Справа № 159/5889/19 Провадження №11-кп/802/190/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.ч. 2, 3 ст.185 КК УкраїниДоповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження за №0001109 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2019 року щодо ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Кричевичі Ковельського району Волинської області, українець, громадянин України, з середньою освітою, розлучений, тимчасово безробітний, зареєстрований та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, останній раз 21.10.2019 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області за ч.2, ч.3 ст.185, ст.70, ст.71 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, за що судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку, засуджений:

-за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік;
-за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, обрано ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарань, призначеного за цим вироком та за вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21.10.2019 року, остаточно ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 6 (шість місяців).
Зараховано ОСОБА_7 у строк відбуття покарання ту частину покарання, що відбута за вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21.10.2019 року, тобто період з 18 червня 2019 року по 12 грудня 2019 року.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з 12 грудня 2019 року.
Вирішено питання про судові витрати та речові докази.
Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що у він березні 2019 року, точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, діючи умисно, повторно, керуючись метою таємного викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, через не замкнену хвіртку проник на огороджену територію подвір`я, що за адресою: АДРЕСА_2 , де за житловим будинком таємно викрав велосипед фірми «KROSS HEXAGON V6» вартістю 1816,50 грн., чим потерпілій ОСОБА_9 завдав майнової шкоди на на вказану суму.
Крім цього, обвинувачений ОСОБА_7 , 15 червня 2019 року у період часу з 13 год. 30 хв. по 15 год. 00 хв., усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, діючи умисно, повторно, керуючись метою таємного викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу з першого поверху під`їду № 2 житлового будинку по АДРЕСА_3 , таємно викрав велосипед фірми «FORMULA RODEO» вартістю 2433,33 гривні, чим завдав потерпілому ОСОБА_10 майнової шкоди на вказану суму.
В апеляційній скарзі захисник не погоджується з судовим рішенням в частині визнання ОСОБА_7 винним у таємному викрадені чужого майна, поєднаному з проникненням у сховище та в частині призначеного покарання. Просить вирок змінити. Виключити з вироку кваліфікуючу ознаку злочину «крадіжка, поєднана з проникненням в інше сховище». Перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч.3 ст.185 на ч.2 ст.185 КК України. Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі. На підставі ч.ч. 1, 4 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначеного вироком Ковельського міськрайонного суду від 21.10.2019 року, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи скарги, обвинуваченого та захисника, які апеляційну скаргу підтримали, думку прокурора, який апеляційну скаргу захисника заперечив, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права та з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_7 вимог і положень зазначених законів дотримався.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч.2 ст.185 КК України, кваліфікація дій останнього, встановлені і вказані обставини у обвинувальному вироку за цими злочинами, сторонами провадження не оспорюються, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України апеляційною інстанцією, не перевіряються.
Під час судового розгляду в суді першої інстанції ОСОБА_7 винним себе у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення за епізодом викрадення велосипед фірми «KROSS HEXAGON V6» з території подвір`я, що за адресою: АДРЕСА_2 , який було кваліфіковано за ч. 3 ст. 185 КК України визнав частково і пояснив, що його дії по вказаному епізоді, слід кваліфікувати за ч.2 ст.185 КК України, так як він, проходячи по іншій вулиці не зі сторони фасаду будинку, побачив велосипед за сараєм, а тому його вирішив викрасти. При цьому зайшов на подвір`я через незачинену хвіртку та, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, вчинив крадіжку чужого майна.
Проте, його вина у вчиненому та за вказаних в обвинувальному акті обставин, повністю підтверджується зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема:
-показаннями потерпілої ОСОБА_9 згідно яких остання в судовому засіданні підтвердила ту обставину, що подвір`я на якому розміщений будинок та господарські будівлі по периметру огороджений парканом та, що доступ до нього можливий лише через вхідні ворота та хвіртку, тобто в даному конкретному випадку до подвір`я потерпілої;
-витягом з ЄРДР від 15.08.2019 року в якому підтверджено початок досудового розслідування за фактом проникнення на огороджену територію подвір`я , що знаходиться в АДРЕСА_2 та викрадення велосипеда фірми «KROSS HEXAGON V6 ОСОБА_11 у березні 2019 року;

-протоколом огляду місця події від 14.08.2019 року встановлено, що місцем скоєння крадіжки чужого майна, а саме велосипеда що належить потерпілій ОСОБА_9 є подвір`я будинку АДРЕСА_2 ;

-протоколом добровільної видачі від 28.08.2019 року підтверджено факт видачі працівникам поліції ОСОБА_12 велосипеда викраденого у ОСОБА_9 ;

-протоколом слідчого експерименту з за участю ОСОБА_7 , під час якого останній на місці розказав і показав про обставини крадіжки даного велосипеду ;

-висновком товарознавчої експертизи від 24.09.2019 року ринкова вартість бувшого у користуванні велосипеда марки «KROSS HEXAGON V6 могла становити 1816,50 гривень;

Заперечення ОСОБА_7 та його захисника на невірність кваліфікації дій обвинуваченого по епізоду викрадення велосипеда у потерпілої ОСОБА_9 за ч.3 ст.185 КК України, тобто за кваліфікуючою ознакою проникнення у сховище, перевірялись судом першої інстанції, який обґрунтовано визнав їх безпідставними, оскільки саме показання потерпілої, які є послідовними та узгоджуються між собою та іншими доказами, які в своїй сукупності повно відтворюють картину події, та які суд першої інстанції правильно оцінив за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, переконливо свідчать про те, що вина ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна, вчиненого повторно, поєднаному з проникненням у сховище, є доведеною, а його дії вірно кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України.

