Провадження №1-кс/463/44/20
У Х В А Л А

06 лютого 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: слідчого судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

скаржника - ОСОБА_3

розглянувши матеріали скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Львові, ОСОБА_4 від 12 листопада 2019 року про відмову у визнанні потерпілим та на постанову ОСОБА_4 від 15 листопада 2019 року про закриття кримінального провадження №0000001 від 03.01.2018, України за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся із скаргою до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова про скасування постанови слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Львові ОСОБА_4 від 15 листопада 2019 року про закриття кримінального провадження №0000001 від 03.01.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України а також про скасування постанови слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Львові ОСОБА_4 від 12 листопада 2019 року про відмову в задоволенні клопотання про визнання потерпілим у кримінальному провадженні №0000001 від 03.01.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України.

В обґрунтування заявленої скарги покликається на те, що слідчим було винесено спочатку незаконну, необґрунтовану та передчасну постанову про відмову у визнанні його потерпілим, а також згодом постанову про закриття кримінального провадження, яка не відповідає дійсним обставинам справи. Отже, враховуючи наведене, зміст постанови, яка прийнята без достатніх підстав та не є мотивована, просить таку скасувати.
Скаржник в судовому засідання скаргу підтримав з наведених у ній мотивів. Додатково пояснив, що розслідування у кримінальному провадженні №0000001 здійснюється за його зверненням з приводу вчинення слідчим Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_5 , злочину передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, який полягає, на його думку, у неналежному розслідуванні кримінального провадження №60001409 від 22.04.2016р. за ст.125 КК України. Отже враховуючи викладене вважає, що його також слід визнати потерпілим у кримінальному провадженні №0000001, оскільки діями та бездіяльністю слідчим Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_5 йому завдано моральну шкоду.

Слідчий Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Львові в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений, скерував матеріали кримінального провадження, а тому в порядку ч.3 ст.306 КПК України суд розглядає дану скаргу без його участі.

Заслухавши пояснення скаржника, дослідивши матеріали скарги, оглянувши матеріали кримінального провадження №0000001 приходжу до висновку, що скаргу слід задоволити частково виходячи з таких підстав.
Відповідно до ч.2 ст.9 КПК України слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У пункті 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 у справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Згідно оскаржуваної постанови від 15 листопада 2019 року, слідчим ОСОБА_4 закрито кримінальне провадження у зв`язку із відсутністю в діях слідчого Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_5 , ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.
Однак, в мотивувальній частині оскаржуваної постанови з невідомих причин зазначено, що « у ході досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні факт спричинення істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам ОСОБА_6 не встановлений, а тому в діях керівника Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_7 відсутні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 364 КК України».

Беручи до уваги наведене, керуючись принципом змагальності кримінального процесу, приходжу до висновку, що скаргу ОСОБА_3 слід задоволити та скасувати постанову від 15 листопада 2019 року про закриття кримінального провадження, оскільки її мотивувальна частина не відповідає резолютивній.
В той же час, для скасування постанови слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Львові ОСОБА_4 від 12 листопада 2019 року про відмову в задоволенні клопотання про визнання потерпілим у кримінальному провадженні №0000001 від 03.01.2018, слідчий суддя не вбачає підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Із змісту ч. 2 ст. 55 КПК України випливає, що права і обов`язки потерпілого виникають у заявника автоматично, лише у випадку подання заяви про вчинення кримінального правопорушення щодо нього.

Частина 5 ст. 55 КПК України передбачає, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

12 листопада 2019 року слідчим Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Львові ОСОБА_4 винесено постанову про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні.

Із змісту оскаржуваної постанови вбачається, що кримінальне провадження №0000001 від 03.01.2018 розпочато за заявою ОСОБА_3 щодо вчинення слідчим Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_5 , злочину передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.

Тобто встановлено, що слідчим розглянуто клопотання ОСОБА_3 від 24.01.2020р. про залучення до кримінального провадження в якості потерпілого, та за результатами розгляду такого винесено оскаржувану постанову.
Згідно положень ч.5 ст.40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

В ході досудового слідства, а також під час судового розгляду не здобуто жодного підтвердження про те, що вказаним вище кримінальним правопорушенням передбаченим ч. 1 ст. 364 КК України, заявнику завдана моральна, фізична або майнової шкода. Заявник у своєму клопотанні про визнання потерпілим від 08.11.2019 зазначає, що йому заподіяно моральну шкоду, однак не вказує у чому полягає завдана шкода, жодної інформації про завдану заявнику шкоду не містить також і подана до суду скарга від 25.11.2019.

Отже, враховуючи наведене та керуючись принципом змагальності кримінального процесу, суд дійшов висновку, що підчас судового розгляду не встановлено жодних даних, які б давали підстави вважати, що вказаним кримінальним правопорушенням скаржнику завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. В зв`язку з чим підстав для задоволення скарги в цій частині немає.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 9, 22, 26, 303-307, 309, 372, 395 КПК України, суд-

п о с т а н о в и в:

скаргу задоволити частково.

Скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Львові ОСОБА_4 від 15 листопада 2019 року про закриття кримінального провадження №0000001 від 03.01.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України.

Відмовити в задоволенні скарги в частині скасування постанови слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Львові ОСОБА_4 від 12 листопада 2019 року про відмову в задоволенні клопотання про визнання потерпілим у кримінальному провадженні №0000001 від 03.01.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.
Повний текст ухвали складено - 10 лютого 2020 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1