Справа № 192/1896/18
Провадження № 1кп/201/19/2020
ВИРОК

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2020 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження № 0000563 по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Солоне, Солонянського району, Дніпропетровської області, громадянина України, з середньо освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України;

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинувачений ОСОБА_3

захисник ОСОБА_6

потерпілий ОСОБА_7

представник потерпілого ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 29.08.2018 близько 02-00 годин, знаходячись поблизу магазину «Міні Маркет», розташований по вул. Гагаріна, б.26 в смт. Солоне Солонянського району Дніпропетровської області, під час сварки із ОСОБА_7 , керуючись раптово виниклим умислом направленим на спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс останньому один удар кулаком правої руки по обличчю, чим спричинив ОСОБА_7 тілесне ушкодження у вигляді подвійного перелому нижньої щелепи: гілки нижньої щелепи ліворуч та уламкового перелому нижньої щелепи поміж 31-м і 41-м зубами (перший зубна нижній щелепі праворуч та ліворуч), набряку та гіперемії слизьової оболонки нижньої щелепи в проекції переломів, яке за своїм характером відноситься до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижні (більш як 21 день).

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні визнав свою вину та пояснив, що 29.08.2018 близько 02-00 годин, знаходячись поблизу магазину «Міні Маркет», розташованого по вул. Гагаріна, б.26 в смт. Солоне Солонянського району Дніпропетровської області, між ним та потерпілим виникла сварка і обвинувачений наніс потерпілому один удар кулаком правої руки по обличчю від чого спричинив йому тілесні ушкодження у виді подвійного перелому щелепи. Він не оспорює механізм нанесення тілесних ушкоджень, вид та ступінь їх тяжкості та свою винуватість. Що стосується цивільного позову, то визнав його частково, так як сума матеріальної шкоди не доведена позивачем, а сума моральної шкоди очевидно завищена.

Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що 29.08.2018 близько 02-00 годин на вул. Гагаріна в смт. Солоне біля магазину «Міні Маркет» він підійшов до раніше знайомого обвинуваченого ОСОБА_3 поздороватись, а той начебто шуткуючи сказав: «Я тебе зараз вдарю». На що потерпілий шуткуючи відповів: «Ну, бий». Після цього зненацька обвинувачений наніс один удар кулаком правої руки по обличчю потерпілого в ліву щелепу від чого щелепа зламалась в двох місцях, зліва і посередині. Потерпілого госпіталізували. Для його лікування в зубах зробили дирки через які провели проволоку і наклали шини, яка була накладена протягом 35 днів. Весь цей час потерпілий був вимушений харчуватись рідкими продуктами, такими як йогурт та наваристий бульйон. Внаслідок такого стану він похудів. Всього на лікування і харчування було витрачено близько 30 000 гривень. Також він витратив кошти на лікування зубів і він ще потребує лікування на суму 1600 гривень та встановлення імпланту вартістю 16 000 гривень. На сьогодні його зуби недоліковані, десна кровоточать. Обвинувачений відшкодував шкоду в розмірі 4000 гривень з яких 2000 гривень це відшкодування матеріальної шкоди та 2000 гривень відшкодування моральної шкоди. Просив застосувати найбільш суворе покарання до обвинуваченого з огляду на те, що останній не висловив свого каяття з моменту вчинення протиправних дій відносно потерпілого і відшкодував лише частину шкоди перед останнім судовим засіданням.

