Комінтернівський районний суд м.Харкова
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2020 року м.Харків

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
за участі прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
представника потерпілого ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця
м. Харкова, громадянина України, з вищою освітою, працюючого
фізичною особою-підприємцем, одруженого, маючого на утриманні
малолітню дитину ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою:
АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою:
АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

03.09.2019 року близько 14 год. 15 хв., керуючи технічно справним автомобілем «Chevrolet Aveo», д.р.н. НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_9 , рухався по дорозі, що є під`їзною до б. 151 В по пр-ту Льва Ландау в м. Харкові в напрямку проїзної частини вказаного проспекту.
Перед виїздом на проїзну частину пр-ту Льва Ландау, ОСОБА_7 зупинив автомобіль, для виконання маневру повороту наліво, пропускаючи транспортні засоби, що рухалися по проїзній частині проспекту. Після чого, ОСОБА_7 не переконавшись у безпеці, відновив рух та, діючи необережно, виконуючи маневр повороту ліворуч, грубо порушивши вимоги п.п. 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України, згідно з якими: п. 10.1 «Перед початком руху, перестроювання та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», п. 10.2 «Виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає», та виїжджаючи із прилеглої території на проїжджу частину пр-ту Льва Ландау, не надав дороги мотоциклу «Honda CBR600RR» д.р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , що рухався по пр-ту Льва Ландау зі сторони вул. Танкопія в напрямку вул. Киргизької, внаслідок чого допустив зіткнення.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій мотоцикла ОСОБА_10 помер на місці пригоди. Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 10-12/2214-Дм/19 від 13.09.2019 року причиною смерті ОСОБА_10 стала сукупна тупа травма тіла з множинними переломами кісток та грубими пошкодженнями внутрішніх органів, яка через свій об`єм є несумісною з життям.
Згідно з висновком комплексної експертизи відео-, звукозапису, фототехнічної та автотехнічної експертизи № 7/1143/1144/13/270КПСЕ-19 від 18.11.2019 року у даній дорожній обстановці водій автомобіля «Chevrolet Aveo», д.р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 10.1 та 10.2 Правил дорожнього руху України. Він мав технічну можливість запобігти зіткненню шляхом виконання вимог п.п. 10.1 та 10.2 Правил дорожнього руху України. У даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «Chevrolet Aveo», д.р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 вбачаються невідповідності вимогам п.п. 10.1 та 10.2 Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної події.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні злочину, передбаченому за ч. 2 ст. 286 КК України визнав повністю та підтвердив обставини вчинених ним кримінального правопорушення (злочину), викладених в обвинувальному акті, розкаявся у скоєному, та пояснив наступне.

