Справа № 751/204/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/257/20
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20 січня 2020 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою, яку було винесено під час підготовчого судового засідання, за клопотанням прокурора було продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0006419, на строк 60 днів, до 19 березня 2020 року.

Суд першої інстанції, дійшовши висновку про необхідність продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивував це рішення тим, що на теперішній час обставини, які враховані при застосуванні запобіжного заходу у відношенні даної особи не зменшилися. Подальше тримання під вартою є виправданим, оскільки неможливо запобігти зазначеним прокурором ризикам, застосувавши до обвинуваченого будь-який більш м`який запобіжний захід.

Не погоджуючись з рішенням суду обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, оскільки на його думку, були грубо порушені норми ст. 184 КПК України, а саме те, що прокурором подавалось клопотання вже під час судового засідання в суді першої інстанції. Крім того, в обґрунтування заявлених в апеляційній скарзі вимог зазначає, що рішення суду не містить жодної інформації з приводу ризиків, які суд вважає доведеними, та за наявності яких не вбачає підстав для обрання більш м`якого виду запобіжного заходу, в зв`язку з чим вважає, що суд першої інстанції формально підійшов до розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 , який висловився на підтримку поданої апеляційної скарги, взявши до уваги позицію прокурора, відповідно до якої він заперечував проти задоволення поданих обвинуваченим апеляційних вимог, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції під час підготовчого судового засідання кримінального провадження №0006419 у відношенні ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України, продовжено строк тримання під вартою.

Враховуючи Рішення Конституційного суду України від 13 червня 2019 року, яким визнано неконституційним закріплене статтею 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, постановлені судом першої інстанції на стадії судового розгляду, до ухвалення судового рішення по суті, підлягають перегляду в апеляційному порядку.

На даний час нормативне регулювання положень кримінального процесуального закону ще не здійснено і порядку розгляду таких скарг не передбачено. Тому, при вирішенні питання щодо строків та порядку розгляду цих справ, суд керується загальними засадами кримінального провадження.

Для забезпечення перевірки законності та обґрунтованості тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, суд вважає за необхідне провести апеляційний розгляд даного провадження у порядку, передбаченому для оскарження ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою під час досудового розслідування.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про неможливість завершення судового розгляду з ухваленням судового рішення по суті у вказаному кримінальному провадженні до закінчення строку дії обраного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який спливав 24 січня 2020 року.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 щодо порушення прокурором норми ст. 184 КПК України, не знайшло свого підтвердження, виходячи з наступного.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України від 23 листопада 2017 року № 1-р/2017, справа №1-28/2017, під час судового провадження у суді першої інстанції (проведення підготовчого судового засідання та судового розгляду) прокурор як сторона обвинувачення має обов`язок підтримувати публічне обвинувачення у суді, доводити винуватість особи та необхідність продовження запобіжного заходу шляхом подання відповідних клопотань щодо цього продовження. Конституційний Суд України виходить з того, що запобіжні заходи (домашній арешт та тримання під вартою), які обмежують гарантоване частиною першою статті 29 Конституції України право людини на свободу та особисту недоторканність, можуть бути застосовані судом на новій процесуальній стадії стадії судового провадження у суді першої інстанції, зокрема під час підготовчого судового засідання, за наявності клопотання прокурора (частина четверта статті 176 Кодексу).

Згідно з конституційними принципами рівності та змагальності інші учасники кримінального провадження, разом із прокурором, наділені повноваженням заявляти клопотання, зокрема, щодо застосування інших, у тому числі і більш м`яких, запобіжних заходів, їх зміни чи скасування.

Виходячи з вищенаведеного, в даному випадку прокурор, звернувшись під час підготовчого судового засідання з клопотанням про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , жодним чином не порушив норми чинного кримінального процесуального законодавства.

Також є безпідставним доводи обвинуваченого відносно необґрунтованості висновків суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав вважати про існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Про наявність зазначених ризиків, які існували як під час обрання запобіжного заходу, так і не минули на даний час, свідчать матеріали кримінального провадження, з яких вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, не має сталих соціальних зв`язків, майновий стан не встановлений та відсутні будь-які заставодавці, які б могли внести заставу, характер вчинення злочину, який пов`язаний із застосуванням насильства та наявність підстав вважати, що ОСОБА_8 перебуваючи поза межами установи виконання покарань буде переховуватися від органів досудового та судового слідства, та впливатиме на свідків шляхом вмовляння надати неправдиві свідчення.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі про те, що в матеріалах справи відсутні посилання на ризики, які стали підставою для обрання та продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, є безпідставними і жодним чином не обґрунтованими, та спростовуються відомостями, викладеними в мотивувальній частині судового рішення.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для зміни раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 , з огляду на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні тяжкого злочину, наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також тяжкості покарання, що йому загрожує у разі визнання винним у вчиненні інкримінованих злочинів, та не вбачає за доцільне змінити обраний запобіжний захід відносно обвинуваченого з тримання під вартою на інший, не пов`язаний з позбавленням волі, про що просить обвинувачений.

З огляду на наведене, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20 січня 2020 року, якою було продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0006419, до 19 березня 2020 року без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4