ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 654/2927/17 Головуючий в 1-й Інстанції: ОСОБА_1 Провадження №11-кп/819/385/20 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 червня 2020 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаряОСОБА_5
прокурораОСОБА_6
обвинуваченого захисника потерпілої законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 представника потерпілих ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001956 від 24.08.2016 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 04.06.2018 року щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Суворівка, Голопристанського району, Херсонської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,-

в с т а н о в и л а:

Цим вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобами строком три роки. До набрання вироком законної сили, обрано запобіжний захід - особисте зобов`язання. Строк покарання обчислено з моменту затримання. Цивільні позови задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 59171,17 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 200000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Стягнуто із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 225715,53 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 200000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання про судові витрати. Речові докази залишено за належністю.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним і засуджено за злочин, вчинений ним за таких обставин.

ОСОБА_8 23 серпня 2016 року, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 21011», державний номер НОМЕР_1 , з причепом «ПФ01 Фермер», державний номер НОМЕР_2 , рухаючись у районі 30 км+800 м автодороги м. Гола Пристань - с. Залізний Порт, у порушення вимог пунктів 2.3 «б», 1.5 та 10.1 Правил дорожнього руху проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, а саме - перед початком руху свого транспортного засобу не переконався у тому, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, розпочав рух з правого узбіччя зі сторони с. Бехтери у напрямку с. Чулаківка Голопристанського району Херсонської області, виконуючи маневр лівого розвороту, виїхав на проїзну частину, чим створив аварійну ситуацію для водія автомобіля «ВАЗ 21063», державний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_13 , який рухався у попутному напрямку, внаслідок чого останній, знаходячись в аварійній обстановці, виїхав за межі проїзної частини дороги на праве узбіччя, де здійснив наїзд на пішоходів. У результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_10 отримали тяжкі тілесні ушкодження. Дії ОСОБА_8 суд кваліфікував за ч. 2 ст. 286 КК України.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати з підстав неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, та ухвалити новий вирок, яким виправдати його у вчиненні вказаного злочину. В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки зібраним у провадженні доказам та безпідставно визнав його винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, який він не вчиняв. Стверджує, що повністю контролював рух свого автомобіля на проїзній частині, приймаючи рішення про здійснення розвороту, переконався, що на цій смузі не рухались транспортні засоби. Вважає, що саме водій автомобіля ВАЗ 21063 ОСОБА_13 порушив ПДР, значно перевищивши швидкість руху, не врахував дорожню обстановку та з незрозумілих причин почав різке гальмування вже після того, як він закінчив маневр розвороту, що потягло за собою спричинення пішоходам тілесних ушкоджень, однак суд в порушення вимог ст.374 КПК України формально перелічив докази у вироку, не давши їм належної правової оцінки. Вказує, що суд безпідставно відкинув показання свідка ОСОБА_14 , не допитав в якості свідка ОСОБА_15 , які свідчили на його користь, безпідставно відмовив в проведенні з ним слідчого експерименту, поклав в основу вироку неналежний доказ висновок автотехнічної експертизи № 643АТ від 25.09.2017 року, в основу якого покладено виключно показання свідка ОСОБА_16 та недостовірні вихідні дані. Вважає, що суд безпідставно прийняв висновки судово-медичних експертиз про спричинення потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, оскільки в матеріалах провадження відсутні докази щодо повноважень експертів. Крім того, вважає, що при призначенні покарання суд не дав належної оцінки його особі, не врахував, що він сприяв кримінальному провадженню, залишився на місці ДТП, надавав посильну допомогу потерпілим, від участі у процесуальних діях не ухилявся, має на утриманні п`ятьох неповнолітніх дітей, за місцем проживання характеризується позитивно, до кримінальної відповідальності не притягався та призначив йому покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та його особі внаслідок суворості, оскільки суд мав можливість застосувати положення ст. 75. 76 КК України.

В запереченнях на апеляційну скаргу адвокат ОСОБА_12 в інтересах потерпілих просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду без змін у зв`язку з необґрунтованістю доводів викладених в апеляційній скарзі ОСОБА_8 . Просив апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок суду без змін. Іншими учасниками судового провадження вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 в апеляційному порядку не оскаржується.

Заслухавши доповідь головуючого щодо суті поданої апеляційної скарги, вислухавши обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали та наполягали на її задоволенні, прокурора, потерпілу, законного представника потерпілого та представника потерпілих, які просили апеляційну скаргу відхилити, а вирок суду першої інстанції залишити без змін, в судових дебатах сторони залишилися на попередніх позиціях, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до положень ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Зокрема, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до вимог ст.94 КПК України.

Виходячи зі змісту вказаної норми закону, вирок є обґрунтованим, якщо він ґрунтується на матеріалах, повністю зібраних, всебічно досліджених і правильно оцінених судом, а висновки суду про винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину достовірно випливають із матеріалів справи. Для цього у вироку мають бути проаналізовані й оцінені всі розглянуті в судовому засіданні докази, які підтверджують висновки суду.

Згідно зі ст.374 КПК України та роз`яснень, які містяться пп. 15-18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», зі змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 3 від 04.06.93; № 12 від 03.12.97; № 6 від 30.05.2008р. - мотивувальна частина обвинувального вироку має містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів. У цій частині вироку наводяться обставини, які визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, та докази, на яких ґрунтується висновок суду щодо кожного підсудного, з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає інші докази; обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання; мотиви зміни обвинувачення; у разі визнання частини обвинувачення необґрунтованою підстави для цього. Суду належить дати аналіз усіх зібраних у справі доказів, тобто, всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, підсудних, у висновку експерта та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення, не обмежуючись лише зазначенням прізвища свідка, потерпілого або назви проведеної експертизи тощо. З показань підсудного, потерпілого, свідка у вироку слід наводити лише ті, в яких йде мова про фактичні дані, що стосуються доказуваної обставини. При постановленні вироку суд колегіально чи суддя одноособово, в умовах, що виключають будь-яке втручання у вирішенні конкретних справ, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгулі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності і достатності для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України.

Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Зазначених вимог закону судом першої інстанції дотримано не було.

Одним із прав, гарантованих статтею 6 Конвенції, є право на захист, закріплене в підпункті «с» пункту 3. Воно становить одну з основоположних засад справедливого судового розгляду. Цей пункт статті 6 Конвенції кореспондується зі статтею 59 Конституції та статтею 20 Кримінального процесуального кодексу України. Стаття 7 КПК України передбачає, що кримінальне провадження здійснюється на засадах забезпечення права на захист.

Під час судового розгляду в суді першої інстанції стороною захисту заявлялись клопотання про допит свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_14 та проведення додаткових слідчих дій.

