Справа № 1-кс/331/583/2020
ЄУН № 331/5583/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 березня 2020 року місто Запоріжжя

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю: секретаря ОСОБА_2 , особи, у володінні якої знаходиться майно ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , слідчого в ОВС 1-го відділення СВ УСБУ в Запорізькій області ОСОБА_5 , розглянувши його клопотання про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000073, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.12.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. ст. 272 КК України,

В С Т А Н О В И В:

11 березня 2020 р. слідчий в ОВС 1-го відділення СВ УСБУ в Запорізькій області ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, шляхом його направлення на адресу суду засобами поштового зв`язку.

В обґрунтування заявленого клопотання зазначив, що група осіб, діючи умисно, в порушення вимог законодавством України у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки без отримання дозволів на виконання, не дотримуючись встановлених правил безпеки під час виконання робіт з підвищеної небезпекою на підприємстві, організували протиправну діяльність нелегальних Автозаправних Станцій (АЗС) та Автозаправних Газових Станцій/Пунктів (АЗГС АЗГП), якими фактично надають послуги у сфері торгівлі підакцизним товаром: скрапленим газом та пальним на території Запорізької області.
Так, досудовим розслідування встановлено, що незаконний збут підакцизних товарів із порушенням правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою, відбувається на автозаправному комплексі у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 та №34/2.
29.02.2020 під час проведення обшуку на території домоволодінні (гаражі, який є частиною дома) за адресою: АДРЕСА_2 , були виявлені та вилучені пластикові ємкості з дизельним паливом, паливо (дизель), засоби для роздачі палива, рукописні записи, а також грошові кошти у роз лірі 9740 грн. (грошові кошти вилучені, як тимчасово вилучене майно).
Відповідно до ч. 1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно із ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, ЯКІ були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.
Відповідно до п. 6 ч. 9 ст. 100 КПК України гроші, цінності і та інше майно що одержані фізичною або юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від нього, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено, конфіскуються.

Відповідно до ч. 1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Отже враховуючи викладене, грошові кошти у сумі 9740 грн., які було вилучено під час обшуку за адресою: АДРЕСА_2 , відповідають критеріям, зазначеним в ст. 98 КПК України, а також підпадають під ознаки майна набутого внаслідок вчинення кримінального правопорушення щодо якого застосовується спеціальна конфіскація.

На підставі викладеного, просить слідчого суддю накласти арешт на майно, яке було вилучено 29.02.2020 року під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_2 , а саме грошові кошти в сумі 9740 гривень.

Слідчий в судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Власник грошових коштів, на які слідчий просить накласти арешт та його представник адвоката ОСОБА_4 , кожен в окремості, проти задоволення клопотання заперечували.

Прокурор у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини своєї неявки суду не повідомив.
Частиною ч. 1 ст. 135 КПК України особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

З матеріалів справи вбачається, що прокурор належним чином повідомлявся про розгляд справи, про що свідчать матеріали справи.

Однією з основних вимог до поведінки судді, закріплених у ст. 6 Закону України « Про судоустрій і статус суддів»: - при здійсненні правосуддя дотримуватися вимог Конституції та законів України, забезпечувати повний, всебічний та об`єктивний розгляд судових справ з дотриманням установлених законом строків.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001р. вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Із зазначеного слідує, що розгляд справи за відсутності прокурора не є порушенням права на справедливий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Слідчий суддя, вислухавши доводи слідчого, володільця грошових коштів та його представника, вивчивши доводи клопотання та долучені до нього копії документів, прийшов до такого.

Слідчий суддя накладає арешт на грошові кошти чи інше майно, якщо є підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій ст.167 КПК України, а саме:1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування, матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

Матеріалами справи встановлено, що група осіб, діючи умисно, в порушення вимог законодавством України у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки без отримання дозволів на виконання, не дотримуючись встановлених правил безпеки під час виконання робіт з підвищеної небезпекою на підприємстві, організували протиправну діяльність нелегальних Автозаправних Станцій (АЗС) та Автозаправних Газових Станцій/Пунктів (АЗГС АЗГП), якими фактично надають послуги у сфері торгівлі підакцизним товаром: скрапленим газом та пальним на території Запорізької області.
Так, досудовим розслідування встановлено, що незаконний збут підакцизних товарів із порушенням правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою, відбувається на автозаправному комплексі у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 та №34/2.
29.02.2020 під час проведення обшуку на території домоволодінні (гаражі, який є частиною дома) за адресою: АДРЕСА_2 , були виявлені та вилучені пластикові ємкості з дизельним паливом, паливо (дизель), засоби для роздачі палива, рукописні записи, а також грошові кошти у роз лірі 9740 грн. (грошові кошти вилучені, як тимчасово вилучене майно).
Згідно ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

За приписами ч.5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після.
Як вбачається з протоколу обшуку від 29.02.2020 р. органом досудового слідства під час проведення вказаного обшуку було виявлено та вилучено, в тому числі 9730 гривень.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна слідчий чи прокурор повинен був звернутися до слідчого судді не пізніше наступного робочого дня, тобто протягом 02 березня 2020 року.

Проте, як вбачається з матеріалів клопотання, воно направлено до суду 06 березня 2020 р.

Згідно ч. 7 ст. 115 КПК України при обчисленні процесуального строку в нього включаються вихідні і святкові дні, а при обчисленні строку годинами - і неробочий час. Якщо закінчення строку, який обчислюється днями або місяцями, припадає на неробочий день, останнім днем цього строку вважається наступний за ним робочий день, за винятком обчислення строків тримання під вартою та перебування в медичному закладі під час проведення стаціонарної психіатричної експертизи.
Виходячи із викладеного, слідчий звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно з пропуском строку передбаченого ст. 171 КПК.
За змістом ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч.1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим ч.1 ст. 170 цього Кодексу.

Відповідно до ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами, серед іншого, є речові докази, документи.

Збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторонам обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.

Як встановлено ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Документи є речовими доказами, якщо вони містять перелічені вище ознаки.

З матеріалів, доданих до клопотання, не вбачається, що вилучені грошові кошти є речовим доказом по зазначеному кримінальному провадженню, а тому слідчий суддя вважає, що клопотання про накладення арешту на зазначені слідчим грошові кошти не є обґрунтованим, оскільки мета та підстави арешту, переліченого в рамках зазначеного кримінального провадження, не узгоджуються з положеннями частин 2, 3 ст. 170 КПК України, а тому задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити слідчому в ОВС 1-го відділення СВ УСБУ в Запорізькій області ОСОБА_5 у задоволенні його клопотання про арешт тимчасово вилученого майна.

Керуючись ст. ст. 115, 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання слідчого в ОВС 1-го відділення СВ УСБУ в Запорізькій області ОСОБА_5 про арешт тимчасово вилученого майна в рамках досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000073, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 грудня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 272 КК України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1
13.03.2020