Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

16 червня 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:
судді-доповідача - ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю: секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 січня 2020 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0001857 від 26 травня 2019 року, стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, гр. України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше неодноразово судимого, востаннє: 03 серпня 2016 Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ч.1 ст.187 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки (дані про звільнення відсутні, зі слів, звільненого 15.03.2019 по відбуттю строку покарання),
обвинуваченого за ч.2 ст. 186 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 січня 2020 року ОСОБА_6 визнано винуватим за ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.
Строк відбуття покарання ухвалено рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 25 травня 2019 року.
Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено попередній тримання під вартою.
За вироком суду ОСОБА_6 повторно, 25 травня 2019 року, приблизно о 17 год. 00 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на першому поверсі занедбаного недобудованого трьохповерхового приміщення, за адресою: АДРЕСА_2 , умисно, з корисливих мотивів, з метою відкритого викрадення чужого майна, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, що виразилось у нанесенні близько трьох ударів кулаками обох рук в ділянку обличчя потерпілого ОСОБА_8 , чим спричинив останньому легкі тілесні ушкодження, в результаті чого потерпілий впав на плиткове покриття, після чого, обвинувачений відкрито викрав грошові кошти в сумі 600 грн. та два ключі, вартістю по 50 грн. кожен, які були на брелку, спричинивши потерпілому ОСОБА_8 майнової шкоди на загальну суму 700 грн.
В поданих апеляційних скаргах захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого та обвинувачений ОСОБА_6 покликаються на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Захисник зазначає, що належних доказів, які прямо підтверджують винність ОСОБА_6 у відкритому викраденні грошових коштів в сумі 600 грн., які нібито належали потерпілому ОСОБА_8 , не має. Докази, на які посилається суд першої інстанції, на думку захисника, є суперечливими.
Обвинувачений ОСОБА_6 заперечує факт відкритого викрадення коштів у потерпілого ОСОБА_8 та не погоджується з кваліфікацією його дій за ч.2 ст. 186 КК України.
Вказують, що суд першої інстанції не надав належної оцінки показанням свідків сторони обвинувачення.
Захисник покликається також на те, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги показання обвинуваченого про те, що дійсно між ним та потерпілим був наявний лише конфлікт із нанесенням тілесних ушкоджень.
На думку захисника, не було доведено факту грабежу в діях ОСОБА_6 , знаходить своє підтвердження тільки нанесення ОСОБА_8 легкого тілесного ушкодження, що є діянням, передбаченим ч.1 ст. 125 КК України.
Просять вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 січня 2020 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців змінити: перекваліфікувати дії ОСОБА_6 та призначити покарання в межах санкції, передбаченої ч.1 ст. 125 КК України.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційні скарги, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг захисника та обвинуваченого, перевіривши вирок суду в межах апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника та обвинуваченого не підлягають до задоволення з наступних підстав.
Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч.2 ст.186 КК України, не заперечуючи при цьому про нанесення потерпілому ударів кулаком в обличчя тричі, від чого останній впав, при обставинах, що мали місце 25 травня 2019 року, висновки суду першої інстанції про доведеність його винуватості у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого повторно, за обставин та в обсязі, встановленому в судовому засіданні та наведеному в мотивувальній частині вироку, ґрунтуються на сукупності зібраних у кримінальному провадженні та ретельно досліджених у судовому засіданні доказів, оцінених з точки зору належності, достовірності, допустимості, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення.
Свій висновок про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину суд першої інстанції мотивував, зокрема, послідовними показаннями потерпілого ОСОБА_8 , наданими ним безпосередньо в судовому засіданні, який вказав на факт викрадення обвинуваченим у нього з правої кишені брюк грошових коштів у сумі 600 грн. та 2-х ключів (вказав, що бачив, як обвинувачений їх забирав та просив цього не робити) при встановлених судом обставинах, які мали місце 25 травня 2019 року, між ним та обвинуваченим під час суперечки з приводу зникнення колонки, яка переросла в шарпанину, а згодом у бійку. Потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні суду першої інстанції ствердив, що мав з собою гроші в сумі 1100 грн. (1000 грн. йому подарували батьки, 100 грн. ? бабуся), з яких 400 грн. потратив на продукти, 70 грн. заплатив за таксі, категорично зазначивши, що після усіх витрат у нього залишилось ще 600 грн. (по 200 грн. купюри), оскільки він їх перераховував.
