
Тобто, виходячи з положень ч. ч. 2,3 ст. 219 КПК України та з урахуванням ст. 115 КПК України, строк досудового розслідування закінчується 03 лютого 2020 року, а строк дії ухвали слідчого судді щодо обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 виходить за межі строку досудового розслідування, оскільки він обраний до 07 лютого 2020 року.

Крім того, визначаючи розмір застави, суд не врахував, що розмір застави відповідно до вимог ст. 182 КПК України призначається не у твердій сумі, а у ставках прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законодавством України на момент постановлення рішення, а тому не маючи підстав для погіршення становища підозрюваного, слід визначити розмір застави виходячи з 23 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає - 48 346 гривень.

За таких обставин, виходячи з вимог п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням нової ухвали.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2019 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою до 03 лютого 2020 року включно.

Визначити підозрюваному ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 48 346, 00 гривень.

У разі звільнення ОСОБА_7 з-під варти під заставу, покласти на нього обов`язок прибувати до слідчого, прокурора або суду за першим викликом для проведення процесуальних дій.

Термін обов`язків, покладених слідчим суддею, у разі внесення застави визначити два місяці з дня звільнення з під варти під заставу.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави підозрюваний ОСОБА_7 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Попередити підозрюваного ОСОБА_7 , що в разі невиконання покладених на нього зобов`язань внесена застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:
------------------- ------------------- --------------------
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4