ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2069/19 Справа № 179/2357/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000505 від 30 серпня 2018 року, щодо
ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.Нетреба. Рокитнівського району Рівненської області, громадянки України, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченої ч. 1 ст. 115 КК України, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні, Магдалинівського відділу Новомосковської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2019 року,
за участю:
секретаря ОСОБА_7 ,
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченої ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_9 , -
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2019 року, ОСОБА_5 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ст. 118 КК України та призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.
ОСОБА_5 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ст. 118 КК України, за таких обставин.
Так, 29.08.2018 зранку, більш точний час судом не встановлений, ОСОБА_10 прийшов до домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , де проживала ОСОБА_5 , та повідомив останню, що вигнав свою співмешканку та має намір проживати зі ОСОБА_5 разом однією сім`єю. Остання відмовила йому, після чого між ОСОБА_10 та ОСОБА_5 виникла словесна сварка, в ході якої ОСОБА_10 двічі наніс удар рукою в обличчя ОСОБА_5 , а остання у відповідь виштовхала із вказаного домоволодіння ОСОБА_10 . Того ж дня, 29.08.2018 приблизно о 21.00 до домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , де проживала ОСОБА_5 , прийшли ОСОБА_11 і ОСОБА_10 та запропонували випити спиртні напої, на що ОСОБА_5 погодилася. Перебуваючи в приміщенні, а саме в кухні будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 стали розпивати спиртні напої. Під час вживання спиртних напоїв ОСОБА_10 поводився агресивно, робив ОСОБА_5 пропозиції щодо інтимних зв`язків з останньою, фізично принижував її, торкаючись до різних частин тіла. Коли за неї заступилася ОСОБА_12 , ОСОБА_10 став застосовувати до останньої фізичне насилля. ОСОБА_5 стала заспокоювати ОСОБА_10 , однак останній продовжував вести себе агресивно, на її вмовляння не реагував, та в черговий раз став примушувати ОСОБА_5 вступити з ним в статеві відносини. Після відмови останньої, ОСОБА_10 штовхнув ОСОБА_5 , від чого вона впала на підлогу, а ОСОБА_10 підійшов до неї, схопив рукою за шию, після чого наніс декілька ударів кулаком в обличчя, після цього схопив її за тулуб та став тягти в іншу кімнату, висловлюючи намір на інтимні стосунки проти волі ОСОБА_5 . Остання впиралася, вирвалася з його рук та стала знову його заспокоювати. Коли ОСОБА_5 вважала, що ОСОБА_10 заспокоївся, вона сіла на стілець, однак ОСОБА_10 наніс кулаком удар в ліву частину голови ОСОБА_5 , від чого вона впала зі стільця на підлогу. Захищаючись від дій ОСОБА_10 , ОСОБА_13 схопила з тумбочки друшляк з помідорами, яким хотіла нанести удар ОСОБА_10 , однак, в результаті її дій, помідори з друшляка висипалися ОСОБА_10 на голову. На це ОСОБА_10 двома руками відштовхнув її, ОСОБА_5 вдарилася спиною об кухонну тумбочку, а ОСОБА_10 , продовжуючи свої дії відносно ОСОБА_5 , правою рукою схопив її за шию. Захищаючись від дій ОСОБА_10 , маючи умисел на умисне вбивство ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , схопила з тумбочки ніж та, діючи при перевищенні меж необхідної оборони, нанесла один удар кухонним ножем у життєво важливі органи, а саме в область живота ОСОБА_10 , в результаті чого спричинила останньому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення черева з пошкодженням у кінцевому відділі черевного відділу аорти, внаслідок чого ОСОБА_10 помер. Смерть ОСОБА_10 настала на протязі дуже короткого проміжку часу після отримання ушкодження, рахованого в хвилинах. Тілесне ушкодження прижиттєве, виникло незадовго до настання смерті, відноситься до категорії тяжких та знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати, ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_5 винною у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 115 КК України, відповідно до висунутого обвинувачення за зміненим прокурором обвинувальним актом, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги прокурор вважає, що вирок підлягає скасуванню, у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, та невірною кваліфікацією дій ОСОБА_5 . На переконання прокурора, суд постановляючи вирок, дійшов необгрунтованого висновку, що органом досудового розслідування дії обвинуваченої неправильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині та помилково кваліфікував дії обвинуваченої за ст. 118 КК України, як умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони. Прокурор вважає, що судом не вірно надано оцінку встановленим в судовому засіданні обставинам і дослідженим доказам та правової оцінки діям обвинуваченої ОСОБА_5 й її умислу. Окрім того, прокурор вказує, що судом не надано оцінку поясненням самої ОСОБА_5 на додаткові запитання чи могла вона покинути приміщення кухні з метою уникнення подальшого конфлікту з ОСОБА_10 ; навіщо ввечері впустила до свого домоволодіння потерпілого, якщо напередодні з ним у неї був конфлікт та вона його виштовхала з будинку; чому після нанесення удару ножем ОСОБА_10 обвинувачена не намагалася одразу надати допомогу; чому присутні ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не заспокоювали конфлікт, який виник, а просто сиділи осторонь в тій же кімнаті за кухонним столом та спостерігали. Вважає, що за таких обставин дії ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, оскільки обвинувачена завдала удар ножем в область живота - життєво важливого органу потерпілого, що свідчить про наявність у ОСОБА_5 прямого умислу на заподіяння смерті потерпілому.
Також, прокурор звертає увагу, що судом належним чином не досліджено та не надано належної оцінки такому речовому доказу як кухонний ніж, яким обвинувачена нанесла удар потерпілому, а саме судом не досліджено довжину леза ножа та довжину проникнення до черевної ділянки черева потерпілого, оскільки, різниця між довжиною раньового каналу та довжиною клинка ножа може свідчити про нанесення удару з великою силою, оскільки занурення ножа в тіло відбулося майже повністю. При цьому, характер виявлених у обвинуваченої ОСОБА_5 тілесних ушкоджень при повному та всебічному дослідженні зібраних доказів не дає належних підстав для висновку про об`єктивне вчинення нею дій, які б відповідали характеру нападу з боку потерпілого, що, за показаннями ОСОБА_5 , нібито мало місце, та були б вчинені лише з перевищенням меж необхідної оборони, так як в цьому випадку наявний різний спосіб вчинення насильницьких дій та з різною направленістю, а також час вчинення та місце. За вказаних обставин, виходячи з характеру та механізму заподіяного потерпілому тілесного ушкодження, доводи обвинуваченої про те, що вона вимушена була захищатися та випадково, неумисно, схопила те що їй перше потрапило до руки - є, на думку прокурора, надуманими та спростовуються дослідженими судом доказами. Поряд із цим, згідно висновку судово-психіатричної експертизи ОСОБА_5 підпадає під дію ч. 1 ст. 19 КК України, тобто на момент скоєння злочину обвинувачена віддавала звіт своїм діям та керувала ними. Всі ці обставини прокурор вважає такими, що свідчить про відсутність в діях ОСОБА_5 складу злочину, передбаченому ст. 118 КК України, а саме умисного вбивства при перевищенні меж необхідної оборони, а дії обвинуваченої ОСОБА_5 органом досудового розслідування вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України, тобто умисне вбивство, умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, так як ОСОБА_5 виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення саме цього злочину до кінця. До того ж, прокурор вказує, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину за ч. 1 ст. 115 КК України, повністю доведено зібраними під час досудового розслідування доказами, які надавалися для дослідження суду з боку сторони обвинувачення прокурором. Також, апелянт вважає, що призначене покарання ОСОБА_5 є несправедливим через м`якість, оскільки судом належним чином не враховано, що обвинувачена вину визнала частково, офіційно не працевлаштована, вчинила злочин у стані алкогольного сп`яніння, раніше не судима, дітей на утриманні не має. При цьому, суд не взяв до уваги, що факт утримання та взагалі підтвердження наявності в неї дитини на стадії досудового і судового розгляду обвинуваченою та її захисником не доведено.
В запереченнях на скаргу обвинувачена зазначає, що не згодна з апеляційною скаргою прокурора та погоджується з вироком. При цьому, вказує, що була впевнена, що від потерпілого ОСОБА_10 існує реальна загроза її життю і здоров`ю, й не бачила іншої можливості захищаючись від потерпілого та ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншим засобом, без заподіяння шкоди ОСОБА_10 . Разом з цим, визнає свою провинну у вчиненні злочину, саме в тому, що впустила потерпілого до будинку, однак вона не могла передбачити його наміри. Окрім того, просить врахувати, що має на утриманні двох дітей, які потребують догляду, що впливає на міру покарання.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, захисника та обвинувачену, які заперечували проти задоволення скарги прокурора, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційної скарги.