Також в судовому засіданні були допитані в якості свідків в обґрунтування цивільного позову мати та вітчим потерпілого ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Зокрема ОСОБА_9 пояснила, що 29.08.2018 вночі її синові були завдані ушкодження у виді перелому щелепи у двох місцях. Спочатку синові надали допомогу в Солонянській лікарні, але в зв`язку з тяжкістю перевели до лікарні ім. Мечникова де зробили операцію. Вона про цю подію дізналась вранці 29.08.2018 і так як не мала коштів, то була вимушена звернутись до ломбарду з метою отримання позики на лікування сина. Після операції у потерпілого була зшита щелепа так, що він не міг навіть їсти і все його харчування складали сік, йогурт та наваристий бульйон з домашньої курки, який свідок готувала щодня. Внаслідок такого харчування потерпілий схуд на більш ніж 10 кг. Після виписки з лікарні вони звернулись до стоматолога для отримання лікування і витратили близько 3000 гривень та потребують подальших витрат на імплант в сумі 16-17 тис. гривень. Також свідок пояснила, що обвинувачений страждав внаслідок отриманої травми та продовжує страждати зараз, так як зуби недоліковані і потерпілий навіть боїться грати зі своїм сином, щоб той випадково не зачепив його щелепу.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що він вітчим потерпілого і 29.08.2018 йому стало відомо про отримання потерпілим перелому щелепи. Свідок відвіз потерпілого в Солонянську лікарню, де його оглянули і відразу направили в лікарню ім. Мечникова, де потерпілого прооперували, а зранку дружина свідка привезла гроші на ліки. Протягом майже двох місяців потерпілий на міг їсти, так як були зшита щелепа і харчувався виключно соком, йогуртом та наваристим бульйоном внаслідок чого схуд більш ніж на 10 кг. Потерпілий страждав як фізично так і морально, у нього був порушений режим сну і життя. Він скаржився що боїться, він не міг їсти і не міг ходити. Потерпілий ще не повністю вилікувався і в даний час потребує імплантації зуба.

В судовому засіданні також встановлено, що обвинувачений, потерпілий та інші учасники кримінального провадження не оспорюють: подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Також судом встановлено, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції. При цьому суд роз`яснив учасникам кримінального провадження положення ст. 349 КПК України і за результатами згоди учасників, ухвалив проводити судовий розгляд даного провадження щодо обставин спричинення тілесних ушкоджень та виду і ступеню їх отримання із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів в цій частині.

.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про доведеність вини обвинуваченого у спричиненні потерпілому тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості і його дії мають бути вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КК України як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Слід зазначити, що прокурором дії обвинуваченого кваліфіковано за ч. 1 ст. 122 КК України як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я, тобто фактично викладено весь склад даного правопорушення, однак формально не виконано вимоги ст. 291 КПК України в частині викладу формулювання обвинувачення як це передбачено в особливій частині КК України.
У цій справі, в зв`язку з відсутністю клопотань учасників провадження у підготовчому судовому засіданні про повернення обвинувального акту суд не вважав за необхідне його повертати з власної ініціативи, так як практика перегляду таких ухвал в апеляційній інстанції свідчить про безперспективність їх повернення, однак і прокурор, всупереч сподівань, не усунув неточності в ході судового розгляду, не змінивши обвинувачення.

Також слід відмітити, що правильно кваліфікуючи злочин, який інкриміновано обвинуваченому суд не вийшов за межі висунутого обвинувачення, так як жодним чином не збільшує його обсяг, а лише конкретизує формулювання обвинувачення, яке визнане судом доведеним.
Також суд не порушує вимог ст. 349 КПК України, оскільки в порядку частини третьої цієї статті розглянуто лише питання про подію кримінального правопорушення та винуватість у вчиненні злочину.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який не судимий, на обліку у лікаря психіатра та у лікаря нарколога не перебуває, не одружений, не працює, за місцем проживання характеризується позитивно.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 66 КК України, суд відносить часткове відшкодування щкоди.
Його каяття в судовому засіданні суд не сприймає як щире, оскільки воно не супроводжувалось реальними діями, які б свідчили про його каяття до останнього судового засідання, зокрема обвинувачений не просив вибачення, не намагався відшкодувати шкоду та очевидно не засуджував і в даний час не засуджує свою поведінку.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України в судовому засіданні не встановлено.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових злочинів, обвинуваченому слід призначити покарання у виді обмеження волі, оскільки покарання у виді виправних робіт не можу бути призначене з огляду на те, що обвинувачений не працює, а покарання у виді позбавлення волі буде занадто суворим для ОСОБА_3 з урахуванням обставин злочину та особи обвинуваченого.
Підстав для застосування до ОСОБА_3 положень ст. 69 та ст. 75 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі встановленої санкцією статті та звільнення від відбуття покарання суд не вбачає, оскільки відсутність власного осуду своєї поведінки обвинуваченим свідчить про неможливість його виправлення без відбування покарання, незважаючи на висновок досудової доповіді, який за своїм змістом не містить інших обставин, ніж ті, які встановлені в судовому засіданні.

