Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/150/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2020 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02.04.2020 року, якою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровоград, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, тимчасово проживаючого по АДРЕСА_1 , без визначеного місця реєстрації та проживання на території України, вважається таким, що судимостей не має, депортованого у зв`язку з вчиненням пограбування на території Сполучених Штатів Америки, підозрюваного в цьому кримінальному провадженні за ч. 1 та ч. 2 ст. 187 КК України
застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 44 дні з 14 год. 30 хв. 02.04.2020 року по 14 год. 30 хв. 15.05.2020 року

інші учасники судового розгляду:
прокурор ОСОБА_8 ,

захисник ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у застосуванні до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, мотивуючи тим, що в ухвалі слідчого судді відсутні обґрунтування щодо неможливості застосувати більш м`яких запобіжних заходів. Зазначає, що ОСОБА_7 не є небезпечною для суспільства особою, яка буде продовжувати вчиняти злочини та не потребує ізоляції від суспільства на час досудового та судового слідства. Крім того, в судовому засіданні був допитаний потерпілий ОСОБА_9 , який вказав на те, що в день начебто вчинення нападу вони з ОСОБА_7 з`ясовували стосунки та в процесі сварки ОСОБА_7 наніс йому удар лопатою. Потім ОСОБА_7 взяв телефон, яким вони користувались разом та пішов. Претензій не має, після конфлікту неодноразово спілкувався з ОСОБА_7 .

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 повідомлено про підозру у тому, що він 21.02.2020 року о 06 годині 00 хвилин, в приміщенні домоволодіння АДРЕСА_2 напав на ОСОБА_9 , застосовуючи лопату, умисно завдав потерпілому сім ударів в різні частини тіла, після чого заволодів майном потерпілого.

Того ж дня, 21.02.2020 року приблизно о 12 години 00 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи в квартирі АДРЕСА_3 , з погрозою застосування ножа, заволодів майном потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Органом досудового слідства кваліфіковано дії ОСОБА_7 як напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.187 КК України та як напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, особою, яка раніше вчинила розбій, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.187 КК України.

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02.04.2020 задоволено частково клопотання слідчого СВ Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області про застосування підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 44 дні.
Рішення слідчого судді мотивовано тим, що при застосуванні ОСОБА_7 запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою (домашній арешт, особисте зобов`язання, порука, застава), вказане не забезпечить на початковому етапі досудового розслідування та у подальшому, належного виконання останнім його процесуальних обов`язків. Прокурор довів, що ОСОБА_7 активно перешкоджав встановленню істини по справі, а саме: залишив потерпілого, не надав йому першу медичну допомогу, на власний розсуд розпорядився чужим майном, приховав заздалегідь підшукане ним знаряддя вчинення злочину, переховувався від слідства та суду, тривалий час ухилявся від явки до слідчого судді для вирішення питання про застосування запобіжного заходу умисно в зв`язку з чим був оголошений в розшук. ОСОБА_7 вчинив насильницький злочин на території США, депортований. На території України не має родичів і постійного місця проживання, що значно підвищує ступінь його суспільної небезпеки, відтак щодо нього не може бути застосований менш суворий вид запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
Заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу, думку прокурора про залишення ухвали суду без зміни, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Слідчим суддею при розгляді клопотання встановлено, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.187, ч.2 ст.187 КК України.

Дана підозра ґрунтується на зібраних в ході досудового слідства доказах, які під час розгляду клопотання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою були об`єктивно дослідженні в судовому засіданні суду першої інстанції та щодо їх допустимості та узгодженості між собою сумнівів у колегії суддів не викликає.

