ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 540/951/18 Номер провадження 11-кп/814/188/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з секретарем судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000269 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Старицьківка , Машівського району Полтавської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого
за апеляційною скаргою прокурора Машівського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_7 на вирок Карлівського районного суду Полтавської області від 19.04.2019 року
за участю
прокурора ОСОБА_8
представника потерпілого ОСОБА_9
потерпілого ОСОБА_10
обвинуваченого ОСОБА_6
в с т а н о в и л а :
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Цим вироком, ОСОБА_6 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на три роки.
Згідно ст. 76 КК України, покладено на ОСОБА_6 обов`язки протягом іспитового строку: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).
Згідно вироку суду, ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що на початку вересня 2018 року, точна дата досудовим та судовим слідством не встановлена, допомагав по господарству потерпілому ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2 . В подальшому, цього ж дня, ОСОБА_10 залишив домогосподарство та поїхав у власних справах. В цей час у ОСОБА_6 виник прямий корисливий злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій прямий корисливий злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливою метою, усвідомлюючи суспільно небезпечних характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, ОСОБА_6 таємно, скориставшись відсутністю потерпілого ОСОБА_6 , шляхом відкриття вхідних дверей будинку, зайшов у середину, пройшов до спальної кімнати та помітив тумбу. Відкривши правою рукою шухляду тумби, яка розташована зліва від ліжка, виявив іноземну валюту, що перебувала поміж одягу потерпілого. ОСОБА_6 , переконавшись, що його ніхто не помітив взяв грошові кошти в сумі 10300 доларів США, що станом на 03 вересня 2018 року становило за курсом НБУ 290975 гривень, та пішов до свого місця проживання.
Викраденими коштами ОСОБА_6 в подальшому розпорядився у власних цілях, чим спричинив потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 290975 гривень.
Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка їх подала
В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи доведеність вини та кваліфікацію дій засудженого, просить скасувати вирок суду в зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та через безпідставне звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України.
Прокурор просить врахувати, що вчинене ОСОБА_6 кримінальне правопорушення є тяжким злочином. Крім того, потерпілому завдана матеріальна шкода у великому розмірі і обвинуваченим на час розгляду провадження, заходи спрямовані на відшкодування вказаної матеріальної шкоди не вживалися. Вважає, що перевиховання ОСОБА_6 можливо лише в умовах ізоляції від суспільства.
Просить ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_6 за ч.4 ст. 185 КК України на 5 років позбавлення волі.
В іншій частині вирок суду залишити без зміни.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_8 підтримала апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 .

Потерпілий ОСОБА_10 , його представник ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_6 заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили вирок суду залишити без змін і не позбавляти обвинуваченого волі.
Мотиви суду апеляційної інстанції
Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Переглядаючи вирок суду в межах апеляційної скарги прокурора, колегія суддів дійшла такого.
Твердження прокурора в апеляційній скарзі щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого є непереконливим, а також суперечать як змісту резолютивної частини апеляційної скарги в якій не ставиться питання щодо призначення ОСОБА_6 більш суворого покарання так і позиції, яку висловила прокурор ОСОБА_8 під час апеляційного перегляду, погодившись з розміром покарання призначеного судом.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Як вбачається із вироку суду, призначаючи ОСОБА_6 покарання в межах санкції статті обвинувачення, місцевий суд врахував тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, який класифікується як середньої тяжкості та особу обвинуваченого, який посередньо характеризується за місцем проживання, має молодий вік, на диспансерних обліках не перебуває, обставини, які пом`якшують покарання, зокрема щире каяття, визнання вини, а також відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Також судом враховано і висновок досудової доповіді Машівського РС філії ДУ «Центр пробації», згідно якого ризик вчинення ОСОБА_6 повторних кримінальних правопорушень є середнім і виправлення останнього можливе без позбавлення волі, а також думку потерпілого, який не наполягав на суворому покаранні.

Крім того, під час апеляційного перегляду, потерпілий ОСОБА_10 просив не позбавляти обвинуваченого волі та вказав, що він з дитинства знає обвинуваченого. Він впевнений в тому, що обвинувачений зробив для себе правильні висновки, а також в тому, що він відшкодує завдану шкоду.

З огляду на те, що злочин вчинений ОСОБА_6 являється злочином проти власності, колегія суддів вважає, що в даному випадку думка потерпілого щодо покарання обвинуваченого має суттєве значення. За цих обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо можливості виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства та вважає, що суд правильно застосував до останнього положення ст. 75 КК України.

На думку колегії суддів ухвалене судом рішення повністю відповідає меті й принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання та є адекватним характеру вчинених обвинуваченим дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Під час апеляційного перегляду не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

З врахуванням викладеного, апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ч.2 ст.376, статтями 404,407,418 КПК України колегія суддів

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора Машівського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Карлівського районного суду Полтавської області від 19.04.2019 року щодо ОСОБА_6 без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали апеляційного суду.

Головуючий суддя: ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4