Справа № 461/2094/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/422/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисників адвоката ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),
розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 ,
на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 12 березня 2020 року у кримінальному провадженні № 0003710 від 17.08.2019 року

про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 345 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

вказаною ухвалою суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 345 КК України, повернуто прокурору відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Львівської області ОСОБА_6 .

Ухвала мотивована тим, що обвинувальний акт, в порушення імперативних вимог ч. 1 ст. 291 КПК України, одразу був складений прокурором, а слідчим, який брав участь у досудовому розслідуванні, взагалі не складався. Ні обвинувальний акт, ні реєстр матеріалів досудового розслідування не містять жодних даних щодо відмови слідчому у затвердженні обвинувального акта прокурором, що є єдиною підставою для складання обвинувального акта прокурором та жодних виключень з цієї норми ні ст. 291 КПК України, ні будь-яка інша норма КПК України не передбачає. А прокурор, в судовому засіданні, також не зміг зазначити, якими саме нормами КПК України керувався орган прокуратури при визначенні необхідності складання обвинувального акта виключно прокурором і не надав жодних відомостей з приводу вирішення питання невідкладного призначення слідчого у даному кримінальному провадженні згідно вимог ч. 1 ст. 83 КПК України та не вказав, що такі існують чи можуть існувати. Складений та одночасно, безальтернативно затверджений одним і тим же прокурором обвинувальний акт, без відмови у його затвердженні слідчому, порушує вказані судом принципи, позбавляє стадію складання обвинувального акта об`єктивності та належної його перевірки органом прокуратури чи іншою його посадовою особою та прокурор, який склав обвинувальний акт і одночасно затверджує його не може вважатись безсторонньою особою при вирішенні питання щодо його затвердження, що на переконання колегії суддів є неприпустимим. Враховуючи наведене, у ході підготовчого судового засідання встановлено невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України, що є підставою для його повернення прокурору.

Не погоджуючись з таким рішенням, прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду скасувати, а обвинувальний акт скерувати до місцевого суду для організації нового судового розгляду зі стадії підготовчого судового засідання.

Апеляційна скарга мотивована тим, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України. Положення цієї статті процесуального закону не виключають, у певних випадках, можливість складення обвинувального акта безпосередньо прокурором, такі узгоджуються з положеннями ст.. 36 КПК України, яка визначає повноваження прокурора. В даному провадженні таким випадком є відвід слідчого, який здійснював досудове розслідування у даному провадженні, та завершення на цей час досудового розслідування. Складення обвинувального акта безпосередньо прокурором не порушує об`єктивності та безсторонності останнього у провадженні, на що помилково вказав суд першої інстанції, оскільки прокурор є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку забороняється законом, зокрема, з боку інших прокурорів. Прокурор ОСОБА_6 , яким складено обвинувальний акт є старшим групи прокурорів у провадженні. В апеляційні скарзі також зазначено, що в оскаржуваній ухвалі не наведено законних і обґрунтованих підстав, які б перешкоджали призначенню обвинувального акта до судового розгляду.

До початку розгляду справи в суді апеляційної інстанції від захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9 надійшло заперечення на апеляційну скаргу, в якому він просить відмовити у задоволені апеляційної скарги.

Заперечення мотивовано тим, що суд першої інстанції вірно врахував положення процесуального закону про те, що обвинувальний акт беззастережно повинен бути складений із суворим дотриманням процесуального законодавства, щоб не допустити порушення прав та свобод особи. Такі положення є імперативними. Тобто, прокурор може скласти обвинувальний акт лише після належного оформлення заперечення щодо обвинувального акта, складеного слідчим. Відсутність таких обставин, позбавляє стадію складення акта ознак об`єктивності та належної перевірки з боку прокурора. В даному провадженні дії прокурора, щодо складення обвинувального акта, суперечать положенням ч. 1 ст. 291 КПК України. Відтак, судом обґрунтовано повернуто такий акт прокурору.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора на підтримання апеляційної скарги та заперечення щодо висновків оскаржуваної ухвали, доводи обвинуваченого та його захисників на підтримку висновків оскаржуваної ухвали, вивчивши матеріали судової справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, до місцевого суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0003710 від 17.08.2018 року про обвинувачення ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 345 КК України.

Обвинувальний акт складений та затверджений 20 березня 2019 року прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Львівської області юристом 1 класу ОСОБА_6 у приміщенні прокуратури Львівської області (а.с. 2-6).

До обвинувального акта додано реєстр матеріалів досудового розслідування (а.с. 7-16), а також розписка обвинуваченого ОСОБА_7 про отримання ним копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування (а.с. 17).

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Єдиною підставою для прийняття такого рішення є невідповідність обвинувального акта вимогам КПК України. Зокрема, якщо цей документ містить положення, що суперечать одне одному; у документі наведено недопустиму натуралізацію опису злочину; він не підписаний слідчим (крім випадків, коли прокурор склав його самостійно) чи не затверджений прокурором; до нього не долучено передбачені законом додатки. Крім того, якщо під час підготовчого судового засідання буде з`ясовано, що обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування не були вручені обвинуваченому, суд повертає їх прокурору.
Обов`язок перевірки обвинувального акта на відповідність вимогам КПК України покладається на суд першої інстанції у підготовчому судовому засіданні.

Згідно із частиною четвертою статті 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим (частина перша статті 291 КПК України).
Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно (частина третя статті 291 КПК України).
З буквального розуміння вищезазначених положень, обвинувальний акт повинен містити два підписи прокурора: на титульному аркуші (затвердження) та на останньому після підпису слідчого (підписання). Зазначене положення не лише констатує необхідність саме двох підписів, а (в сукупності з приписом частини першої статті 291 КПК України) ще й встановлює послідовність підписання обвинувального акта суб`єктами, задіяними в його складанні: а) підпис слідчого, який склав обвинувальний акт; б) підпис прокурора, яким він затверджує даний документ; в) підписання прокурором затвердженого ним обвинувального акта. Потреба саме у подвійному підписанні обвинувального акта одним й тим же процесуальним суб`єктом пояснюється концепцією, закладеною у чинному КПК, про незмінність прокурора у кримінальному провадженні. Так, відповідно до кримінального процесуального законодавства функція процесуального керівництва на стадії досудового розслідування та функція підтримання публічного обвинувачення в суді покладається на одного й того ж працівника прокуратури (саме такий правовий висновок щодо застосування цієї процесуальної норми викладено в постанові колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 128/1802/18 (провадження № 51-2531км19).

Перелік документів, що додаються до обвинувального акта визначено в частині четвертій статті 291 КПК України. При цьому надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється. Тобто, вказаний перелік є вичерпним.
Повноваження прокурора, як сторони обвинувачення у кримінальному провадженні визначено, зокрема, положеннями статті 36 КПК України.

Згідно із пунктом 13 частини другої статті 36 КПК України прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений затверджувати чи відмовляти у затвердженні обвинувального акта, клопотань про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, вносити зміни до складеного слідчим обвинувального акта чи зазначених клопотань, самостійно складати обвинувальний акт чи зазначені клопотання.
Згідно із положеннями частини третьої статті 110 КПК України рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.
Постанова слідчого, прокурора, прийнята в межах компетенції згідно із законом, є обов`язковою для виконання фізичними та юридичними особами, прав, свобод чи інтересів яких вона стосується (частина сьому статті 110 КПК України).
Тлумачення вказаних положень дозволяє прийти до висновку, що у разі реалізації повноважень, передбачених у пункті 13 частини другої статті 36 КПК України у прокурора відсутня необхідність виносити постанову з цих питань.

А системне телеологічно-цільове тлумачення положень частини першої та третьої статті 291 КПК України, у сукупності з положеннями пункту 13 частини другої статті 36 КПК України дозволяє зробити висновок, що прокурор вправі підписати та затвердити обвинувальний акт самостійно не лише у випадку, коли він не погоджується з обвинувальним актом, що був складений слідчим, а у будь-якому іншому випадку (вичерпний перелік яких не встановлено Кодексом), який випливає з обставин конкретного кримінального провадження, і таке рішення буде відповідати загальним засадам кримінального провадження, визначеним статтею 7 КПК України та завданням кримінального провадження, передбаченим статтею 2 цього Кодексу. Правильність такого тлумачення підтверджується використанням у положеннях частини першої статті 291 КПК України прислівника «зокрема», який згідно із Великим тлумачним словником української мови означає: «окремо, особисто».
Матеріалами справи встановлено, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 складено та затверджено особисто прокурором, оскільки на цей момент досудове розслідування у даному кримінальному провадженні було закінчено, та був задоволений відвід слідчого у цьому провадженні. Наведене у своїй сукупності, на думку колегії суддів, давало прокурору достатні підстави для складення та затвердження обвинувального акта, зокрема, з метою дотримання гарантій обвинуваченого у частині якнайшвидшого розгляду його питання компетентним судом.
При цьому, будь-яких невідповідностей обвинувального акта щодо ОСОБА_7 вимогам КПК України судом першої інстанції у підготовчому судовому засіданні не встановлено, як і не виявлено відсутність документів, які мають бути долучені до обвинувального акта. Такий, разом з реєстром матеріалів досудового розслідування вручено обвинуваченому, досудове розслідування на момент складення обвинувального акта було завершено, матеріли такого відкрито обвинуваченому та його захисникам.

Також колегія суддів враховує, що обвинувальний акт у вказаному провадженні складено та затверджено старшим групи прокурорів у даному кримінальному провадженні, який також підтримує державне обвинувачення у суді. Порушення права обвинуваченого на захист, під час складення та затвердження обвинувального акта не встановлено.

У зв`язку з цим слід погодитися з доводами апеляційної скарги прокурора щодо необґрунтованості судового рішення про повернення обвинувального акта.
Враховуючи наведене, оскаржувана ухвала, як така, що є необґрунтованою, винесена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 409, 415, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу задоволити.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 12 березня 2020 року скасувати.
Призначити новий судовий розгляд обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0003710 від 17.08.2019 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 345 КК України в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4