Що стосується доводів захисника в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції неправильно прийшов висновку про наявність кваліфікуючої ознаки проникнення у сховище, то колегія суддів вважає їх безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу.
Так постановою від 19 листопада 2018 року (справа № 205/5830/16-к, провадження № 51-2436кмо18) Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду було сформовано правовий висновок про те, що огороджена територія, у тому числі приватного домоволодіння, може бути віднесена за своїми ознаками до поняття «сховище», виходячи з характеру огорожі (розміру, конструкції, цілісності тощо), наявності інших пристосувань, засобів (охорони, сигналізації, собак, освітлення, засувів, гачків, замків на воротах і хвіртках тощо), які об`єктивно перешкоджають вільному доступу сторонніх осіб, а також інших ознак, які дозволяють ідентифікувати вказану територію як таку, що має призначення постійного або тимчасового зберігання матеріальних цінностей (тобто є сховищем).
При здійсненні правової оцінки «проникнення
у сховище» необхідно виділяти фізичний та юридичний критерії розуміння поняття «проникнення». Зокрема, для визначення фізичного критерію підлягають встановленню: 1) факт входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища); 2) час, спосіб, місце та обставини входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища) з урахуванням режиму доступу до нього та до майна, яким бажає заволодіти особа.
Для з`ясування юридичного критерію слід встановлювати: 1) незаконність входження (потрапляння) у приміщення (житло, інше приміщення чи сховище) або перебування в ньому, що обумовлюється відсутністю в особи права на перебування там, де знаходиться майно, яким вона бажає незаконно заволодіти; 2) мету, яку досягає особа, вчиняючи обрані дії, усвідомлення нею характеру вчиненого суспільно небезпечного діяння, зокрема й факту незаконного входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища) чи перебування в ньому, передбачення наслідків вчиненого діяння.
При цьому обов`язковою ознакою проникнення є його незаконність, тобто відсутність у особи права перебувати у перелічених місцях, де знаходиться майно.
Як вбачається з матеріалів провадження подвір`я будинку АДРЕСА_2 , огороджено глухим металевим та частково дерев`яним парканом, в якому наявні ворота та хвіртка, виготовлені з металопрофілю і що саме в цьому місці, тобто в дворі будинку за господарською будівлею, як встановлено в судовому засіданні і цього не оспорюють учасники судового провадження, знаходився велосипед, місце знаходження якого зі сторони фасаду будинку не видно.
Крім того з показань ОСОБА_9 , вбачається, що доступ до подвір`я, на якому розміщений будинок та господарські будівлі по периметру огороджений парканом, можливий лише через вхідні ворота та хвіртку, тобто в даному конкретному випадку до подвір`я потерпілої, а відтак до майна яке знаходиться там немає вільного доступу, а наявний паркан (огорожа подвір`я) будь яким чином не можна визнати, що він встановлює лише видимі межі території.
Тобто паркан був захистом домогосподарства від сторонніх осіб, що об`єктивно перешкоджав вільному доступу сторонніх осіб, а також дозволяв ідентифікувати вказану територію як таку, що має призначення постійного або тимчасового зберігання матеріальних цінностей (тобто є сховищем), як зазначено у згаданій постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду.
Доводи захисника стосовно того, що не замкнена хвіртка не свідчить
про можливість визнання відповідної території сховищем або такою, що запобігає вільному перетинанню її меж, є безпідставними, оскільки у вказаному кримінальному провадженні встановлено наявність перешкод для потрапляння особи на територію, а саме відсутність вільного доступу на таку територію.
Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що дії ОСОБА_7 вірно кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України і підстав для їх кваліфікації за ч.2 ст. 185 КК України, ні під час розгляду в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції наведено не було.

Що стосується тверджень захисника про невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого та тяжкості кримінального правопорушення, то вони також не заслуговують на увагу.

Відповідно до ст.65 КК України при призначенні покарання враховується ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Ці вимоги закону при призначенні ОСОБА_7 покарання судом дотримані, а також в повній мірі враховані обставини на які зроблено посилання в апеляційній скарзі захисника.
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 суд відніс щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин,обтяжуючих покарання обставин суд не знайшов.
Зокрема, вирішуючи питання про призначення ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за злочини проти власності та повторно скоїв аналогічні злочини, що свідчить про його підвищену суспільну небезпечність та небажання стати на шлях виправлення, та вірно прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства та призначив ОСОБА_7 покарання в межах санкції статтей кримінального закону за якими він притягується до кримінальної відповідальності, у виді позбавлення волі.
Висновок суду щодо призначеного ОСОБА_7 покарання належним чином у вироку вмотивований і підстав сумніватися у його правильності у колегії суддів не виникає.
Обране ОСОБА_7 судом покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому підстав для зміни вироку з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі, та враховуючи висновки суду апеляційної інстанції, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вищевикладене апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2019 року в даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її оголошення, та може бути оскаржена протягом трьох місяців в касаційному порядку до Верховного суду.

Головуючий:

Судді: