ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/558/20 Справа № 176/1630/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
потерпілої ОСОБА_7

захисник ОСОБА_8

обвинувачений ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 листопада 2019 року в кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000137, відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мінська, Білорусія, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, має малолітню дитину, доньку ОСОБА_10 , 2014 року народження, офіційно не працюючого, інвалідності не маючого, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , вважається таким, що раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 листопада 2019 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_9 рахувати з моменту затримання 14 лютого 2018 року.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою, стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 до вступу вироку у закону силу - залишено без змін.

Цивільний позов ОСОБА_7 - задоволено та стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 відшкодування спричиненої матеріальної шкоди в розмірі 9157,22 грн. та відшкодування спричиненої моральної шкоди в розмірі 300000,00 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено судом, ОСОБА_9 13 лютого 2018 року приблизно о 21 год. 00 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходився в кухні будинку домоволодіння АДРЕСА_1 , за місцем свого проживання, разом зі своїми раніше знайомими ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

В ході спільного розпивання спиртних напоїв за вищевказаною адресою, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , виникла сварка, в ході якої у ОСОБА_9 виник злочинний умисел, спрямований на протиправне заподіяння смерті (умисне вбивство) ОСОБА_11 .

Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті (умисне вбивство) ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, цього ж дня, тобто 13 лютого 2018 року приблизно о 21 годині 20 хвилин, точного часу слідством не встановлено, знаходячись у вищевказаному місці, наніс не менше 2 ударів рукою, зігнутою в кулак в область обличчя потерпілого. Від вказаних ударів ОСОБА_11 впав на підлогу. Продовжуючи реалізацію власного злочинного умислу, ОСОБА_9 взяв до рук гідравлічний шланг, який знаходився біля вхідних дверей до будинку. Одразу після чого, підійшов до ОСОБА_11 , який лежав на підлозі кухні будинку домоволодіння АДРЕСА_1 . Знаходячись біля ОСОБА_11 , ОСОБА_9 утримуючи гідравлічний шланг у руках, наніс ним не менше 5 ударів в різні частини тіла потерпілого ОСОБА_11 . Зрозумівши, що ОСОБА_11 не подає ознак життя, ОСОБА_9 припинив наносити удари. Від отриманих тілесних ушкоджень настала смерть ОСОБА_11 в період часу приблизно з 21 години 20 хвилин до 23 години 00 хвилин 13 лютого 2018 року.

Після чого, з метою приховування слідів вчиненого злочину, ОСОБА_9 пішов до гаражу домоволодіння АДРЕСА_1 , де взяв 2 сокири та повернувся до кухні вказаного будинку. Одразу після чого, ОСОБА_9 підійшов до ОСОБА_11 , який продовжував лежати на кухні зазначеного будинку та наніс заздалегідь підготовленими сокирами не менше 1 удару по кожній нижній кінцівці, в область колінного суглоба ОСОБА_11 , з метою відділення нижніх частин нижніх кінцівок останнього.

Дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ч. 1 ст. 115 КК України, з ознаками умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині (умисне вбивство).

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Потерпіла в своїй апеляційній скарзі просить вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 листопада 2019 року в частині призначеного ОСОБА_9 покарання скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 115 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк суворіший, ніж було призначено судом першої інстанції.
Також, потерпіла в своїй апеляційній скарзі, в межах заявленого цивільного позову в даному кримінальному провадженні, просила стягнути з обвинуваченого на її користь відшкодування моральної та матеріальної шкоди в загальному розмірі 309157,22 грн.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги потерпіла посилається на те, що призначене судом ОСОБА_9 покарання є таким, що через свою м`якість не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та обставинам кримінального провадження, зокрема, зазначає, що обвинувачений був раніше судимий, до скоєння злочину ніде не працював, вів аморальний спосіб життя, зловживав спиртними напоями, схильний до скоєння правопорушень, за місцем проживання характеризується негативно, а його дії, направлені на подальше розчленування тіла ОСОБА_11 з метою приховання слідів злочину свідчать про особливу небезпечність обвинуваченого для суспільства.
Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 свою апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити, додатково пояснила, що наполягає на призначенні обвинуваченому більш суворого покарання ніж було призначено судом першої інстанції.
Також, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції потерпіла надала пояснення, що суд першої інстанції розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 порушив її процесуальні права, зокрема, розглянув справу за її відсутності в порядку вимог ст. 349 КПК України, позбавив її можливості надати покази відносно обставин кримінального провадження, бути присутньою під час допиту обвинуваченого і можливості ставити йому відповідні питання, та в односторонньому порядку, без її згоди, змінив обсяг дослідження доказів.
Щодо наявної в матеріалах кримінального провадження заяви потерпілої про розгляд справи без її участі, то в судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_7 пояснила, що вказана заява була написана нею зі слів суду, остання думала, що ця заява пишеться лише на одне судове засідання і юридичних наслідків такої заяви не розуміла.
Прокурор в судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілої підтримав.
Обвинувачений в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_7 заперечував, просив залишити призначене судом першої інстанції покарання без змін.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку учасників судового провадження, їх виступи в судових дебатах та з останнім словом обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга потерпілої підлягає частковому задоволенню, а вирок суду - скасуванню із призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, з наступних підстав.
Висновки суду першої інстанції про скоєння ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за обставин, викладених у вироку суду та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, не є предметом апеляційного розгляду.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які могли б істотно вплинути на висновок суду про винуватість ОСОБА_9 та на кваліфікацію його дій, не виявлено.
В своїй апеляційній скарзі потерпіла ставила питання про невідповідність призначеного судом першої інстанції покарання ОСОБА_9 ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також, просила відшкодувати матеріальну і моральну шкоду, завдану їй злочинними діями обвинуваченого.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_7 додатково вказувала на те, що під час розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_9 , суд першої інстанції порушив її права, а саме, розглянув кримінальне провадження без її участі, та самостійно змінив обсяг дослідження доказів, в той час, як сама потерпіла хотіла, щоб під час судового розгляду було оглянуто та досліджено всі наявні в матеріалах справи докази, заслухано її думку стосовно розміру покарання, а також, її покази щодо обставин кримінального провадження.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 409 КПК України, підставами для скасування судового рішення є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.
Відповідно до ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК України.
Відповідно до ст. 370 КПК України, згідно якої судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом; ухваленим судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України; в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 349 КПК України, обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначаються ухвалою суду і в разі необхідності можуть бути змінені. Під час здійснення спеціального судового провадження досліджуються всі надані докази.
Суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, 01 жовтня 2018 року в судовому засіданні було оголошено короткий зміст обвинувального акту відносно ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 115 КК України та поставлено на вирішення питання щодо порядку дослідження доказів. Так, згідно журналу судового засідання від 01 жовтня 2018 року, потерпіла ОСОБА_7 заперечувала проти скороченого порядку дослідження доказів, думку потерпілої щодо порядку дослідження доказів було підтримано її представником, після чого в даному судовому засіданні суд першої інстанції на місці ухвалив розглядати кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 в загальному порядку, а саме, допитати обвинуваченого, потерпілу, свідків та перейти до дослідження письмових матеріалів кримінального провадження.
В судовому засіданні від 20 березня 2019 року за участі потерпілої ОСОБА_7 було проведено допит свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .
В судовому засіданні від 25 квітня 2019 року за участі потерпілої ОСОБА_7 було проведено допит свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 .
В судовому засіданні від 13 листопада 2019 року було проведено допит обвинуваченого, роз`яснення учасникам кримінального процесу за ч. 3 ст. 349 КПК України, заслухано думку обвинуваченого, який просив розглядати кримінальне провадження відносно нього в скороченому провадженні, оскільки він свою вину в інкримінованому злочині визнав в повному обсязі, та ухвалено на місці судом першої інстанції на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України обмежитися вже дослідженими доказами та перейти до судових дебатів. Судове засідання від 13 листопада 2019 року було проведено без участі потерпілої ОСОБА_7 .
Таким чином, суд першої інстанції в порушення вимог кримінального процесуального закону України змінив порядок розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_9 , при цьому, всупереч вимогам ст. 349 КПК України, не з`ясував думку потерпілої щодо скороченого порядку розгляду кримінального провадження, чим порушив права ОСОБА_7 на належний судовий захист своїх прав та інтересів, зокрема, позбавив її можливості бути присутньою під час допиту обвинуваченого, ставити обвинуваченому відповідні запитання по суті обставин кримінального провадження, а також, надати суду свої покази та висловити в судових дебатах свою думку щодо розміру покарання обвинуваченому, яке б на думку потерпілої було б достатнім для досягнення мети покарання, відповідним ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Водночас, в матеріалах кримінального провадження наявна заява потерпілої, подана 10 жовтня 2019 року, згідно якої ОСОБА_7 просить розглядати кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 без її участі.
З приводу даної заяви, потерпіла в ході судового засідання в суді апеляційної інстанції пояснила, що вказана заява була написана нею зі слів суду, вона не розуміла наслідків написання такої заяви і думала, що зміст вказаної заяви стосується лише одного судового засідання і в подальшому, в наступних судових засіданнях, потерпіла мала бажання та намір приймати участь.
Ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що потерпіла надаючи суду першої інстанції заяву про розгляд кримінального провадження без її участі дійсно не розуміла наслідків написання даної заяви та дійсно мала бажання бути присутньою в наступних судових засіданнях. Вказане підтверджується тим, що після написання 10 жовтня 2019 року заяви про розгляд справи без її участі, потерпіла все одно з`являлась до суду першої інстанції в судові засідання, зокрема, була присутньою в судових засіданнях від 20 березня 2019 року та 25 квітня 2019 року, де відбувався допит свідків, а також в інших судових засіданнях після написання заяви, де зокрема вирішувались питання пов`язанні із відкладенням розгляду справи на інші дати у зв`язку із недоставкою обвинуваченого, неможливістю проведення відеоконференції або щодо продовження обвинуваченому міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Водночас, колегія суддів звертає увагу, що востаннє потерпіла була присутня в судовому засіданні 08 липня 2019 року, після чого матеріали кримінального провадження будь-яких доказів щодо належного повідомлення ОСОБА_7 про час, дату та місце проведення наступних судових засідань відсутні.
Все вищевказане свідчить про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону України під час здійснення судового провадження відносно ОСОБА_9 і відповідно до ст. ст. 412, 415 КПК України є підставою для скасування вироку суду та призначення нового розгляду справи.
Поміж іншого, колегія суддів вважає обґрунтованими і доводи потерпілої в апеляційній скарзі щодо невідповідності призначеного судом першої інстанції ОСОБА_9 покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченого.
Так, відповідно до ст. 50, ч. ч. 1, 2, 3 ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують карання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й статне для її виправлення та попередження нових злочинів.
Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Ухвалюючи вирок відносно ОСОБА_9 суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вказаних вимог закону та призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років, яке за своїм розміром є несправедливим через м`якість, не відповідає обставинам кримінального провадження, особі обвинуваченого та не сприятиме досягненню мети покарання, передбаченої положеннями ст. 50 КК України.
Так, із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_9 скоїв злочин проти життя та здоров`я людини, передбачений ч. 1 ст. 115 КК України (умисне вбивство).
Стаття 3 Конституції України проголошує, що людина, її життя та здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Згідно п. п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 року №2 Про судову практику у справах про злочини проти життя та здоров`я особи, однією з важливих гарантій здійснення права людини на життя і здоров`я є беззастережне виконання судами вимог кримінально-процесуального закону щодо забезпечення прав потерпілих від зазначених злочинів. У справах про злочини даного виду суди зобов`язані встановлювати вину підсудних та призначати їм необхідне й достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів покарання.
При призначенні покарання відповідно до ст. ст. 65-69 КК України суди мають ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин, що його характеризують (форма вини, мотив, спосіб, характер вчиненого діяння, ступінь здійснення злочинного наміру, тяжкість наслідків тощо), особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд при ухвалені вироку не в повній мірі прийняв до уваги суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_9 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, особу винного, обставини вчинення злочину, спосіб вчинення кримінального правопорушення та ступінь тяжкості вчиненого злочину.
Так, ОСОБА_9 вчинив злочин, який посягає на життя та здоров`я людини, який відповідно до ст. 12 КК України класифікується як особливо тяжкий злочин, після нанесення низки ударів потерпілому, які за ступенем тяжкості були несумісними із життям та внаслідок яких потерпілий помер, ОСОБА_9 з метою приховати вчинений злочин вирішив розчленувати тіло померлого ОСОБА_11 , однак перебуваючи у стані сильного алкогольного сп`яніння не зміг довести свої злочинні наміри до кінця.
Належним чином суд першої інстанції не врахував і особу обвинуваченого, який не працевлаштований, характеризується негативно, схильний до вчинення правопорушень, зловживає алкогольними напоями, і який вчинив злочин у зв`язку з пияцтвом, відповідно до ст. 89 КК України вважається таким, що раніше не судимий.
Обвинувачений хоча і має малолітню дитину, але у її утриманні та вихованні відповідно до матеріалів кримінального провадження участі не приймає.
Таким чином, під час здійснення нового розгляду кримінального провадження судом першої інстанції та вирішення питання про призначення ОСОБА_9 покарання, відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України, необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України класифікується як особливо тяжкий злочин, конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, який не працевлаштований, характеризується негативно, схильний до вчинення правопорушень, зловживає алкогольними напоями, відповідно до ст. 89 КК України вважається таким, що раніше не судимий, обставини які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання визнання вини, обставини, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
При визначенні розміру покарання, встановленого санкцією ч. 1 ст. 115 КК України, також, необхідно звернути увагу на поведінку обвинуваченого як до вчинення злочину, а саме, зловживання спиртними напоями, відсутністю бажання займатись суспільно корисною діяльністю, ухилення від своїх батьківських обов`язків щодо утримання та виховання малолітньої доньки, так і під час вчинення злочину та після його вчинення. Обвинувачений вчинив злочин в стані сильного алкогольного сп`яніння, використавши нікчемний привід для вбивства потерпілого, відразу після вбивства намагався приховати злочин шляхом спроби розчленування трупу потерпілого ОСОБА_11 та залучення інших осіб для допомоги приховати тіло.
З урахуванням викладеного та повного визнання обвинуваченим своєї вини, його щирого каяття, колегія суддів вважає, що розмір покарання ОСОБА_9 необхідно призначити ближче до найсуворішого розміру, яке відповідатиме ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим покарання, обставинам кримінального провадження та особі ОСОБА_9 .
Водночас, ухвалюючи вирок, суд першої інстанції до набрання даного судового рішення законної сили продовжив ОСОБА_9 раніше обраний в ході розгляду кримінального провадження запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
З урахуванням положень ст. ст. 177, 178 КПК України та з метою запобігання в подальшому переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду, колегія суддів приходить до висновку про необхідність продовжити обраний судом першої інстанції запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до проведення судом першої інстанції попереднього судового засідання, але не більше ніж 60 діб.
А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 177, 178, 349, 404, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 листопада 2019 року відносно ОСОБА_9 , за ч. 1 ст. 115 КК України скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Продовжити ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до проведення судом першої інстанції попереднього підготовчого засідання, але не більше ніж на 60 діб.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4