Відповідно до п. 8, 9, 10 ч. 3 ст. 42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право збирати і подавати слідчому, прокурору, слідчому судді докази, брати участь у проведенні процесуальних дій, під час проведення процесуальних дій ставити запитання, подавати свої зауваження та заперечення щодо порядку проведення дій, які заносяться до протоколу. Апеляційний суд вважає, що до вирішення клопотання сторони захисту про проведення додаткових слідчих дій суд підійшов формально, оскільки, як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 під час досудового розслідування - з 23 серпня 2016 року по 28 вересня 2017 року перебував у статусі свідка, 28 вересня 2017 року о 09-30 йому було повідомлено про підозру та з 09-40 до 10-00 год було допитано в якості підозрюваного. Того ж дня о 10-40 год слідчий здійснив ОСОБА_8 відкриття матеріалів кримінального провадження та склав обвинувальний акт. Таким чином, під час досудового розслідування ОСОБА_8 був фактично позбавлений можливості реалізувати свої права як підозрюваного, здійснювати ефективний захист, збирати відповідні докази, а суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні клопотання сторони захисту про проведення додаткових слідчих дій, передчасно дійшов висновку про достатність і допустимість наявних доказів ще до прийняття остаточного рішення, чим порушив приписи ст.22 КПК України. Також, задовольнивши клопотання захисту про виклик та допит свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , суд не вжив заходів для виклику свідка ОСОБА_15 , обмежившись лише допитом свідка ОСОБА_14 , при цьому рішення про відмову в допиті цього свідка не прийняв. В матеріалах провадження відсутні будь-які відомості про здійснення судом виклику свідка ОСОБА_15 для участі в судовому засіданні. Вказане свідчить про неповноту судового розгляду в суді першої інстанції, про що також зазначається в апеляційній скарзі обвинуваченого. Як вбачається зі змісту вироку, дійшовши висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, суд належним чином не мотивував своє рішення, не проаналізував і не дав відповідної оцінки доказам у їх сукупності, допустив істотні суперечності та припущення у своїх висновках щодо належності чи неналежності, допустимості чи недопустимості, достовірності чи недостовірності, достатності чи недостатності тих чи інших доказів, не навів у вироку переконливих мотивів, із яких він взяв до уваги одні докази і відкинув інші, обмежившись лише перерахуванням доказів обвинувачення, коротко розкриваючи їх зміст, не зазначаючи, які обставини ними підтверджуються або спростовуються, що є недопустимим. Тобто, як вірно зазначено в апеляційній скарзі, суд на обґрунтування свого висновку щодо винності обвинуваченого, не проаналізував зібрані у справі докази і фактично не дав їм ніякої оцінки, зокрема, показанням свідка ОСОБА_14 на спростування позиції обвинувачення щодо опису подій ДТП. Ці свідчення суд належним чином не перевірив та спростував, обмежився формальним посиланням, що покази ОСОБА_14 спростовуються дослідженим у справі доказами. Як убачається зі змісту вироку та матеріалів провадження, судом не дотримано вимог кримінального процесуального закону щодо аналізу та оцінки доказів у кримінальному провадженні. Суд у вироку має зазначити джерело доказу, фактичні дані, що стосуються доказуваної обставини, а також зазначити, які обставини даними доказами спростовуються або підтверджуються. Отже, при наявності суперечливих фактичних даних щодо обставин вчиненого злочину, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, суд їх не усунув і не дав їм однозначної оцінки в їх сукупності для підтвердження чи спростування обвинувачення, чим поставив під сумнів винність обвинуваченого, що є недопустимим. Тобто, висновки суду щодо оцінки доказів та встановлених обставин, містять істотні суперечності, а також не містять точних і категоричних суджень, які ставлять під сумнів висновки суду з приводу належності чи неналежності, допустимості чи недопустимості, достовірності чи недостовірності, достатності чи недостатності тих чи інших доказів, про що правильно зазначається в апеляційній скарзі обвинуваченого. Враховуючи, що суд першої інстанції допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушив загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст. 7 КПК України, а саме: законність, змагальність сторін та свобода в подані ними своїх доказів і доведені перед судом їх переконливості, які відповідно до ч.6 ст. 9 КПК України виключають можливість ухвалення нового вироку апеляційним судом, вирок суду щодо ОСОБА_8 не можна визнати законним та обґрунтованим, тому він має бути скасований та призначений новий розгляд у суді першої інстанції згідно зі ст.ст. 410, 411, ч.1 ст. 412, п.1 ч.1 ст.415 КПК України. За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. При новому судовому розгляді суду першої інстанції необхідно усунути зазначені порушення закону, дослідити обставини, зазначені в цій ухвалі, дати належну оцінку доказам з урахуванням позиції сторін обвинувачення та захисту з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності та достатності, із зазначенням мотивів, з яких суд приймає до уваги одні докази та відкидає інші, і в залежності від установлених обставин, ухвалити законне, обґрунтоване та належним чином умотивоване рішення. Керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 407, 409, 410, 411, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 04.06.2018 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, скасувати та призначити новий судовий розгляд у тому ж суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

ОСОБА_2 / ОСОБА_3 / ОСОБА_4