Номер провадження: 11-сс/813/668/20
Номер справи місцевого суду: 502/553/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
підозрюваного ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення Кілійського районного суду Одеської області апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Кілійського районного суду Одеської області від 07 квітня 2020 року про відмову в застосуванні до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосування до нього запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000131 від 05 квітня 2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою слідчого судді Кілійського районного суду Одеської області від 07 квітня 2020 року було відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Кілійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 про застосування до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України запобіжного заходу у виді тримання під вартою та до нього застосований запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з покладанням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України. Строк дії ухвали до 03 червня 2020 року включно.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, прокурор Ізмаїльської місцевої прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який йому може загрожувати покарання до 15 років позбавлення волі.

Слідчий суддя не врахував, що ОСОБА_8 не одружений, не має утриманців, офіційно не працевлаштований, що свідчий про відсутність у останнього міцних соціальних зв`язків. Викладені обставини дозволяють зробити висновок, що ОСОБА_8 може змінити місце свого проживання з метою уникнення кримінального переслідування.

Крім того, ОСОБА_8 проживає разом зі своїми батьками, які є свідками у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, знаходячись під домашнім арештом ОСОБА_8 може впливати на вказаних свідків, що буде перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_6 , який підтримав доводи своєї апеляційної скарги, пояснення захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 , які заперечували проти її задоволення та просили залишити ухвалу слідчого судді без змін, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення наведеного в практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється в тому, що 05 квітня 2020 року, приблизно о 20 годині 20 хвилин він знаходився в приміщенні своєї кімнати в будинку АДРЕСА_1 , де на ґрунті побутового конфлікту з ОСОБА_10 , який в той момент знаходився на подвір`ї будинку, діючи умисно та протиправно, усвідомлюючи настання суспільно небезпечних наслідків в результаті своїх дій, маючи намір на спричинення смерті іншій людині, умисно схопив одноствольну мисливську рушницю під патрони 32 калібру, загальною довжиною 105 см., з дерев`яним прикладом, з`єднаним за допомогою синьої ізоленти довжиною ствола 88 см., та зовнішнім діаметром ствола 16 мм., з маркуванням « НОМЕР_1 », «В», через відчинене метало-пластикове вікно, з відстані 6-7 метрів здійснив один постріл в ОСОБА_10 спричинивши останньому тілесні ушкодження у виді множинних дробових поранень внутрішніх органів, поранення грудей та живота з пошкодженням серця, печінки, шлунку, тонкого кишечника та лівої нирки, що відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

Від отриманого поранення потерпілий ОСОБА_10 помер через декілька хвилин на місці події.

06 квітня 2020 року ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

-протоколом огляду місця події в будинку АДРЕСА_1 від 05 квітня 2020 року;

-постановою про визнання речовими доказами від 05 квітня 2020 року;

-протоколом затримання ОСОБА_8 від 05 квітня 2020 року;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 06 квітня 2020 року;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 06 квітня 2020 року;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 06 квітня 2020 року;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 06 квітня 2020 року;

-протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_11 від 06 квітня 2020 року;

-протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_12 від 06 квітня 2020 року;

-протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_8 від 06 квітня 2020 року, в ході якого останній надав пояснення про обставини вчиненого ним злочину.

Апеляційний суд вважає, що вказані докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_8 . При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

В судовому засіданні апеляційного суду, як на одну з підстав необхідності застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, прокурор послався на тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі доведеності його вини.

Апеляційний суд враховує, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, за вчинення якого, у разі доведеності вини, йому може загрожувати покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років.

Разом з тим Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що сама по собі тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його вини не може бути підставою для застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В рішенні «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01 червня 2006 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Під час апеляційного розгляду було встановлено, що ОСОБА_10 , який був вбитий внаслідок вчинення злочину, є братом підозрюваного ОСОБА_8 . При цьому, ОСОБА_10 страждав на психічні захворювання, за вчинення вбивства до нього застосовувались примусові заходи медичного характеру, він зловживав спиртними напоями.

Згідно показань свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 під час події ОСОБА_10 також знаходився у стані алкогольного сп`яніння, повидив себе неадекватно та агресивно. При цьому конфлікт, який стався спровокував саме ОСОБА_10 .

Апеляційний суд враховує, що підозрюваний ОСОБА_8 добровільно приймав участь у слідчому експерименті, під час якого пояснив, що загиблий у стані алкогольного сп`яніння напав на нього з сокирою.

Апеляційний суд визнає мінімальним ризик того, що підозрюваний ОСОБА_8 може переховуватись від органу досудового розслідування, оскільки він сам повідомив Кілійський ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області про вчинений злочин, до приїзду працівників поліції не залишав місце події, не намагався приховати сліди злочину. Крім того, ОСОБА_8 добровільно приймав участі у всіх слідчих діях, що свідчить про його заінтересованість у встановленні істини у кримінальному провадженні та проведенні повного та об`єктивного досудового розслідування.

Доводи прокурора про те, що ОСОБА_8 може впливати на своїх батьків, які є свідками у кримінальному провадженні, апеляційний суд визнає необґрунтованими, оскільки на теперішній час вони вже були допитані органом досудового розслідування та надали вичерпні показання щодо фактичних обставин справи.

Прокурор не зміг надати будь-яких доказів, що ОСОБА_8 з моменту застосування до нього запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, здійснював такі спроби незаконно впливати свідків, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Та обставина, що ОСОБА_8 не одружений та не має утриманців, не може бути підставою для застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Під час апеляційного перегляду було встановлено, що впродовж досудового розслідування ОСОБА_8 належним чином виконує покладені на нього процесуальні обов`язки, не намагався переховуватись від органу досудового розслідування, без відома слідчого, прокурора не залишає місце свого проживання, самостійно на першу вимогу з`явився в судове засідання апеляційного суду.

Крім того, апеляційний суд враховує позитивну характеристику ОСОБА_8 , в якій зокрема зазначено, що він неодноразово захищав батьків від неврівноваженої поведінки брата ОСОБА_10 .

Також апеляційний суд бере до уваги, що раніше ОСОБА_8 не притягався до кримінальної відповідальності.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор не зміг обґрунтувати, чому інші більш м`які запобіжні заходи, а ніж тримання під вартою не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, на які слідчий посилається у своєму клопотанні, та не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що слідчий суддя об`єктивно врахував всі обставини кримінального провадження, дані про особу підозрюваного та дійшов правильного висновку про те, що під час досудового розслідування до підозрюваного ОСОБА_8 може бути застосований запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з покладанням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку про те, що ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, а тому не вбачає підстав для її скасування.

Відповідно до п.1) ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 181, 193, 194, 309, 376, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Кілійського районного суду Одеської області від 07 квітня 2020 року, якою було відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України запобіжного заходу у виді тримання під вартою та до нього застосований запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту до 03 червня 2020 року з покладанням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4