печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2020 року Печерський районний суд м.Києва у складі: слідчого судді - ОСОБА_1 секретаря судового засідання ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві клопотання прокурора відділу організації процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду та процесуального керівництва у кримінальних провадженнях щодо організованої та транснаціональної злочинності Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів поліції і фіскальної служби та у кримінальних провадженнях щодо організованої злочинності Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна,-
В С Т А Н О В И В :
До провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання прокурора відділу організації процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду та процесуального керівництва у кримінальних провадженнях щодо організованої та транснаціональної злочинності Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів поліції і фіскальної служби та у кримінальних провадженнях щодо організованої злочинності Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про накладення арешту на речі, вилучені протоколом обшуку від 20.03.2020 із приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в якому здійснює господарську діяльність ТОВ «ТД Мірана». Прокурор зазначає, що Офісом Генерального прокуратура України здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000031 від 16.01.2020 за фактом незаконного виготовлення підакцизних товарів, що становлять загрозу для життя і здоров`я людей, а також зберігання з метою використання при продажу товарів, збутом підроблених марок акцизного податку, вчинених організованою групою, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 199, ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 204 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що на території України діє організована група, яка під виглядом законної господарської діяльності через групу компаній «Мірана» здійснює оптову та роздрібну торгівлю тютюновими виробами із підробленими марками акцизного збору. 20.03.2020 на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва, за адресою: м. Черкаси, вул. Смілянська, 149, за місцем знаходження складу ТОВ «ТД Мірана» проведено обшук, в результаті якого вилучено речі, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в зазначеній ухвалі, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу. Прокурор в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання за його відсутності, вимоги клопотання підтримує у повному обсязі, просить задовольнити. Представники власника майна в судове засідання не з`явились, надали заяви про розгляд клопотання за відсутності та письмові заперечення. Дослідивши матеріали клопотання, заперечення представників власника майна, слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволені клопотання, виходячи з такого. Положенням ч.1 ст.131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Згідно статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Вирішуючи питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. Так, ст.98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, ще встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Як вбачається з матеріалів клопотання, прокурор звертаючись до слідчого судді із клопотанням про арешт майна зазначив, що метою накладення арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів. У відповідності до ч. 3 ст. 170 КПК України, зазначає, що тимчасово вилучені за адресою: АДРЕСА_1 , речі відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. При цьому прокурор не надав достатність доказів на підтвердження підстав для накладення арешту з метою забезпечення збереження речових доказів, як на це посилається у клопотанні. Посилаючись у клопотанні на необхідність накладення арешту на речі, вилучені протоколом обшуку від 20.03.2020 в приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , яке фактично перебуває у користуванні ТОВ «ТД Мірана», прокурор повинен був навести об`єктивні дані, які б підтверджували, що вищезазначені речі зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Проте жодних об`єктивних даних матеріали клопотання не містять. Також слід врахувати, що Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року та рішення Кушоглу проти Болгарії» від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»). Вказане свідчить про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, на які посилається орган досудового розслідування та слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, оскільки в клопотанні відсутні достатні докази на підтвердження вказаних обставин. Крім того, слідчий суддя бере до уваги, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/12147/20-к від 17.03.2020 року надавався органу досудового розслідування дозвіл на вилучення тютюнових виробів. Таким чином, слідчий суддя, враховуючи наведене, виходячи з принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, приходить до висновку, про відмову у задоволенні клопотання про накладення арешту, у зв`язку з недоведеністю необхідності такого арешту майна. З урахуванням наведеного та керуючись ст. 98, 170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України,-
У Х В А Л И В:
Відмовити у задоволенні клопотання прокурора відділу організації процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду та процесуального керівництва у кримінальних провадженнях щодо організованої та транснаціональної злочинності Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів поліції і фіскальної служби та у кримінальних провадженнях щодо організованої злочинності Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна. Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення.
Повний текст ухвали буде проголошено 13.04.2020 року о 13-55 год.
Слідчий суддя ОСОБА_1