Згідно з ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст. 94 КПК України суд оцінює кожний доказ за своїм внутрішнім переконанням на засадах належності, допустимості та достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.
Згідно п.2 ч.3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи винуватою, зазначаються, зокрема: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Окрім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях вказує на необхідність аналізувати положення підпункту а п. 3 ст. 6 Конвенції у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті, наголошуючи на тому, що у кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (п. 52 рішення у справі Пелісьє та Сассі проти Франції від 25 березня 1999 року; п. 58 рішення у справі матточіа проти Італії від 25 липня 2000 року; п. 34 рішення у справі І.Н. та інші проти Австрії від 20 квітня 206 року).
Цих вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції не дотримався.
Так, в ході досудового розслідування ОСОБА_5 було пред`явлено обвинувачення у вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за ознакою вбивства, тобто, умисного протиправного заподіянні смерті іншій людині.
Суд першої інстанції, ухвалюючи вирок щодо ОСОБА_5 дійшов висновку, що органом досудового розслідування дії обвинуваченої неправильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України, та змінив кримінально- правову кваліфікацію дій обвинуваченої, визнавши її винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ст. 118 КК України, за ознакою умисного вбивства, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони.
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може та вважає його передчасним, виходячи з такого.
Так, за нормативним визначенням, умисне вбивство, злочин передбачений ч. 1 ст. 115 КК України, з об`єктивної сторони характеризується діянням у вигляді протиправного посягання на життя іншої людини, наслідком у вигляді смерті людини та причинним зв`язком між вказаними діянням й наслідком, а з суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажає або свідомо припускає її настання.
Такі самі ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони характерні і для умисного вбивства, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони, тобто злочину, передбаченого ст. 118 КК України. Проте, на відміну від умисного вбивства, відповідальність за вчинення якого передбачена ст. 115 КК України, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 118 КК України, є мотив діяння захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.
Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.
Право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно небезпечне посягання викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність в заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання.
Отже, для вирішення питання про кваліфікацію дій особи, пов`язаних з умисним позбавленням життя іншої людини, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини провадження, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання, що судом першої інстанції належним чином виконано не було.
Суд першої інстанції, дійшовши висновку про доведеність винуватості обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ст. 118 КК України, посилається, зокрема на показання обвинуваченої ОСОБА_5 , наданими нею під час проведення слідчого експерименту та судового розгляду.
Разом з цим, поза увагою суду залишились покази обвинуваченної в тій частині, що напередодні між нею і потерпілим був конфлікт та вона його вигнала з домоволодіння, й не вирішивши конфлікт, знову впустила 29.08.2018 до свого будинку, та розпивала з ним спиртні напої. Потерпілий хапав її за руки, намагався зняти з неї одяг. Вона не тікала, оскільки знаходилась у себе вдома. Коли впала, то вдарилася головою об батарею. Встала, взяла ніж з тумбочки, яка була позаду неї. Удар вона нанесла ножем потерпілому в живіт. Після того, як вона вдарила потерпілого ножем, вони сиділи та розмовляли, а приблизно через 15 хвилин побачили, що потерпілий не дихав.
Також судом не надано належну оцінку показанням свідків у провадженні, зокрема, свідку ОСОБА_12 про те, що 29.08.2018 в денний час доби вона була у гостях вдома у ОСОБА_5 . Коли стемніло, прийшли потерпілий та ОСОБА_11 , які були в стане алкогольного сп"яніння. ОСОБА_5 їх впустила до будинку, вони разом розпивали горілку. Потерпілий почав приставати до ОСОБА_5 , тягнув за руку її до іншої кімнати. Як вона зрозуміла, ОСОБА_10 казав лише: «Пішли, пішли». ОСОБА_5 вдарила його друшляком та сіла, а потерпілий підійшов та вдарив ОСОБА_5 в обличчя, остання впала, а коли піднялася, взяла ніж та вдарила ОСОБА_10 , після чого він упав.