До того ж колегія суддів ураховує, що термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини ( далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Ионкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру. Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою.
Відповідно до ст. 12 КК України злочини, передбачені ч.1 ст.187, ч.2 ст.187 КК України у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 є тяжкими, закінченими, умисними і корисливими та передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк понад 10 років.
Ураховуючи серйозність висунутої проти ОСОБА_7 підозри, а також беручи до уваги дані про особу підозрюваного та обставини кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя місцевого суду міг з певною вірогідністю стверджувати, що ОСОБА_7 може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, а тому не буде виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки.
Відповідно до ст. 183 ч. 1, 2 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризиками, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі понад п`ять років.
Згідно ст. 177 ч. 1 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.
Згідно ст. 6 ч. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Проте, враховуючи обставини справи, колегія суддів вважає, що по справі наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного. При цьому колегія суддів оцінює суворість можливого покарання ОСОБА_7 та визнає за реальну небезпеку можливість його ухилення від правосуддя у разі зміни, обраного щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Вищезазначені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу в триманні підозрюваного під вартою. Підстав для обрання більш м`якого запобіжного заходу не вбачається.
Окрім того, останній через тяжкість оголошеної підозри та наявних у справі доказів, зможе з метою уникнення відповідальності вчинити спроби на ухилення від органу досудового слідства та суду.

Також, на переконання колегії суддів, менш суворий запобіжний захід, такий як тримання під домашнім арештом, не здатен забезпечити ризики передбачені ст.177 КПК України та належне виконання, покладених на нього процесуальних обов`язків, оскільки на території України він не має родичів і постійного місця проживання, що значно підвищує ступінь його суспільної небезпеки.
У разі застосування ОСОБА_7 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою (особисте зобов`язання, домашній арешт), вказане не забезпечить на початковому етапі досудового розслідування та у подальшому належного виконання останнім його процесуальних обов`язків: так, відстоювання власної правової позиції є передумовою для незаконного впливу на свідків, знищенню чи перетворенню доказів, приховування джерел походження наркотичної речовини та можливих співвиконавців, тобто ускладнить і затягне досудове розслідування. Тривала відсутність законного джерела доходу, є ризиком вчинення нових кримінальних правопорушень. Перебуваючи на волі, підозрюваний буде мати можливість допустити вчинення нових кримінальних правопорушень.
Крім того, як встановлено колегією суддів, ОСОБА_7 активно перешкоджав встановленню істини по справі, а саме: залишив потерпілого, не надав йому першу медичну допомогу, на власний розсуд розпорядився чужим майном, приховав заздалегідь підшукане ним знаряддя вчинення злочину, переховувався від слідства та суду, тривалий час ухилявся від явки до слідчого судді для вирішення питання про застосування запобіжного заходу умисно, в зв`язку з чим, був оголошений в розшук. Також ОСОБА_7 вчинив насильницький злочин на території США та був депортований.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що у судовому засіданні суду першої інстанції не було доведено наявність ризиків для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необґрунтованими та спростовуються вищевикладеним.
За вказаних обставин слідчий суддя цілком обґрунтовано задовольнив частково клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки під час розгляду клопотання встановлені обставини, які є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зазначених у ст. 176 КПК України не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 ч. 1 п.п. 1, 3, 4, 5 КПК України та забезпечити виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
При цьому, колегія суддів ураховує, що у разі наявності ризиків, ЄСПЛ допускає можливість застосування до особи виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою.
Так, у справі «Воляник проти України» від 02.10.2014 року, ЄСПЛ вказав, що допустимими підставами для взяття й утримання особи під вартою є наявність з боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину.
В сукупності із вищенаведеними обставинами для вирішення справи у відповідності до вимог закону слідчий суддя врахував і дані, які характеризують особу підозрюваного ОСОБА_7 та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі і ті, на які захисник посилається в апеляційній скарзі.

Колегія суддів враховує і те, що відповідно до ч.4 ст.183 КПК слідчий суддя, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, який спричинив загибель людини; щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.
По матеріалам клопотання колегіє суддів не встановлено можливості застосування застави підозрюваному, оскільки злочин вчинений із застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України, а тому слідчий суддя правильно дійшов до висновку про не визначення розміру застави.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що слідчий суддя прийняв законне і обґрунтоване рішення, а тому підстави для скасування ухвали слідчого судді відсутні.

Керуючись ст.ст. 182, 183, 193, 194, 376 ч.2, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02.04.2020 року щодо підозрюваного ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4