Судом першої інстанції встановлено, що такі показання потерпілого об`єктивно підтверджуються іншими здобутими та всебічно, повно дослідженими у кримінальному провадженні доказами, зокрема, показаннями, допитаних в судовому засіданні свідків, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які з приводу обставин 25 травня 2019 року ствердили, що за придбані продукти харчуванні, спиртні напої і таксі розраховувався потерпілий (свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_11 ), бачили на місці події, що у потерпілого були гроші, точної суми невідомо (свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 (приблизно 500 грн.). Бачили бійку між потерпілим і обвинуваченим (свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ), відомо зі слів потерпілого про викрадення у нього грошей обвинуваченим (свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 ).
Ці показання свідків та показання потерпілого, узгоджуються і з іншими наведеними у вироку об`єктивними доказами, а саме: даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 25 травня 2019 року щодо повідомлення потерпілим про відкрите викрадення грошових коштів у сумі 600 грн. та двох ключів; протоколу огляду місця події від 25 травня 2019 року (з фототаблицями), відповідно до якого було оглянуто недобудоване трьохповерхове приміщення за адресою АДРЕСА_2 , де потерпілий ОСОБА_8 деталізував власні показання щодо обставин вчинення відносно нього злочину; протоколу проведення слідчого експерименту від 17 липня 2019 року (з доданими фототаблицями), відповідно до якого потерпілий розповів про обставини конфлікту, вказав на місце, розповів про механізм нанесення обвинуваченим ударів та відкрите викрадення належних йому коштів та ключів. Судом першої інстанції взято до уваги і дані висновку судово-медичної експертизи № 395 від 18 червня 2019 року щодо наявності у потерпілого легких тілесних ушкоджень, які виникли в результаті травмуючої дії тупих предметів.
Судом обґрунтовано визнано недопустим доказом дані протоколу пред`явлення осіб для впізнання від 26 травня 2019 року з наведенням відповідного мотивування у вироку суду.
Не залишилося без оцінки суду і доводи обвинуваченого про відсутність в його діях складу інкримінованого злочину, на що наголошувала сторона захисту у судовому засіданні при апеляційному перегляді оскаржуваного вироку, які судом першої інстанції оцінено критично з наведенням відповідного обґрунтування у судовому рішенні, з яким погоджується і апеляційна інстанція.
По встановленим судом фактичним обставинам кримінального провадження, виходячи з сукупності досліджених в судовому засіданні доказів, які отримали відповідну правову оцінку у вироку, колегія судів дійшла висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано та правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 саме за ч. 2 ст. 186 КК України.
За наведеного, доводи сторони захисту щодо наявності підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 з ч.2 ст. 186 КК України на ч.1 ст. 125 КК України (умисне легке тілесне ушкодження), колегія суддів вважає безпідставними та такими, що спростовуються об`єктивно з`ясованими обставинами, які підтверджені доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду і належно оціненими судом першої інстанції.
Що стосується виду та міри призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, то колегія суддів приходить до наступних висновків.
При призначенні покарання обвинуваченому суд першої інстанції, з висновками якого погоджується і апеляційний суд, повною мірою дотримався вимог ст.ст. 50, 65 КК України, оскільки врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до тяжких злочинів, дані про особу винного, який вину не визнав, раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, за що відбував реальні міри покарання, судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку, вчинив умисний корисливий злочин, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення, є особою молодого віку, має постійне місце проживання, те, що збитки потерпілому не відшкодовані. Обставини, які обтяжують покарання судом визнано вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочину. Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого судом не встановлено. Також судом враховано думку потерпілого, який щодо покарання покладався на розсуд суду. З урахуванням зазначеного суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про необхідність і достатність призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції частини статті за інкримінований злочин.
На думку колегії суддів, враховуючи принципи індивідуалізації та співмірності заходу примусу характеру вчинених дій, визначене судом першої інстанції обвинуваченому покарання, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
З огляду на викладене доказів на спростування висновків суду першої інстанції в апеляційних скаргах не наведено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.
Вирок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому підстав для його зміни не вбачається.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 січня 2020 року стосовно ОСОБА_6 за ч.2 ст. 186 КК України залишити без зміни, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_6 ? без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а ОСОБА_6 , який тримається під вартою ? в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3