КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
Іменем України

28 травня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в режимі ВКЗ з ДУ "Київський слідчий ізолятор" матеріали провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 , який діє у захист прав та законних інтересів обвинуваченого ОСОБА_6 , на вирок Святошинського районного суду міста Києва від 21 січня 2020 року,

за участю сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_7
за участю сторони захисту адвоката ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6 ,

у с т а н о в и л а:

Цим вироком у кримінальному провадженні під №0008717, внесеному до ЄРДР 17.12.2019 року, ухваленим щодо обвинуваченого:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Молдова, який народився в місті Кишеневі Республіки Молдова, з повною середньою освітою, не працює, неодружений, дітей на утриманні не має, без реєстрації в Україні та постійного місця проживання в м. Києві, судимий: 1) 19.02.2014 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч. ч. 1. 2 ст. 185 КК України на чотири роки позбавлення волі, ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18.07.2014 року на підставі ст. 6 Закону України Про амністію скорочено наполовину строк невідбутого покарання, звільнений з виправної установи 06.01.2016 року; 2) 06.09.2017 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України на п`ять років позбавлення волі, звільнений з виправної установи 09.10.2019 року,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, та йому призначене покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

Також вироком вирішено питання про долю речових доказів у кримінальному провадженні.

Цим вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винуватим у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно.

Як визнав установленим у вироку суд першої інстанції, кримінальне правопорушення вчинене за таких обставин.

ОСОБА_6 17 грудня 2019 року, приблизно о 01:30 годині, знаходячись біля буд. № 17 по вул. Доброхотова в м. Києві, будучі раніше засудженим за вчинення корисливих злочинів, не маючи постійного місця роботи та інших джерел доходів, відчуваючи потребу в грошових коштах, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою обернення майна на свою користь та покрашення свого матеріального становища, вважаючи, що за його діями ніхто з оточуючих не спостерігає, підійшов до автомобіля марки «Кіа» моделі «Черато», державний номерний знак НОМЕР_1 , за допомогою заздалегідь заготовленої викрутки, розбив скло задніх правих дверей та через отвір, який утворився в склі, проник до салону автомобіля, де виявив та забрав належне потерпілому ОСОБА_8 майно, а саме: автомобільний зарядний пристрій, вартістю 150 гривень; портативний зарядний пристрій марки «Golf», вартістю 499 гривень; бездротові навушники марки «JBL», вартістю 1000 гривень, а всього майна на загальну суму 1649 гривень, сховавши його до кишень свого одягу. Після цього, почав вилазити через отвір у вікні дверцят автомобіля, щоб безперешкодно втекти з місця вчинення злочину, виконавши таким чином всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак довести злочин до кінця не зміг з причин, що не залежали від його волі, оскільки в цей час був помічений та затриманий потерпілим ОСОБА_8 та свідком ОСОБА_9 , з наявним при ньому чужим майном, яке належить ОСОБА_8 та яке він намагався повторно таємно викрасти.

Не погодившись з цим рішенням суду першої інстанції, адвокат ОСОБА_5 , який діє у захист прав і законних інтересів обвинуваченого ОСОБА_6 , 28.01.2020 року подав апеляційну скаргу, у якій просить: вирок Святошинського районного суду м. Києва від 21 січня 2020 року, ухвалений щодо нього, змінити в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, внаслідок невідповідності призначеного ОСОБА_6 покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим через суворість, та призначити йому за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України більш м`яке покарання, яке буде співмірним його діянням та особі обвинуваченого.

Вказані апеляційні вимоги вмотивував тим, що призначене обвинуваченому покарання не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, за своїм розміром є явно несправедливим через суворість, оскільки призначене у максимально можливих межах.

Вважає, що призначаючи покарання суд першої інстанції неналежним чином врахував тяжкість вчиненого злочину, відношення обвинуваченого до вчиненого, наявність обставини, яка пом`якшує покарання відповідно до ч. 1 ст. 66 КК України, а саме щире каяття, а також молодий вік обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту та просив залишити її без задоволення, а вирок суду без змін; провівши судові дебати; вислухавши останнє слово обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом не досліджувались, оскільки ці обставини ніким, у тому числі обвинуваченим, не оспорювалися.

Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, колегія суддів не вбачає, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація дій ОСОБА_6 не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду лише в межах поданої захисником апеляційної скарги, а саме в межах призначеного обвинуваченому покарання.

Відповідно до змісту положень ст. 50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Так, згідно з роз`ясненнями, які містить п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання (в редакції від 6 листопада 2009 р.), суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених статтею 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції, як прямо зазначено у вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до середньої тяжкості, дані про особу винного, який раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, неодружений, дітей на утриманні не має, офіційно не працює, за місцем відбування покарання характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 суд визнав щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, суд визнав необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, призначити йому покарання у виді позбавлення волі.

Приймаючи до уваги наведені у вироку мотиви призначеного ОСОБА_6 покарання, колегія суддів знаходить їх обґрунтованими та такими, що дозволяють зробити висновок про те, що призначене обвинуваченому покарання відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі винного, а тому, незважаючи на доводи апеляційної скарги захисника, це покарання, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок суворості.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що при призначенні покарання суд не врахував тяжкість злочину, відношення обвинуваченого до вчиненого, пом`якшуючу обставину, зокрема щире каяття, а також молодий вік обвинуваченого, на переконання колегії суддів, з урахуванням тяжкості злочину та особи винного, який вчинив новий злочин через два місяці після звільнення з місць позбавлення волі у зв`язку з відбуттям покарання, не дають достатніх підстав для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Виходячи з наведеного, а також вимог, передбачених ст.ст. 50, 65 КК України, в тому числі про те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 , не вбачає законних підстав для зміни вироку в частині призначеного покарання шляхом його пом`якшення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний і обґрунтований вирок, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.

За таких обставин, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним вирок Святошинського районного суду м. Києва від 21 січня 2020 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, ч. 1 ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Вирок Святошинського районного суду міста Києва від 21 січня 2020 року, ухвалений у кримінальному провадженні під №0008717, внесеному 17.12.2018 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань, щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, залишити без змін.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , який діє у захист прав та законних інтересів обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою в той самий строк з часу отримання ним копії ухвали.

С У Д Д І:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 а й л о Т. М. Ю д е н к о