КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в режимі відеоконференцзв`язку з ДУ «Київський слідчий ізолятор» апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 23 грудня 2019 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

У Вишгородському районному суді Київської області перебуває на розгляді кримінальне провадження № 0000941 стосовно ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , посилаючись на те, що ризики, які послугували його обранню та продовженню на даний час не відпали, підстав для зміни та скасування запобіжного заходу не вбачається, а тому просив продовжити його на два місяці.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 23 грудня 2019 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7

строком на два місяці, тобто до 23 лютого 2020 року включно.

На вказану ухвалу суду захисник ОСОБА_6 , діючи в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 23 грудня 2019 року скасувати та змінити ОСОБА_7 запобіжний захід на більш м`який з переліку, наведеного у ст. 176 КПК України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт вказує, що при розгляді судом першої інстанції клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою судом першої інстанції проігноровано та не надано належної оцінки тому факту, що прокурором в порушення вимог ч. 2 та ч. 3 ст. 184 КПК України не долучено до клопотання, яке подавалось до суду, та не надано стороні захисту жодного документа, що обґрунтовує доводи клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу, у зв`язку з чим суд першої інстанції не мав можливості оцінити ні обґрунтованість підозри, ні наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України. На переконання сторони захисту, суд першої інстанції при розгляді вказаного клопотання не врахував, що ризики відповідно до ст. 177 КПК України в даному кримінальному провадженні відсутні. На підтвердження відсутності ризиків стороною захисту разом із клопотанням про зміну запобіжного заходу надано відповідні додатки, які позитивно характеризують обвинуваченого, підтверджують міцність його соціальних зв`язків та підтверджують відсутність будь-яких доказів, які б свідчили про обґрунтованість обвинувачення та спростовують факти, на які посилається прокурор у своєму клопотанні та суд в оскаржуваному рішенні.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги, посилаючись на законність і обґрунтованість ухвали суду, перевіривши надані матеріали кримінального провадження та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_8 було вирішено визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч.2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Таким чином, ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував вимоги ст. 178 КПК України, а саме: вік та стан здоров`я останнього, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності та місце проживання обвинуваченого та інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення. Зокрема, суд першої інстанції врахуваввимоги ст. 177 КПК України, а саме те, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Крім того, суд першої інстанції врахувавту обставину, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину вчиненого із застосуванням насильства, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції про продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що підстави, у зв`язку з наявністю яких останньому був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, не відпали, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що вказані обставини кримінального провадження свідчать про неможливість обрання обвинуваченому ОСОБА_7 іншого запобіжного заходу, передбаченого ст. 176 КПК України, як про це ставить питання апелянт, оскільки він не забезпечить належної поведінки останнього під час розгляду кримінального провадження.

Враховуючи наведене, доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на матеріалах справи.

Апеляційні доводи сторони захисту про наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони в цілому не впливають на правильність висновків суду першої інстанції про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 .

Крім того, колегія суддів вважає безпідставними апеляційні твердження захисника про необґрунтованість висунутої обвинуваченому ОСОБА_7 підозри та обвинувачення, оскільки суд апеляційної інстанції, переглядаючи ухвалу суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 у виді тримання його під вартою на стадії судового розгляду, в межах апеляційного розгляду не може вдаватися до оцінки обґрунтованості висунутого обвинувачення, яке вже є предметом розгляду судом першої інстанції, а також вирішення питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинувачених, судом на даному етапі не встановлено та стороною захисту не доведено, у зв`язку з чим колегія суддів вважає недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам, аніж тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.

За наведеним, ухвала Вишгородського районного суду Київської області від 23 грудня 2019 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, є обґрунтованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування, про що ставиться питання в апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 23 грудня 2019 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою строком на два місяці, тобто до 23 лютого 2020 року включно без зміни.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3