Справа № 462/582/20
провадження 1-кс/462/336/20
У Х В А Л А

20 лютого 2020 року Слідчий суддя Залізничного районного суду м. Львова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Львові скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Залізничного ВП ГУНП у Львівській області про відмову у визнанні потерпілим,

встановив:

18.02.2020 року скаржник звернувся до суду зі скаргою, в якій просить скасувати постанову слідчого Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 від 11.02.2020 року у кримінальному провадженні № 0000143 від 18.01.2020 року. Свої вимоги мотивує тим, що зазначена постанова є незаконною, а дії слідчого грубо порушують вимоги КПК України.

Скаржник у судове засідання не з`явився, проте подав до суду письмове клопотання про розгляд скарги у його відсутності, а відтак, з метою забезпечення права скаржника на доступ до правосуддя, слідчий суддя вважає за можливим розглянути скаргу без його участі.

У судове засідання не з`явилася службова особа СВ Залізничного відділу поліції ГУНП України у Львівській області, проте це не є перешкодою для розгляду скарги по суті.

Вивчивши матеріали скарги, вважаю, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

18.01.2020 року слідчим Залізничного ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 були внесені відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000143 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України, за заявою ОСОБА_3 від 02.01.2020 року про можливі неправомірні дії слідчого ВРЗСТ СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_5 при поводженні з його автомобілем «Рено Трафік», р.н. НОМЕР_1 , який зберігався по вул. Суботівській,13 у м. Львові.

Постановою слідчого Залізничного ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 від 11.02.2020 року було відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні № 0000143 від 18.01.2020 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Згідно з ч. 2 ст. 55 КПК України права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Відповідно до ч. 5 ст. 55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

З аналізу вищевказаних норм КПК України слідує, що чинне кримінально-процесуальне законодавство передбачає можливість відмови у визнанні особи потерпілим. Разом з тим, умовою для цього є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч. 1 ст. 55 КПК України.

Як убачається з оскаржуваної постанови, слідчий при винесенні такої обмежився лише тим, що слідчим на даний час не встановлено, що ОСОБА_3 заподіяна майнова шкода, оскільки не встановлено причинного зв`язку між суспільно небезпечним діянням ( переміщення автомобіля «Рено Трафік», р.н. НОМЕР_1 з автостоянки по вул.Суботівській, 13а у м.Львові на арештмайданчик по вул.Конюшинній, 15 у м.Львові) та будь-якою матеріальною чи моральною шкодою, про яку повідомив ОСОБА_3 . Однак, при цьому слідчим не взято до уваги доводи, які заявник ОСОБА_3 наводить у своїй заяві про вчинення кримінального правопорушення та не надано ніякої оцінки обставині, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 власником вищевказаного автомобіля є сам ОСОБА_3 , який стверджує, що автомобіль повністю є знищений.

Враховуючи наведене, слідчий суддя вважає, що оскаржувана постанова винесена передчасно, оскільки обставини, наведені слідчим у оскаржуваній постанові не можна вважати очевидними та достатніми, та слідчим при цьому не вжито належних заходів для з`ясування факту завдання шкоди ОСОБА_3 кримінальним правопорушенням, а тому дану постанову слід скасувати.

Щодо вимоги про визнання незаконною бездіяльності слідчого Залізничного відділу поліції ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 , то відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

З аналізу положень закріплених у вищевказаній статті КПК України слідує, що чинне кримінально-процесуальне законодавство передбачає чіткий перелік ухвал, які може виносити слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування, зазначений перелік є вичерпний та не підлягає розширеному тлумаченню, до цього переліку не входить ухвала про визнання незаконною бездіяльності службових осіб Залізничного ВП ГУНП у Львівській області.

Оскільки у повноваження слідчого судді не входить винесення ухвали про визнання незаконною бездіяльності службових осіб Залізничного ВП ГУНП у Львівській області, тому у задоволенні скарги в частині цієї вимоги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 306,307,318-380 КПК України,

постановив:

Скаргу задовольнити частково.

Скасувати постанову слідчого Залізничного ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 від 11.02.2020 року про відмову в задоволенні ОСОБА_3 потерпілим.

У задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала остаточна та в силу ст. 309 КПК України оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя:

Оригінал ухвали.