Житомирський апеляційний суд
Справа №274/126/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.309 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2020 року м. Житомир
Житомирський апеляційний суд
в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 , суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі кримінальне провадження №0001322 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16 березня 2020 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердичева Житомирської області, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , працює неофіційно, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:
в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичних обставин провадження та правову кваліфікацію вчиненого злочину, просить вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16 березня 2020 року в частині призначення покарання змінити та призначити більш м`яке покарання, а саме штраф.
Зазначає, що вирок суду першої інстанції підлягає зміні, оскільки призначене судом покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і є явно несправедливим. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції не врахував всіх обставин, які характеризують особу винного, а саме: наявність у нього сім`ї, малолітньої дитини, його молодий вік, відсутність судимостей, його відношення до вчиненого, а також те, що він неофіційно працює.

Згідно вироку Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16 березня 2020 року ОСОБА_6 визнано винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням протягом 01 (одного) року 06 (шести) місяців іспитового строку, якщо він протягом визначеного судом строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі пунктів 1, 2 ч.1 ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
Речові докази після набрання вироком законної сили: наркотичний засіб канабіс, загальною вагою 186,393 г, пристрій для куріння рослин коноплі, виготовлений із частини пластикової пляшки із фольгою, що здано на зберігання до спеціального приміщення Головного управління Національної поліції в Житомирській області - знищено.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 1884 грн. 12 коп. процесуальних витрат на залучення експерта при проведенні Житомирським НДЕКЦ МВС України судової експертизи матеріалів, речовин та виробів.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо обвинуваченого ОСОБА_6 - не застосовувався.
За обставин, встановлених судом першої інстанції та детально наведених у вироку, ОСОБА_6 у невстановлений досудовим слідством час, у невстановленому досудовим слідством місці, невстановленим досудовим слідством способом незаконно придбав наркотичний засіб канабіс, який до 27 листопада 2019 року незаконно зберігав в приміщені однієї із кімнат квартири АДРЕСА_2 .
27 листопада 2019 року в період часу з 20 год. 30 хв. до 21 год. 20 хв. працівниками поліції під час проведення огляду вказаної вище квартири було виявлено та вилучено наркотичний засіб канабіс, загальною масою 186,393 г, який ОСОБА_6 незаконно придбав та зберігав без мети збуту.
Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч.1 ст.309 КК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Висновок суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, за обставин, встановлених і викладених судом у вироку, обґрунтовано доказами, дослідженими у встановленому законом порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, та ніким із сторін кримінального провадження не оспорюється.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст.309 КК України кваліфіковані правильно, що також не оспорюється в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно з вимогами ст.50 КК України покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.
Відповідно до ч.2 ст.65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Доводи захисника ОСОБА_7 щодо неврахування судом 1-ї інстанції всіх обставин, які характеризують особу винного, колегія суддів визнає неспроможними.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд дотримався загальних засад, передбачених ст.50, 65 КК України.
Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007).

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що при вирішенні питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , судом першої інстанції враховано характер та конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого злочину, те, що ОСОБА_6 обвинувачується в вчиненні умисного злочину, а саме у незаконному придбанні та зберіганні наркотичного засобу без мети збуту, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії злочину середньої тяжкості. Судом також враховано особу винного, який вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, щиро розкаявся, раніше не судимий, проживає без реєстрації з дружиною та дитиною, за місцем навчання характеризувався негативно, як особа, яка зловживає спиртними напоями, раніше притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1ст.130 КУпАП. На його адресу надходили скарги щодо вчинення конфліктів та домашнього насильства в сім`ї (т.1 а.п.32). Судом також було враховано й наявність у обвинуваченого малолітньої дитини та те, що він офіційно не працює.
Також судом враховано наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

З урахуванням вказаних обставин, суд дійшов до правильного висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців із застосуванням вимог ст.75 КК України з покладенням обов`язків, визначених п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України протягом іспитового строку, який сам втілює в собі погрозу реального відбування призначеного покарання у разі невиконання обвинуваченим умов випробування, що є необхідним і достатнім обмеженням прав і свобод обвинуваченого з метою захисту суспільства і буде відповідати принципу Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод - пропорційності обмеження прав людини і легітимної мети покарання та невідворотності покарання.
Переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо призначеного покарання, захисник в апеляційній скарзі не навів. Врахувавши всі зазначені у їх сукупності обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства й на підставі ст.75 КК, звільнив його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік 6 місяців, який є достатнім, щоб обвинувачений в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст.412 КПК України, які би тягнули за собою безумовне скасування чи зміну судового рішення, у кримінальному провадженні не допущено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16 березня 2020 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: