Справа № 1618/4094/2012
Провадження № 1-в/539/56/2020
У Х В А Л А

іменем України

14 липня 2020 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю : прокурора ОСОБА_3 ,

представника відділу з питань пробації ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни Полтавської області клопотання засудженого ОСОБА_6 про звільнення від відбування додаткової міри покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку,

В С Т А Н О В И В :

06.05.2020р. ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про звільнення від відбування додаткової міри покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

В клопотанні вказав, що вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 06.12.2012 року зі змінами внесеними ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 26.02.2013 року його визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст .286 КК України і призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Із 23.04.2013 року по 04.07.2014 року засуджений ОСОБА_6 відбував основне покарання в установі Державної кримінально-виконавчої служби, звідки був звільнений відповідно до ухвали Полтавського районного суду від 26.06.2014 року на підставі ст.2 Закону України «Про амністію у 2014 році».

За період з 04.07.2014 року по даний час обвинувальний вирок в частині виконання додаткової міри покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 роки установами Державної кримінально-виконавчої служби не виконувався.

Обвинувальний вирок Лубенського міськрайонного суду від 06.12.2012 року в частині додаткової міри покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами мав бути виконаний у продовж п`яти років, тобто до 06.12.2017 року. Однак, по даний час додаткова міра покарання залишається не виконаною.

Прохає суд: звільнити його від відбування додаткової міри покарання у зв`язку із закінчення строків давності виконання обвинувального вироку.

В судовому засіданні ОСОБА_6 та його захисник клопотання підтримали, прохали його задовільнити.

Представник відділу з питань пробації пояснила, що засуджений ОСОБА_6 на обліку у відділі з питань пробації щодо виконання додаткової міри покарання не перебував. У випадку залишення додаткової міри покарання, суд їм мав направити відповідні документи щодо виконання покарання у частині позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 роки

Прокурор в судовому засіданні заперечив проти звільнення засудженого від призначеної додаткової міри покарання, мотивуючи тим, що вказане клопотання є передчасним та безпідставним.

Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши подання та додані до нього матеріали клопотання, суд приходить до висновку, що клопотання задоволенню не підлягає.

Судом по справі встановлено, що вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 06.12.2012 року зі змінами внесеними ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 26.02.2013 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст .286 КК України і призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Із 23.04.2013 року по 04.07.2014 року засуджений ОСОБА_6 відбував основне покарання в установі Державної кримінально-виконавчої служби, звідки був звільнений відповідно до ухвали Полтавського районного суду від 26.06.2014 року на підставі ст.2 Закону України «Про амністію у 2014 році».

За період з 04.07.2014 року по даний час обвинувальний вирок в частині виконання додаткової міри покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 роки на виконання в службі з питань пробації не перебував.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 КК України визначено, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: 1) два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі засудження до покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі за злочин невеликої тяжкості; 3) п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за злочин середньої тяжкості, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин; 4) десять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше десяти років за особливо тяжкий злочин.

Приписами ст.152 КВК України також встановлено, що підставами звільнення від відбування покарання є: відбуття строку покарання, призначеного вироком суду; закон України про адмністію; акт помилування; скасування вироку суду і закриття кримінального провадження; закінчення строків давності виконання обвинувального вироку; умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; хвороба.

Згідно ч. 2 ст. 80 КК України строки давності щодо додаткових покарань визначаються основним покаранням, призначеним за вироком суду.

У відповідності до ст. 30 КВК України виконання покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, призначеного як основне покарання, а також як додаткове до основних покарань, покладається на уповноважені органи з питань пробації. Виконання покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, призначеного як додаткове покарання до арешту, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі на певний строк, під час відбування основного покарання покладається на адміністрацію арештного дому, кримінально-виконавчої установи, командування дисциплінарного батальйону, військової частини чи начальника гарнізону. Адміністрація арештного дому, кримінально-виконавчої установи, командування дисциплінарного батальйону, військової частини чи начальник гарнізону, де відбуває покарання особа, засуджена до додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, не може використовувати засудженого на роботах, виконання яких йому заборонено згідно з вироком. Адміністрація арештного дому, кримінально-виконавчої установи, командування дисциплінарного батальйону, військової частини чи начальник гарнізону після відбуття засудженим основного покарання або в разі умовно-дострокового звільнення чи заміни покарання більш м`яким надсилає копію вироку суду до кримінально-виконавчої інспекції за місцем проживання засудженого або до військової частини за місцем служби засудженого.

Таким чином, чинним законодавством чітко визначено порядок відбування додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, коли особа відбуває покарання у місцях позбавлення волі.

Як вбачається із матеріалів клопотання, ОСОБА_6 ухвалою суду від 26.06.2014 року на підставі ст.2 Закону України «Про амністію у 2014 році» був звільнений від відбування покарання призначеного вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 06.12.2012 року зі змінами внесеними ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 26.02.2013 року, проте ухвалі не зазначено від якого саме виду покарання був звільнений засуджений, однак Лубенський міськрайонний суд в ході розгляду даного клопотання не уповноважений тлумачити або ж роз`яснювати рішення Полтавського районного суду від 26.06.2014 року про звільнення засудженого від відбування покарання.

В судовому засіданні встановлено, що засуджений в порядку ст. 380 КПК України не звертався до Полтавського районного суду про роз`яснення судового рішення від 26.06.2014 року.

Разом із тим, безпідставним є посилання у клопотанні на те, що вирок суду у частині додаткового покарання не був звернутий до виконання, оскільки вказане покарання виконувалось під час перебування засудженого у місцях позбавлення волі.

Таким чином, без вирішення питання чи було засудженого звільнено від відбування також і додаткового покарання згідно ухвали Полтавського районного суду від 26.06.2014 року, неможливо зробити висновок щодо того, що вирок суду в частині додаткового покарання підлягав зверненню до виконання також і після звільнення засудженого від відбування покарання згідно Закону України «Про амністію у 2014 році», а відтак і про те, що у даному випадку сплили строки давності виконання обвинувального вироку.

Адже звільнення від відбування додаткового покарання згідно Закону України «Про амністію у 2014 році» унеможливлює звернення вироку до виконання та сплив строку давності виконання обвинувального вироку.

Враховуючи викладене, суд вважає, що клопотання є необгрунтованим, а тому в його задоволенні необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України,

У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про звільнення від відбування додаткової міри покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Лубенський міськрайонний суд Полтавської області протягом 7 діб з моменту її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду ОСОБА_1