Справа № 303/4095/19
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.12.2019 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження № 11-кп/4806/752/19 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.07.2019.

Цим вироком:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Довге, Іршвського району, Закарпатської області, мешканець АДРЕСА_1 , з середньо-спеціальною освітою, не одружений, не працюючий, громадянин України, раніше неодноразово судимий, востаннє 25.11.2016 Виноградівським районним судом Закарпатської області за ч. 2 ст.185 КК України до 01(одного) року позбавлення волі, засуджений:

- за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 01(одного) року позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту звернення вироку до виконання.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 9921 (дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять одну) грн. 72 коп. та заподіяну ним моральну шкоду на суму 5000 (п`ять тисяч) грн..
Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

29.04.2019, близько 16 год. 30 хв. у ОСОБА_6 , який знаходився на пероні автостанції по вул. Академіка Павлова, 14/16 в місті Мукачеві, де здійснювалася посадка пасажирів на автобус сполученням «Мукачево - Кошіце», виник умисел на таємне заволодіння чужим майном - жіночою сумочкою, яку перед цим потерпіла ОСОБА_8 залишила на передньому сидінні автобуса. Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном ОСОБА_6 , діючи умисно, повторно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, шляхом вільного доступу, через відчинені передні двері, увійшов до салону автобуса, де непомітно для оточуючих осіб, які в той час знаходилися в салоні та для самої потерпілої ОСОБА_8 , яка в той час вийшла до вбиральні, о 16 год. 50 хв., таємно викрав належну останній жіночу сумочку, (яка не становить для потерпілої матеріальної цінності) в середині якої знаходилися грошові кошти в сумі 4000 грн. та 200 євро, вартість яких згідно з курсом НБУ станом на 29. 04. 2019 становить 5921 грн. 72 коп.. Своїми діями ОСОБА_6 заподіяв потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 9921 грн. 72 коп..

-2-

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи доведеність винуватості у пред`явленому йому обвинуваченні та кваліфікацію його діяння, просить вирок суду від 18.07.2019 в частині призначення покарання змінити та призначити покарання із застосування положень ст. ст. 75, 76 КК України, або призначити покарання у виді обмеження волі. В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те, що постановлений щодо нього вирок є незаконним та несправедливим, оскільки не відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі, а тому є надмірно суворим. Вважає, що при призначенні йому покарання суд першої інстанції в порушення вимог ст. ст. 50, 65 КК України належно не врахував обставини, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь вчиненого ним злочину, зокрема, його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добросовісне виконання своїх процесуальних обов`язків під час досудового та судового провадження, готовність відшкодувати завдану потерпілій шкоду та відсутність тяжких наслідків вчиненого кримінального правопорушення. Вказані обставини, на його думку, давали підстави суду першої інстанції призначити йому покарання із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України, що відповідало б ст. ст. 50, 65 КК України та постанові Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003.

В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 просить врахувати розписку потерпілої ОСОБА_8 про відсутність претензій до нього у зв`язку з відшкодуванням ним завданої злочином матеріальної шкоди. Також потерпіла ОСОБА_8 зазначила, що не заперечує щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, яку просить розглянути без її участі.

У черговому доповненні до апеляційної скарги, обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду від 18.07.2019 щодо нього змінити та призначити покарання у виді обмеження волі. Повторно просить врахувати відшкодування потерпілій матеріальної шкоди в розмірі десять тисяч грн., відсутність претензій до нього з боку потерпілої та її позицію щодо поданої ним апеляційної скарги, тяжкість вчиненого ним злочину, його перебування на обліку в Центрі зайнятості в м. Ужгороді, а також неможливість працевлаштування в місцях позбавлення волі.

Інші сторони кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , на підтримання поданої апеляційної скарги та доповнень до неї, думку прокурора, яка вказала про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши учасників судового розгляду в судових дебатах, а обвинуваченого і в останньому слові, обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі та доповнення до неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення у кримінальному провадженні є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією України принципу верховенства права. Тому суду слід неухильно додержуватись вимог про законність, обгрунтованість та вмотивованість вироку і ухвали в кримінальному провадженні.

-3-

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, досудове розслідування й судовий розгляд по ньому проведені з дотриманням вимог розділів ІІІ, ІV КПК України. Викладені у вироку висновки про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України при обставинах, викладених у вироку суду, ґрунтуються на зібраних доказах, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та ніким із учасників судового розгляду не оспорюються, а тому апеляційним судом у відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України не перевіряються.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 щодо надмірної суворості вироку суду першої інстанції та наявності підстав для застосування щодо нього положень ст. ст. 75, 76 КК України при призначенні покарання, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

При цьому, відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно з положеннями постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003, - призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Ці вимоги закону судом першої інстанції належним чином дотримані.