03.09.2019 року близько 14 год. він керував автомобілем «Chevrolet Aveo», д.р.н. НОМЕР_1 , по під`їзній дорозі в напрямку пр-ту Льва Ландау в м. Харкові, з метою перетнути вказаний проспект. Він пропустив автомобіль, який рухався назустріч, впевнився, що немає перешкод, почав рух, однак під час перетину перехрестя він побачив мотоцикл, який рухався на великій швидкості в його бік, однак уникнути зіткнення з вищезазначеним мотоциклом йому не вдалося. Зазначив, що щиро розкаюється в скоєному, приніс свої вибачення та примирився з потерпілою і відшкодував матеріальні збитки.
Витрати на провадження судових експертиз обвинувачений не оспорював.
В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 пояснила, що вона примирилася з обвинуваченим, який відшкодував їй матеріальну та моральну шкоду. Також, зазначила, що пробачила обвинуваченого, та вважає, що він розкаявся. Просила призначити обвинуваченому покарання з випробувальним терміном та без позбавлення його права керування транспортними засобами. Відмовилася від заявленого цивільного позову.
Показання обвинуваченого ОСОБА_7 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою вину в інкримінованому йому злочині, його показання повністю відповідають фактичним обставинам справи, наслідки застосування ч.3 ст.349 КПК України обвинуваченому та іншим учасникам судового розгляду роз`яснені, та вони вважать недоцільним дослідження доказів щодо обставин, викладених в обвинувальному акті, при цьому у суду нема сумнівів у добровільності їх позиції, суд приходить до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Окрім цього, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
З урахуванням викладеного, розглянувши кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, дотримуючись принципу змагальності сторін та свободі в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Згідно класифікації, передбаченої ст.12 КК України, ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин, визнав себе винним та щиро розкаявся у вчиненому, що відповідно до ст.66 КК України визнається судом обставиною, що пом`якшує покарання.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.
Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він є фізичною особою-підприємцем, одружений, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має постійне місце проживання, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується добре, раніше не судимий.
Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року „Про практику призначення судами кримінального покарання" суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставину, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.
При призначенні покарання ОСОБА_7 суд керується ст. 65 КК України та практикою Європейського суду з прав людини, яка застосовується як джерело права.
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».
Слобідським районним відділом ДУ «Центр пробації» в Харківській області до суду було надано досудову доповідь щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , згідно якої беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого та його спосіб життя, історію правопорушень, а також низьку ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_7 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у тому числі окремих осіб). На думку органу пробації, виконання покарання у громаді можливо за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, а саме обов`язкової участі у тренінгах та заходах, що проводяться благодійними організаціями або уповноваженим органом з питань пробації.
Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставини що пом`якшує покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, а також враховуючи вимоги ст. 50 КК України, згідно з якою метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, думку прокурора, який вважав за доцільне призначення покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік, та із застосуванням ст. 75 КК України звільнити від відбування основного покарання строком на 2 роки і покласти обов`язки відповідно до п.п. 1,2 ст. 76 КК України, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, призначити покарання у виді позбавлення волі із звільненням його від відбування покарання з випробуванням, застосувавши положення ст.75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Разом з тим, враховуючи обставини дорожньо-транспортної пригоди, позицію потерпілої ОСОБА_4 , та зважаючи, що основний заробіток ОСОБА_7 пов`язаий з використанням транспортних засобів, суд приходить до висновку, що до обвинуваченого можливо не застосовувати додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Також під час досудового розслідування потерпілою ОСОБА_4 у кримінальному провадженні заявлений цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Однак, під час розгляду справи, потерпілою ОСОБА_4 було заявлено про відмову від цивільного позову у зв`язку повним відшкодуванням шкоди обвинуваченим.
Вирішуючи питання щодо цивільного позову потерпілої ОСОБА_4 , суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що клопотання потерпілої ОСОБА_4 про відмову від цивільного позову підлягає задоволенню, а провадження за вказаним позовом підлягає закриттю, оскільки не суперечить інтересам сторін та закону.
Суд вважає за необхідним до набрання вироком законної сили обраний запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді домашнього арешту залишити без змін.

Питання щодо долі речових доказів, суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Питання щодо скасування арешту майна суд вирішує відповідно до вимог ст. 174 КПК України.

Питання про процесуальні витрати суд вирішує відповідно до ст. 122, 124 КПК України, які передбачають, що у випадку винесення обвинувального вироку, суд стягує на користь держави документально підтверджені витрати про притягненню експерта. Згідно довідки від 18.11.2019 року про витрати на проведення експертизи № 7/1143/1144/13/270 КПСЕ-19 становлять 4396,28 грн., та витрати на проведення експертизи № 25729 становлять 4710 грн., які повинні бути стягнуті з ОСОБА_7 на користь держави.
Керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд
У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 визнати винним у скоєнні правопорушення (злочину), передбаченому ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання, якщо він протягом іспитового строку протягом 2 (двох) років не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.
У відповідності до ст. 76 КК України на період іспитового строку покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки:
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації за місцем свого проживання;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації за місцем свого проживання про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_7 , у вигляді домашнього арешту до набрання вироком суду законної сили - залишити без змін..
Провадження за цивільним позовом ОСОБА_4 до обвинуваченого ОСОБА_11 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення - закрити.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на проведення експертизи у сумі 9106 (дев`ять тисяч сто шість) грн. 28 коп.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 09.09.2019 року на автомобіль «Chevrolet Aveo», д.р.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_9 .

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 09.09.2019 року на мотоцикл «Honda CBR600RR» д.р.н. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_10 .

Речовий доказ автомобіль «Chevrolet Aveo», д.р.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_9 , та тимчасово поміщений на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів, розташований за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 106 повернути його власнику.
Речовий доказ мотоцикл «Honda CBR600RR» д.р.н. НОМЕР_2 , який належав ОСОБА_10 , та тимчасово поміщений на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів, розташований за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 106 повернути потерпілій ОСОБА_4 ..
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку вручається прокурору та обвинуваченому.
Інші учасники мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя - ОСОБА_1