Свідок ОСОБА_11 , пояснив, що 29.08.2018 з потерпілим прийшли до ОСОБА_5 , розпивали разом пляшку горілки, потерпілий почав приставати до ОСОБА_5 , хапав її за груди та талію, казав: «Пішли, пішли», після чого схопив її та став тягнути. ОСОБА_10 штовхнув ОСОБА_5 , від чого остання впала. А коли піднялася, кинула в Івана друшляк. Потім ОСОБА_5 сіла, а ОСОБА_10 ударив її в обличчя, вона впала і одразу піднялася. ОСОБА_10 став підходити до неї, він побачив руку ОСОБА_5 , яка була в крові. У неї був після удару ОСОБА_10 синець, у ОСОБА_10 на обличчі були сліди побоїв, а футболка забруднена у кров.
З огляду на вищевикладені покази можна зробити висновок, що ОСОБА_5 розуміла та могла уникнути того, що сталося, та у неї була об`єктивна можливість покинути кухню або вигнати потерпілого з будинку, але її зухвала легковажна поведінка та надмірне вживання алкогольних напоїв, призвели до вчинення злочину.
Окрім того, з акту судово-медичного обстеження № 327 від 30.08.2018, видно, що у ОСОБА_5 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: садна носа, синця повік лівого ока і лівої вилиці, забиття лівого скронево-нижньощелепного суглоба, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, тоді як згідно висновку судово-медичної експертизи за фактом смерті ОСОБА_10 № 53-107 від 24.09.2018, на трупі ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення черева, що починається колото-різаною раною на шкіряних покровах черевної ділянки черева, продовжуючись у раньовий канал з направленням спереду назад, з пошкодженням по ходу підшкірно-жирової клітковини, м`язів черевної стінки, очеревини, брижі тонкого кишківника та передньої стінки черевного відділу аорти, довжиною 10 см, крововилив у черевну порожнину (1000 мл).
При цьому, судом не враховано, що виходячи з характеру та механізму тілесних ушкоджень, наявних у обвинуваченої та заподіяного потерпілому тілесного ушкодження у життєво важливий орган - живіт, доводи обвинуваченої про те, що вона вимушена була захищатися та випадково, неумисно, схопила те що їй перше потрапило до руки, не відповідають дослідженим судом першої інстанції доказам.
Окрім того, на переконання колегії суддів, судом не взято до уваги емоційний стан, в якому обвинувачена перебувала і приймала рішення про застосування саме кухонного ножа, поведінка потерпілого ОСОБА_10 і посткримінальна поведінка самої ОСОБА_5 , й те, що нею не було вжито невідкладних заходів для виклику швидкої медичної допомоги і працівників міліції.
Отже, колегія суддів вважає, що судом першоїі допущено невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки ці висновки не підтверджуються доказами, дослідженними під час судового розгляду.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України, до підстав для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції належить невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, що перешкоджало суду ухвалити законне та обгрунтоване судове рішення, та є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Згідно зі п. 1 ч. 1 ст. 411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.
Порушення судом першої інстанції вищенаведених вимог кримінального процесуального закону не відноситься до передбаченого в ч. 1 ст. 415 КПК України переліку безумовних підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
Проте, відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.
Колегія суддів вважає, що такими загальними засадами кримінального провадження у цьому випадку є законність, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримання яких не було в повному обсязі забезпечено судом під час розгляду цього кримінального провадження, та дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги прокурора, й скасування вироку з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
Скасовуючи вирок, колегія суддів не входить в обговорення інших доводів, викладених в апеляційній скарзі прокурора, не досліджує їх та вважає, що вони підлягають ретельній перевірці під час нового судового розгляду.
Отже, при новому розгляді справи суду першої інстанції необхідно усунути зазначені вище недоліки, всебічно, повно та об`єктивно дослідити всі обставини провадження, перевірити доводи, які викладені в апеляційній скарзі прокурора, та прийняти законне і обґрунтоване рішення.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню з призначенням нового розгляду.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, Магдалинівського відділу Новомосковської місцевої прокуратури ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2019 рок, щодо ОСОБА_5 - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 залишити у вигляді тримання під вартою до 27 грудня 2019 року.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4