Що стосується виду та розміру покарання за кримінальне правопорушення, винним у якому визнаний ОСОБА_6 та незастосування положень ст. 75 КК України, яке оскаржено обвинуваченим, то при вирішенні цих питань, і це прямо вказано у вироку, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості, належно врахував відомості про особу обвинуваченого, зокрема визнання ним своєї вини, посередню характеристику по місцю проживання, а також неодноразове притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності за вчинення ним умисних злочинів. Також судом обґрунтовано взято до уваги зміст досудової доповіді щодо обвинуваченого та відсутність його на обліку в Центрі зайнятості.

-4-

Відповідно до ст. ст. 66, 67 КК України, суд обґрунтовано визнав обставиною, що пом`якшує покарання щире каяття, та не встановив обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого.

Разом з тим, обставин, які б суттєво знижували ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 умисного злочину та являлись передумовою для застосування щодо нього положень ст. 75 КК України, судом першої інстанції встановлено не було. Не встановила їх і колегія суддів апеляційного суду при перегляді вироку суду.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 неможливо без ізоляції його від суспільства і можливо лише з призначенням ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції відповідної статті закону України про кримінальну відповідальність і підстави для застосування ст. 75 КК України із звільненням останнього від відбування покарання з випробуванням, про що обвинувачений ставить питання в апеляційній скарзі, у даному кримінальному провадженні відсутні.
Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Колегія суддів вважає, що вид та розмір призначеного ОСОБА_6 покарання відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та даним про його особу, а також відповідає критерію справедливого покарання, тому числі вимогам ст. 65 КК України та його меті.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про надмірну суворість призначеного йому покарання та наявність підстав для призначення покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, або покарання у виді обмеження волі, на думку колегії суддів - є безпідставними. Згідно матеріалів кримінального провадження та поданої апеляційної скарги обвинуваченим, з доповненнями до неї, об`єктивно відсутні інші обставини ніж ті, що встановлені судом першої інстанції, які пом`якшують покарання, а твердження обвинуваченого щодо неналежного їх врахування повністю спростовуються висновками суду, зазначеними у оскаржуваному вироку, якими належним чином обґрунтовані вид та міра покарання.
Інші доводи апеляційної скарги з доповненнями до неї ОСОБА_6 вказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні ОСОБА_6 покарання.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , викладені в апеляційній скарзі та доповненнях до неї щодо відсутності до нього претензій з боку потерпілої у зв`язку з відшкодуванням ним матеріальної шкоди, завданої злочином, апеляційний суд враховує, проте визнає їх недостатніми підставами для будь-якого пом`якшення призначеного покарання. Доводи апеляційної скарги про добросовісну процесуальну поведінки обвинуваченого під час досудового та судового слідства, на думку апеляційного суду, також не можуть бути передумовою для застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, або зміни вироку з призначенням покарання у виді обмеження волі і такі фактично враховані судом при призначенні обвинуваченому мінімального розміру покарання у виді позбавлення волі, визначеного санкцією ч. 2 ст. 185 КК України.

-5-

Також матеріалами кримінального провадження спростовуються твердження обвинуваченого, викладені ним в доповненні до апеляційної скарги про перебування його на обліку в Центрі зайнятості.
Отже, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 щодо наявності підстав для зміни постановленого щодо нього вироку в частині призначеного покарання, з урахуванням наведених ним доводів, є безпідставними.
Колегія суддів вважає, що призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд у повній мірі дотримався вимог кримінального закону, що містяться у нормах ст. ст. 55, 65, 66 КК України, призначивши покарання в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання.
Призначене ОСОБА_6 покарання відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело права, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09. 2009 (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06. 2005), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03. 2005) суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».
Будь-яких процесуальних порушень, неповноти у з`ясуванні обставин кримінального провадження, про які зазначає обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає, підстави для зміни чи скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції відсутні, тому апеляційна скарга обвинуваченого з доповненнями до неї задоволенню не підлягає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при провадженні досудового розслідування та судового розгляду, які б тягнули за собою скасування або зміну вироку апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст. ст.404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 з доповненнями до неї залишити без задоволення, а вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.07.2019 щодо ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення апеляційним судом, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: