Номер провадження: 11-кп/813/1211/20
Номер справи місцевого суду: 521/3835/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря с/з ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2020 року, якою було продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_9 , обвинуваченому у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187; п.6 ч.2 ст.115 КК України, та ОСОБА_10 , обвинуваченому у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187; ч.1 ст.309 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0010052 від 18.12.2014 року,

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2020 року був продовжений строк тримання під вартою ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187; п.6 ч.2 ст.115 КК України та ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187; ч.1 ст.309 КК України, на 60 днів - до 12 квітня 2020 року.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_7 подав апеляційні скарги, в яких просив скасувати оскаржувану ухвалу, застосувати до ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що:

-ризики, передбачені ст.177 КПК України, недоведені;

-обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 раніше не судимі та не мають наміру переховуватися від суду, оскільки, відповідно до покладених обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, передали на зберігання документи необхідні для перетину кордону;
-всі речі та документи, які мають доказове значення були вилучені більше 5 років назад та зберігаються у сторони обвинувачення;
-щодо ризику незаконного впливу на потерпілого, свідків, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадженні, вказане є лише припущенням сторони обвинувачення та не підтверджується жодними доказами;

-на цей час кримінальне провадження знаходиться на стадії судового розгляду, всі докази зібрані, що унеможливлює перешкоджанню кримінальному провадженню;

Крім цього захисник звертає увагу на те, що, з урахуванням Закону України №838-VIII, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 рахується, як один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі та на цей час, становить 10 років.

Крім цього, захисник звернув увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_10 має міцні соціальні зв`язки, перебуває в офіційному шлюбі та має двох малолітніх дітей, які перебувають на його утриманні.
Згідно з нотаріально посвідченою заявою власника квартири, у якій мешкає родина ОСОБА_10 , він має право проживати у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , та має право зареєструвати місце проживання у цій квартирі.
Також захисник зазначив про значне погіршення стану здоров`я ОСОБА_10 , у зв`язку з його тривалим знаходженням у слідчому ізоляторі.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які підтримали вимоги апеляційних скарг, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти їх задоволення, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Частиною першою ст.404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з положеннями ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Статтею 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» гарантується право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

13.06.2019 року рішенням Конституційного суду України №4-р/2019 року було вирішено питання про можливість оскарження стороною захисту ухвал суду першої інстанції щодо застування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або у продовженні його строку під час судового розгляду кримінального провадження.

Відповідно до положень ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Під час апеляційного розгляду встановлено, що Малиновським районним судом м. Одеси проводиться судовий розгляд у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0010052 від 18.12.2014 року, за ознаками злочинів передбачених ч.4 ст.187; ч.1 ст.309; п.6 ч.2 ст.115 КК України, а тому на даному етапі кримінального провадження питання щодо обґрунтованості обвинувачення, оцінки доказів та встановлення вини обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм злочинів, відноситься до компетенції суду першої інстанції за результатами судового розгляду.

Оскаржуваною ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 13.02.2020 року обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 був продовжений строк тримання під вартою, оскільки суд дійшов висновку про те, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України та зазначені в ухвалі про застосування запобіжного заходу,не зменшилися, і на сьогоднішній день жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти встановленим ризикам.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, в тому числі за п.6) ч.2 ст.115 КК України, за який передбачена відповідальність у виді довічного позбавлення воліз конфіскацією майна.
Таким чином, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_9 , у разі доведеності його вини, існує ризик того, що обвинувачений може переховуватись від суду з метою уникнути кримінальної відповідальності.

Ризик того, що обвинувачений може переховуватися від суду також підтверджується і тією обставиною, що ОСОБА_9 не має постійного місця проживання на території України, є громадянином іншої держави, у зв`язку з чим має об`єктивну можливість з метою уникнення покарання виїхати за межі України.

Крім того, судом першої інстанції зроблено правильний висновок про те, що метою продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 , в тому числі, є запобігання спробам обвинуваченого незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні.

Так, ОСОБА_9 відоме місце проживання потерпілого, третій співучасник вчинених злочинів не встановлений, що дає підстави та розумні підозри вважати про можливість впливу ОСОБА_9 на потерпілого та іншого невстановленого співучасника у цьому кримінальному провадженні, з метою змінити їх первинні показання, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Також, суд першої інстанції вірно врахував обставини, що відповідно до положень ст.178 КПК України слід враховувати при обранні запобіжного заходу, а саме те, що, перебуваючи у працездатному віці, ОСОБА_9 ніде не працював, не одружений, не має осіб, які перебувають на його утриманні, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків.

При цьому, враховуючи та обставина, що ОСОБА_9 офіційно не працевлаштований, не має джерела доходу, свідчить про наявність ризику вчинення обвинуваченим ОСОБА_9 іншого корисливого злочину.

В свою чергу ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні злочину невеликої тяжкості та особливо тяжкого злочину, за який передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк до 15 років з конфіскацією майна.

Таким чином, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_10 , у разі доведеності його вини, існує ризик того, що обвинувачений може переховуватись від суду з метою уникнути кримінальної відповідальності.

Ризик того, що обвинувачений може переховуватися від суду також підтверджується і тією обставиною, що ОСОБА_10 не має постійного місця проживання на території України, є громадянином іншої держави, у зв`язку з чим має об`єктивну можливість з метою уникнення покарання виїхати за межі України.

Крім того, судом першої інстанції зроблено правильний висновок про те, що метою продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_10 , в тому числі, є запобігання спробам обвинуваченого незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні.

Так, ОСОБА_10 відоме місце проживання потерпілого, третій співучасник вчинених злочинів не встановлений, що дає підстави та розумні підозри вважати про можливість впливу ОСОБА_10 на потерпілого та іншого співучасника у даному кримінальному провадженні, з метою змінити їх первинні показання, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Також, суд першої інстанції вірно врахував обставини, що відповідно до положень ст.178 КПК України слід враховувати при обранні запобіжного заходу, а саме те, що, перебуваючи у працездатному віці, ОСОБА_10 ніде не працював, не має осіб, які перебувають на його утриманні, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків.

У судовому засіданні апеляційного суду, захисник ОСОБА_8 пояснила, що, у разі застосування до ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді домашнього арешту він буде проживати у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яку на підставі договору, орендує його колишня дружина (а.с.34-37).

Апеляційний суд визнає вказані доводи необґрунтованими, оскільки відповідно до свідоцтва про шлюб (а.с. 30) та свідоцтва про народження (а.с.31), ОСОБА_10 має нову офіційну дружину та дитину від цього шлюбу.

З матеріалів доданих до апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_10 одружений та має сина ОСОБА_11 2016 року народження, однак, враховуючи, що ОСОБА_12 не працевлаштований, не мав законних джерел доходу відсутні підстави вважати, що дружина та син перебувають на його утриманні.

При цьому, враховуючи, що ОСОБА_10 офіційно не працевлаштований та не має законних джерел доходу існує ризик вчинення ним іншого корисливого злочину.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що, у зв`язку з тривалим перебуванням ОСОБА_10 під вартою у нього значно погіршився стан здоров`я не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не підтверджуються відповідними доказами у виді медичних висновків, обстежень та призначеннях тощо.
Апеляційний суд приймає до уваги і той факт, що до сьогоднішнього дня в ході досудового розслідування стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не встановлено місцезнаходження грошових коштів, якими заволоділи обвинувачені. Зазначена обставина дає апеляційному суду підставу дійти висновку про наявність ризику того, що обвинувачені, знаходячись на волі зможуть переховати або легалізувати ці кошти, отриманні злочинним шляхом або знищити інші речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що до теперішнього часу не відпали ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, та на підставі повного та всебічного дослідження всіх обставин провадження з урахуванням даних, що характеризують особи обвинувачених, дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування до них більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.
За таких обставин, апеляційний суд визнає необґрунтованими апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , а тому не басить підстав для зміни або скасування оскарженої ухвали суду першої інстанції.
Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційних скарг захисника ОСОБА_7 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити їх без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 182, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 532 КПК України,
УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2020 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 , обвинуваченому у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187; п.6 ч.2 ст.115 КК України, та ОСОБА_10 , обвинуваченому у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187; ч.1 ст.309 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0010052 від 18.12.2014 року, - залишити без змін.
Рекомендувати суду першої інстанції забезпечити судовий розгляд кримінального провадження №0010052 від 18.12.2014 року, відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в розумні строки.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4