Дата документу 20.01.2020 Справа № 313/63/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 313/63/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/103/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 183 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , (в режимі відеоконференції з приміщенням Веселівського районного суду Запорізької області),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Веселівського районного суду Запорізької області від 28 грудня 2019 року, якою у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Відродження Мелітопольського району Запорізької області, громадянина України, одруженого, маючого середню освіту, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
1) 18 грудня 2012 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;
2) 4 листопада 2014 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді 7 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнений 13 березня 2018 року умовно-достроково на невідбутий строк 2 роки 1місяць 3 дні,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави, -

В С Т А Н О В И Л А:

Слідчий СВ Веселівського ВП Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 за погодженням з прокурором Веселівського відділу Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів без визначення розміру застави.

За матеріалами провадження ОСОБА_7 підозрюється в тому, що він 14 січня 2019 приблизно о 16 год. 20 хв., діючи з прямим умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, поєднаним з проникненням у житло, з корисливих мотивів проник до житлового будинку домоволодіння АДРЕСА_2 , яке належить потерпілому ОСОБА_10 , після чого пройшов до зали, де знаходилася дорожня сумка із майном сина потерпілого ОСОБА_10 - ОСОБА_11 , з якого таємно викрав перстень із золота 585 проби, масою 8 г, вартістю 6000 гривень, перстень зі срібла 925 проби, масою 8 грамів, вартістю 500 гривень, а також браслет зі срібла 925 проби, масою 40 грамів, вартістю 1500 гривень.

Однак о 16 годині 30 хвилин до будинку увійшов потерпілий ОСОБА_10 , який став переміщуватися по кімнатах будинку і вмикати світло, у зв`язку з чим був почутий ОСОБА_7 , який, віднайшовши в залі будинку двоствольну мисливську рушницю «Тулка» 16 калібру, що належить потерпілому ОСОБА_10 , діючи з прямим умислом, що раптово виник, та був направлений на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаний з проникненням у житло, вийшов до коридору будинку назустріч потерпілому ОСОБА_10 , виставив рушницю в напрямку останнього, криком наказав потерпілому лягти на підлогу обличчям донизу, виказавши вимогу віддати йому гроші, після чого, отримавши відмову від ОСОБА_10 , ОСОБА_7 виконав 1 постріл із рушниці в поверхню підлоги біля ніг потерпілого, повторивши свої вимоги, у зв`язку з чим ОСОБА_10 витяг із надітої на ньому сорочки гаманець, з якого дістав частину грошей у сумі 800 гривень, які викинув через відчинені вхідні двері на територію двору. В подальшому ОСОБА_7 вибіг до двору, підібрав гроші, підійшов до потерпілого та двічі вдарив його прикладом рушниці по грудній клітині, однак ОСОБА_10 виштовхнув його за двері та зачинив їх. Після цього, ОСОБА_7 оббіг будинок з тильної частини і шляхом розбиття вікна знову проник до приміщення будинку, в той час, як ОСОБА_10 вибіг з будинку на двір. У подальшому ОСОБА_7 , побачивши у коридорі на відрі з дровами мобільний телефон марки «Samsung», що належить ОСОБА_10 , вартістю 200 гривень, таємно викрав вказаний телефон, після чого також вибіг з будинку та став наздоганяти потерпілого, виказуючи останньому погрози фізичної розправи та продовжуючи вимагати віддати йому ще гроші. Після того, коли ОСОБА_7 та ОСОБА_10 зупинились та знаходилися на відстані приблизно 3 м один від одного, ОСОБА_7 виставив рушницю у бік ОСОБА_10 та здійснив 1 постріл у ліву ногу останнього, спричинивши потерпілому тілесні ушкодження - вогнепальне поранення верхньої третини лівої гомілки, які кваліфікуються як тяжкі, небезпечні для життя, від чого потерпілий впав на поверхню ґрунту, а ОСОБА_7 підійшовши до нього та витягнувши з кишені надітої на потерпілому сорочки гаманець із залишком грошей у сумі 3500 гривень, заволодів ним і грошима, а також вдарив ОСОБА_10 по плечу прикладом рушниці, яка від удару розламалася навпіл, і викинувши рушницю поряд із потерпілим, із викраденим майном втік з місця вчинення злочину, заподіявши своїми протиправними діями потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 4500 гривень, та потерпілому ОСОБА_11 - на загальну суму 6000 гривень.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється в нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаному з проникненням у житло, поєднаному із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, тобто, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

14 січня 2019 року відомості про кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000007 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.
27 грудня 2019 року о 14 годині ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя врахував обґрунтованість підозри у вчиненні особливо тяжкого злочину, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним вищезазначеного кримінального правопорушення та тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винним у його вчиненні, особу підозрюваного, який раніше неодноразово судимий за вчинення злочину середньої тяжкості та тяжкого злочину, судимість за які не знята і не погашена, раніше відбував покарання в місцях позбавлення волі, раніше звільнявся від відбування покарання умовно-достроково, вчинив інкримінований йому злочин під час умовно-дострокового звільнення, за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, постійного джерела доходу не має, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, врахував наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та погодився з доводами слідчого про те, що застосування менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти наявним ризикам.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою скасувати та постановити нову, якою у задоволенні клопотання слідчого відмовити.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що з моменту вчинення нападу на потерпілого до моменту повідомлення ОСОБА_7 про підозру і його допиту минуло більше 11 місяців, протягом цього періоду він неодноразово викликався для допиту та проведення слідчих дій, і жодного разу випадків неявки до слідчого не було, проте після виконання майже всіх слідчих дій по кримінальному провадженню слідчий звернувся з клопотанням про застосування запобіжного заходу.
Також зазначає, що прокурором не були доведені ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, не було надано жодного доказу того, що ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки протягом 2019 року від постійно з`являвся за викликами слідчого.
Крім того, ОСОБА_7 має постійне місце проживання, де проживає разом зі своєю співмешканкою та трьома малолітніми дітьми, він був працевлаштований, а на період закінчення польових робіт перебуває на обліку в центрі зайнятості, за місцем проживання характеризується задовільно, він є єдиним годувальником в сім`ї.
Також є необґрунтованим ризик впливу на свідків, оскільки по даному кримінальному провадженню всі свідки вже були допитані, будь-яких заяв від потерпілої чи свідків щодо незаконного впливу не надходило.
Разом з тим, ризик вчинення іншого кримінального правопорушення є також необґрунтованим, будь-яких доказів вчинення підозрюваним інших злочинів не надано.
Звертає увагу, що слідчий суддя не врахував той факт, що ОСОБА_7 в день вчинення злочину перебував на роботі, що також підтвердили допитані свідки.
Крім того, в апеляційній скарзі викладено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.
Виходячи зі змісту клопотання, як на підставу поважності пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді адвокат ОСОБА_8 посилається на те, що 28 грудня 2019 року було проголошено лише вступну та резолютивну частину ухвали, а підозрюваного в той же день було заарештовано та етаповано до слідчого ізолятора, у зв`язку з чим, визначити з ним подальшу позицію не виявилось можливим.
Заявлене адвокатом ОСОБА_8 клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Як вбачається з матеріалів провадження, 28 грудня 2019 року була проголошена лише вступна та резолютивна частина ухвали, у зв`язку з чим, підстави та мотиви прийнятого рішення підозрюваному та його захиснику відомі не були, що перешкоджало написанню обґрунтованої апеляційної скарги, яка б відповідала вимогам КПК України.
Враховуючи, що 28 грудня 2019 року був останній робочий день перед новорічними святами, і за період з 29 грудня 2019 року по 7 січня 2020 року було лише два робочих дні, а для підготовки апеляційної скарги необхідний певний час, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку строк на апеляційне оскарження ухвали пропущений з поважних причин, а тому підлягає поновленню.
Заслухавши доповідь судді, захисника підозрюваного, яка підтримала апеляційну скаргу без доповнень, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та зазначив, що провадження розглядається за ч. 4 ст. 187 КК України, під час досудового розслідування, яке вже закінчується, кваліфікація дій підозрюваного не змінювалась, а висновок експерта вказує саме на його причетність до вчинення злочину, до того ж, підозрюваний раніше неодноразово був судимий за вчинення тяжких злочинів, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі та провівши судові дебати, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання слідчим суддею належним чином досліджені клопотання слідчого та матеріали провадження, встановлена наявність передбачених законом обставин, які пов`язують можливість застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, наявна обґрунтована підозра, існують передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики, а також встановлена недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленому ризику, і прийнято обґрунтоване рішення про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З наданих суду матеріалів вбачається, що органом досудового розслідування ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, який законом віднесено до категорії особливо тяжких злочинів та за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна.
Викладені в клопотанні слідчого обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_7 у вчинені злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України підтверджуються: протоколом огляду місця події від 14 січня 2019 року; протоколом обшуку від 19 січня 2019 року; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 ; протоколами допиту свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 ; протоколом зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж; висновками експертів № 54 від 27 березня 2019 року та № 1002 від 19 грудня 2019 року (а.с. 9-51).

Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з визначеним Європейським судом з прав людини поняттям, обґрунтована підозра - це добровільне припущення про вчинення особою певного діяння, ґрунтується на об`єктивних відомостях, які можна перевірити у судовому розгляді та які спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою. Підозра, виходячи з постанови Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду від 24 листопада 2016 року № 5-328кс16, є обґрунтованим припущенням про вчинення особою кримінального правопорушення.
При цьому, слід зауважити, що стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведеності винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу. Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати обґрунтованим, залежить від усіх обставин справи, про що зазначено у рішенні «Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства».
На даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду провадження по суті, а саме, питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинною у вчиненні злочину.
Таким чином, слідчий суддя, дослідивши додані до клопотання матеріали кримінального провадження, встановив достатність підстав на даному етапі досудового розслідування вважати наявність підозри у вчинені ОСОБА_7 кримінально-караного діяння.
При цьому, колегія суддів враховує, що на цій стадії провадження слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу.
На даній стадії слідчий суддя не вирішує питання, які вирішуються судом під час судового розгляду, а матеріали клопотання містять достатньо даних для висновку про причетність ОСОБА_7 до скоєння злочину, а тому доводи захисту про фактичну суперечливість доказів на даній стадії досудового розслідування не вирішуються слідчим суддею.
Такий висновок цілком узгоджується із правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні по справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», відповідно до якого факти, які викликають підозру не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.
Колегія суддів вважає, що надані слідчим та прокурором докази є переконливими, узгоджуються між собою та є достатніми для висновку, що ОСОБА_7 міг вчинити вищевказане кримінальне правопорушення.
Об`єктивних даних, які б свідчили про те, що вказані докази отримані з порушенням порядку, передбаченого Кримінальним процесуальним кодексом України, колегією суддів не встановлено.
Колегія суддів вважає, що на даному етапі розслідування підозра цілком обґрунтована, достовірність отриманих відомостей буде перевірятись під час досудового розслідування, а в подальшому - судового розгляду.
Отже доводи сторони захисту про непричетність ОСОБА_7 до інкримінованого йому кримінального правопорушення у зв`язку з нібито наявністю алібі, яке підтверджується показаннями свідків, також мають ретельно перевірятися в ході досудового розслідування та судового розгляду у встановленому законом порядку.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, що доводи слідчого є обґрунтованими, та фактично погодився з існуванням заявлених у клопотанні ризиків.

З таким висновком погоджується і колегія суддів та вважає, що наявність цих ризиків підтверджена матеріалами клопотання.

Доводи апелянта про недоведеність існування вищевказаних ризиків є непереконливими, адже при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а не факту конкретного їх вчинення.

Так, ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів, в тому числі тяжких злочинів та корисливих злочинів середньої тяжкості, раніше звільнявся від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, раніше протягом тривалого строку відбував покарання в місцях позбавлення волі, підозрюється у вчиненні інкримінований йому злочин в період умовно-дострокового звільнення, не працює, постійного джерела доходу не має, суспільно-корисною працею не займається, що свідчить про існування ризику можливості вчинити інше кримінальне правопорушення.

Можливість незаконного впливу на потерпілого та свідків також не виключається, оскільки підозрюваному відомі адреси їх проживання, він має неодноразовий кримінальний досвід та відбував покарання в місцях позбавлення волі.

Крім того матеріали провадження вже на цей час містять відомості про те, що підозрюваний намагався вплинути на свідків у кримінальному провадження з метою штучного створення алібі.

Відсутність стійких соціальних зв`язків та посередні характеристики свідчать про відсутність позитивної соціальної спрямованості особистості підозрюваного та наявність ризику переховування від органів досудового розслідування та суду.
Тяжкість можливого покарання не може сама по собі бути підставою для обрання запобіжного заходку у вигляді тримання під вартою, проте з урахуванням встановлених ризиків та відомостей про особу підозрюваного, колегія суддів погоджується з викладеними у клопотанні слідчого доводами про необхідність застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та вважає, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Не визначення слідчим суддею розміру застави узгоджується з положеннями ч. 4 ст. 183 КПК України, оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину із застосуванням насильства.

Посилання в апеляційній скарзі захисника підозрюваного на дані, що характеризують його особу, який має постійне місце проживання, проживає разом зі своєю співмешканкою та трьома малолітніми дітьми, раніше був працевлаштований, перебуває на обліку в центрі зайнятості, за місцем проживання характеризується задовільно, є єдиним годувальником в сім`ї (особливо враховуючи відсутність джерела доходу та стабільного заробітку), не спростовують висновки слідчого судді та не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення.

Колегія суддів вважає, що ці обставини не є безумовними підставами для відмови в обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки підозрюваного.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчий суддя врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, адекватно оцінив ступінь порушення цінностей суспільства у даному кримінальному провадженні, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення слідчого суді є законним та обґрунтованим.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 407, 422 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Поновити захиснику підозрюваного ОСОБА_7 адвокату ОСОБА_8 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Веселівського районного суду Запорізької області від 28 грудня 2019 року.

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Веселівського районного суду Запорізької області від 28 грудня 2019 року, якою у відношенні ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, залишити без змін.

Ухвала суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4