Дата документу 17.12.2019 Справа № 331/1031/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №331/1031/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/2001/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 грудня 2019 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, українця, громадянина України, який має середню освіту, не працює, неодружений, дітей на утриманні не має, без постійного місця проживання, раніше судимого:

21 жовтня 1993 року Жовтневим районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.141 КК України (в ред. 1960року) до 1 року позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 1 рік. Постановою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 24 березня 1994 року відстрочка виконання вироку скасована, направлений в місця позбавлення волі на 2 місяці;

07 березня 1995 року Жовтневим районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.141 КК України (в ред.1960 року) до 1 року позбавлення волі з конфіскацією майна;

19 квітня 1996 року Жовтневим районним судом м.Запоріжжя за ст. 86-1, ч.3 ст.140, ч.2 ст.141, ст.42 КК України (в ред. 1960 року) до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 28 липня 2004 року дії перекваліфіковані на ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ст.70 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років;

23 листопада 2004 року Жовтневим районним судом м.Запоріжжя за ст.15 ч.3 ст.185, ст.69 КК України до 2 років позбавлення волі;

27 березня 2007 року Жовтневим районним судом м.Запоріжжя за ч.1 ст.187, ч.2 ст.187, ч.2 ст.186, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;

20 жовтня 2014 року Жовтневим районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ст.75 КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік; 19 травня 2015 року апеляційним судом Запорізької області за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 2 років позбавлення волі. Вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 жовтня 2014 року постановлено виконувати самостійно;

26 травня 2015 року Жовтневим районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим за вироком апеляційного суду Запорізької області від 19 травня 2015 року (ч.2 ст.15 ч.2 ст.185) - 4 роки 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України, частково приєднано покарання за вироком Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 20 жовтня 2014 року (ч.2 ст.15 ч.2 ст.185) 5 років позбавлення волі, початок строку 14 січня 2015 року. 13 січня 2018 року звільнений умовно-достроково за ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 грудня 2018 року на не відбутий строк 4 місяці 9 днів на підставі ст.81 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.2 ст.185 КК України;

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 28 листопада 2019 року, якою продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 строком на два місяці, до 28 січня 2020 року.
Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що судом визначений порядок та обсяг дослідження доказів у кримінальному провадженні, докази не досліджені, не допитані потерпілі та свідки, продовжують існувати ризики, передбачені пп.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, які існували при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_8 просить вищевказану ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що обвинувачений не має на меті уникати кримінальної відповідальності, переховуватись від суду, продовжувати злочинну діяльність, підозра необґрунтована, так як доказів його винуватості та причетності до вбивства суду не надані. Справа розглядається тривалий час, стан здоров`я обвинуваченого погіршився, так як він тривалий час знаходиться в місцях позбавлення волі. Також апелянт зазначив про те, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше судимий, проте не намагатиметься переховуватись, а сприятиме слідству у з`ясуванні обставин даної справи, зацікавлений в тому, щоб дана справа швидше закінчилась.

Згідно з ухвалою суду, у провадженні Жовтневого районного суду м.Запоріжжя знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.2 ст.185 КК України. Обвинуваченому ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 02 жовтня 2019 року продовжений до 02 грудня 2019 року.
Обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_8 заперечували проти продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника-адвоката ОСОБА_8 на підтримання апеляційної скарги; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги і наполягала на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).
Відповідно до положень ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня, в т.ч. застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Як свідчать матеріали провадження, прокурор вважав за доцільне продовжити відносно ОСОБА_6 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки на теперішній час продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, які існували під час обрання запобіжного заходу.
Підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 перевірялись судом першої інстанції. При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченого, його захисника, доводи прокурора та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.
Так, із наданих матеріалів контрольного провадження вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.2 ст.185 КК України, які є особливо тяжким та злочином середньої тяжкості.
На обґрунтування висунутого обвинувачення прокурором надані докази, які судом першої інстанції будуть перевірятися на предмет їх належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку.

Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, які були підставою для застосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , не зменшились та існують на даний час.
З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки на теперішній час судом не дослідженні докази у кримінальному провадженні, не допитані свідки, ОСОБА_6 обвинувачується у тому числі у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який, у разі визнання останнього винним, передбачений безальтернативний вид покарання - у виді позбавлення волі на тривалий строк.
Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення даного провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.
Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою, допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).
З врахуванням викладеного та фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної процесуальної поведінки останнього.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Доводи апелянта про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, були перевірені судом першої інстанції та спростовані в оскаржуваній ухвалі.
Посилання сторони захисту про відсутність доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 є передчасними і мають перевірятися в установленому законом порядку при розгляді провадження судом першої інстанції.
Відомостей про те, що підозрюваний за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження немає, та при апеляційному розгляді суду апеляційної інстанції не надано.
Таким чином, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст.ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 28 листопада 2019 року, якою продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 строком на два місяці, до 28 січня 2020 року, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4