Вирішуючи заявлений потерпілим цивільний позов про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 30 413,61 гривень з яких витрати на ліки склали 1733,61 гривня, витрати на лікування щелепи склали 2830 гривень, витрати на харчування склали 9300 гривень та витрати на подальше лікування, в тому числі встановлення імпланту мають скласти 17 600 гривень, суд приходить до наступних висновку.
Статтею 1195 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка завдала шкоди ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, придбання ліків, протезування, тощо.
В судовому засіданні встановлено, що потерпілий поніс витрати на лікування щелепи в розмірі 720 гривень та 1060 гривень, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с 45, 46), а також витрати на ліки в сумі 103 гривні, 1073,50 гривень, 114,19 гривень, 114,10 гривень та двічі по 164,41 гривня на ортопантограму (а.с. 41-44).

Отже загальний розмір матеріальних витрат, які поніс потерпілий складає ?3 513,61? гривень з яких 2000 гривень обвинуваченим відшкодовано, а отже з обвинуваченого на користь потерпілого підлягає стягненню 1 513,61 гривня матеріальної шкоди реальних витрат, які поніс потерпілий.

Посилання потерпілого на понесення ним витрат на харчування суд вважає обґрунтованим, оскільки очевидно в ситуації потерпілого він потребував спеціального харчування, однак потерпілим не надано жодного доказу підтвердження цих витрат, а тому в цій частині позов не підлягає задоволенню.

Також з плану лікування (а.с. 49) який виконано на 75 % зі слів потерпілого, вбачається, що останній етап лікування складає 1600 гривень і вказана сума також підлягає стягненню з обвинуваченого як витрати які має понести потерпілий.

Що стосується вартості імпланту і необхідності його встановлення, то суду не надано доказів необхідності його встановлення та його вартості, а тому суд позбавлений можливості визначити необхідність таких дій і ,відповідно, розмір шкоди, яка мала б бути відшкодована.

Заперечення обвинуваченого щодо розміру матеріальної шкоди в частині витрат понесених на ліки, суд не приймає до уваги, оскільки з квитанцій наданих потерпілим вбачається, що купувались обезболюючі ліки та матеріали необхідні для операції як то перчатки, марля, тощо, на які очевидно призначення лікарями не видається, а враховуючи те, що витрати понесені 29.08.2018 та 30.08.2019 то очевидно, що вони були понесені саме на лікування потерпілого. Витрати ж на ортопанораму (а.с. 44) підтверджені самою ортопанорамою (а.с. 47, 48), дати яких збігаються з датами в квитанціях.

Вирішуючи заявлений потерпілим цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь цивільного позивача моральної шкоди у розмірі 75 000 гривень, суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню, оскільки потерпілий дійсно переніс моральні страждання в зв`язку з діями обвинуваченого, які виразились у фізичному болі, тривалості лікування, неможливості нормально споживати їжу, втрати нормальних життєвих зав`язків, які продовжуються фактично до сьогоднішнього дня.
Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу,суд враховує характер та обсяг фізичних,душевних та психічних страждань позивача, внаслідок злочинних дій обвинуваченого, їх тривалість та тяжкість. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості і оцінює моральну шкоду, спричинену позивачу протиправними діями відповідача в розмірі 75 000 гривень.
Оскільки на сьогоднішній день відшкодовано 2000 гривень, то стягненню підлягає сума в 73 000 гривень.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376 КПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити покарання у виді одного року обмеження волі.

Строк відбуття покарання відраховувати з дня прибуття і постановки ОСОБА_3 на облік у виправному центрі після набрання вироком законної сили.

Позовні вимоги ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 3113,61 гривень та в рахунок відшкодування моральної шкоди 73 000 гривень, а всього 76 113, 61 гривень (сімдесят шість тисяч сто тринадцять гривень шістдесят одна копійка).

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження та потерпілим з обмеженнями встанволеними ч. 2 ст. 394 КПК України до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду

Суддя: ОСОБА_1