Справа № 750/1227/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/460/20
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2020 року Чернігівський апеляційний суд у складі:

Головуючого суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, зареєстровані в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 12.017.270.010.008.817, за апеляційною скаргою прокурора на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 березня 2018 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ленінівка Менського району Чернігівської області, проживаючого по АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Відповідно до ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного судом основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Відповідно до ст. 76 КК України, зобов`язано ОСОБА_6 не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Накладений ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 листопада 2017 року арешт на автомобіль марки «ВАЗ-21063», реєстраційний номер НОМЕР_1 , скасовано.

Питання про речові докази вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи кваліфікацію дій та доведеність вини обвинуваченого, просить: вирок місцевого суду скасувати як у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, так й у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність; ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. В решті вирок залишити без змін. Також просить дослідити наявні в матеріалах кримінального провадження дані, що характеризують особу обвинуваченого. Зауважує, що з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його суспільної небезпеки, наслідків, які настали для потерпілої, особи обвинуваченого, який скоїв кримінальне правопорушення, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, зникнення з місця події, призначене ОСОБА_6 покарання не відповідає вимогам ст. 65 КК України та є м`яким. Вважає, що формально позитивна характеристика та відсутність працевлаштування не можуть свідчити про подальшу правомірну поведінку обвинуваченого.

Як встановив доведеним місцевий суд, 24 листопада 2017 року, близько 16 год. 40 хв., ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ-21063», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в м. Чернігові по вул. 1-го Травня зі сторони вул. Марес`єва в напрямку вул. Генерала Бєлова.

Рухаючись у вказаному напрямку в районі будинку № 137-А по вул. 1-го Травня в м. Чернігові, ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, що знижує реакцію та унеможливлює належним чином оцінювати дорожню обстановку, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та її змінами, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, перед яким зменшував швидкість інший транспортний засіб, що рухався по суміжній смузі руху, не зменшив швидкість та не зупинився, не переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, в результаті чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_9 , яка перетинала проїзну частину в межах нерегульованого пішохідного переходу зліва направо відносно напрямку руху автомобіля «ВАЗ-21063», реєстраційний номер НОМЕР_1 , після чого зник з місця пригоди.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 отримала тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя.

У вказаній дорожній обстановці водій ОСОБА_6 грубо порушив вимоги п.п. 2.3 б), 2.9 а), 2.10, 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху, що стало причиною дорожньо-транспортної пригоди.

У судовому засіданні місцевого суду обвинувачений свою вину визнав у повному обсязі.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін захисту та обвинувачення, дослідивши матеріали кримінального провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона необґрунтована.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковані органом досудового розслідування і місцевим судом за ч. 2 ст. 286 КК України.

Фактичні обставини кримінального правопорушення під час судового розгляду ніким не заперечувалися і дослідження доказів, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, визнано недоцільним, а тому висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального правопорушення, з урахуванням ч. 2 ст. 394 КПК України, перевірці апеляційним судом не підлягають.

Місцевий суд, при призначенні покарання ОСОБА_6 , дотримався вимог ст. 65 КК України: врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винуватого, який раніше не притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, його позитивну характеристику за місцем реєстрації, думку потерпілої, яка просила не позбавляти волі обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У свою чергу, твердження прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, зокрема призначення обвинуваченому покарання із врахуванням ст.ст. 75, 76 КК України, є безпідставним.

Колегія суддів враховує, що ОСОБА_6 , після ухвалення обвинувального вироку щодо нього, влаштувався на роботу та одружився. З моменту вчинення ним кримінального правопорушення минув тривалий час, однак нових злочинів він не скоїв.

На виконання рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 вересня 2019 року у справі № 750/5534/19, яке ОСОБА_6 не оскаржував, із його заробітної плати відраховуються кошти на відшкодування моральної шкоди потерпілій. Остання просила не позбавляти волі обвинуваченого, оскільки в протилежному випадку вона буде тривалий час позбавлена цих надходжень і наразі не зможе поліпшити своє матеріальне становище.

Отже, з моменту ухвалення вироку місцевим судом, обставини справи суттєво змінилися.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що покарання, призначене ОСОБА_6 місцевим судом, відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі і є справедливим, а тому підстав для скасування вироку не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 532 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора відхилити, а вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 березня 2018 року щодо ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, а касаційна скарга може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4