Ухвала
іменем України

10 лютого 2020 року
м. Київ
справа № 225/1952/17
провадження № 51-632ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Дзержинського міського суду Донецької області від 5 серпня 2019 року щодо нього.

Суть питання
У касаційній скарзі засуджений вказує на істотні порушення місцевим судом вимог кримінального процесуального закону та на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Мотиви Верховного Суду
Касаційний кримінальний суд, який входить до складу Верховного Суду, перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі касаційних скарг поданих у порядку та у строки, встановлені главою 32 КПК, на судові рішення, що підлягають оскарженню в касаційному порядку.
Положеннями ст. 427 КПК встановлено вимоги до касаційної скарги.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід ураховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Однак усупереч наведеним положенням процесуального закону касаційна скарга

не містить посилань на конкретні норми матеріального і процесуального права, порушені, на думку засудженого, місцевим судом, а також обгрунтування того, у чому полягають ці порушення, як вони вплинули на законність та обгрунтованість постановлених судами рішень, і чому їх слід відносити до підстав для скасування рішень касаційним судом з огляду на положення статей 370, 374, 412414 цього Кодексу.
У касаційній скарзі засудженого взагалі відсутні доводи щодо незаконності ухвали апеляційного суду. В ній не зазначено, чи заявлялись у суді апеляційної інстанції стороною захисту клопотання, які всупереч вимогам ч. 3 ст. 404 КПК цей суд безпідставно не задовольнив, а також, яких конкретно доводів всупереч ст. 419 цього Кодексу суд апеляційної інстанції не дослідив, не перевірив і не оцінив, внаслідок чого визнав їх необґрунтованими.

Також засуджений не навів доводів щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду.
Натомість ОСОБА_4 у касаційній скарзі наголошує на однобічності судового розгляду та на невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до статей 433, 438 КПК не є предметом перегляду судом касаційної інстанції.
Усупереч п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга засудженого не містить вимог до суду касаційної інстанції.
В порушення ч. 5 ст. 427 КПК засуджений не долучив до касаційної скарги копій судових рішень, які ним оскаржуються та не зазначив, чи бажає брати участь у касаційному розгляді кримінального провадження, як це передбачено ч. 3 ст. 427 КПК.

Суд касаційної інстанції є судом права, який відповідно до положень ст. 433 КПК переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданого обґрунтування і недотримання вимог ст. 427 цього Кодексу перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1

ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Залишити без руху касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Дзержинського міського суду Донецької області від 5 серпня 2019 року щодо нього
і встановити строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3