Справа № 467/418/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2020 року Арбузинський районний суд Миколаївської області у складі :

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

засудженого ОСОБА_4

представника установи виконання покарань ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка спільне клопотання виконуючого обов`язки начальника Державної установи «Арбузинська виправна колонія № 83» Міністерства юстиції України та заступника голови спостережної комісії при Арбузинській районній державній адміністрації Миколаївської області про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_4 , -

ВСТАНОВИВ:

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається

Виконуючий обов`язки начальника установи виконання покарань спільно із заступником голови спостережної комісії при Арбузинській РДА Миколаївської області звернулись до суду з клопотанням про умовно дострокове звільнення засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі.

Звернення, зокрема, умотивоване наявністю передумов для такого звільнення засудженого, як то, останній відбув більш ніж частини строку призначеного судом покарання і своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення за обставин, відображених у клопотанні.

Позиція учасників справи

В судовому засіданні представник установи виконання покарань підтримав внесене клопотання і просив його задовольнити з підстав, що викладені у письмовому зверненні.

Засуджений своє умовно дострокове звільнення підтримав, просив внесене відносно нього клопотання задовольнити та пояснив, що дійсно у 2019 році суд відмовив у його умовно достроковому звільненні, однак, з тих пір він виправився, так як працевлаштований за договором, умови якого виконує, а також позитивно характеризується адміністрацією установи виконання покарань.

Прокурор в судовому засіданні посилався на те, що засуджений на час розгляду клопотання дійсно став на шлях виправлення, однак, наразі ще не довів його.

Тому прокурор просив у задоволенні клопотання відмовити.

Представник спостережної комісії в судове засідання не з`явився, причин своєї неявки не вказав, будь яких заяви чи клопотань до суду не направляв, про час і місце розгляду клопотання повідомлений належно.

Мотиви, із яких виходив суд при постановленні ухвали, і положення закону, якими він керувався у ракурсі установлених ним обставин із даного питання

Суд, у свою чергу, перевіривши доводи і обґрунтованість винесеного на його розгляд питання, з`ясувавши позицію учасників справи, у тому числі, дослідивши матеріали особової справи засудженого, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності і допустимості, і сукупність доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, сформованим у порядку ст. 94 КПК України, виходив із такого.

Зокрема, в ході судового розгляду було установлено, що ОСОБА_4 засуджений ви роком Апеляційного суду Миколаївської області від 15 грудня 2009 року за п.4,6 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187 КК України, із застосуванням ст. 70 того ж Кодексу до 12 років позбавлення волі з конфіскацією особисто належного майна.

Як наслідок, на час розгляду цього клопотання ОСОБА_4 , будучи засудженим за умисні особливо тяжкі злочини, відбув більш ніж частини строку покарання, призначеного за вироком суду, а тому, в силу дії норми ч.2 ст. 81, п.3 ч.3 ст. 81 КК України, за наявності цієї формально - юридичної підстави, умовно дострокове звільнення від відбування покарання можливе, якщо він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Інакше кажучи, у таких випадках вирішальним є не факт відбуття певної, визначеної законом частини строку покарання, а доведеність виправлення засудженого через його зразкову поведінку і сумлінне ставлення до праці.

До того ж, слід брати до уваги і той факт, що норми кримінального закону України діють у системному взаємозв`язку, а згідно ч. 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

У свою чергу, відповідно до ч.1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

А процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

При цьому, згідно п. 17 постанови Пленуму верховного суду України № 2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» судам рекомендовано ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування. Пояснення зазначених осіб і думка прокурора мають бути відображені в протоколі судового засідання.

А тому із системного аналізу чинного законодавства можна зробити висновок, що під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги режиму утримання у колонії, не допускав порушень, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації установи відбування покарань ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційовано-виховного впливу.

Але сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає в стримуванні від порушень режиму відбування покарання, правил внутрішнього розпорядку, а й активна форма його поведінки, як то, активна участь в суспільному житті, сумлінне виконання громадських доручень, підвищення свого загальноосвітнього рівня, гарна поведінка в побуті, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин.

Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти, що засуджений працевлаштований, самостійно без додаткової мотивації виходить на роботу, належно її виконує, бережно ставиться до робочого інструменту і не порушує правил техніки безпеки, свідомо бере постійну участь в суспільно корисній праці, систематично виконує і перевиконує виробничі завдання, якісно виконує доручену роботу і не відмовляється від неї.

Крім цього, не слід забувати, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є його обов`язком відповідно до ст. 9 КВК України.

Тому сама по собі лише належна поведінка, яка полягала у недопущенні порушень режиму утримання, не може бути вирішальним фактором на користь умовно дострокового звільнення. Вона має буди поєднана із сумлінним ставленням до праці у сукупності.

При цьому, питання про умовлено дострокове звільнення у кожному конкретному випадку вирішується індивідуально і відноситься до дискреційних повноважень суду, а тому оцінивши усі наявні відомості, які мають пряме та опосередковане значення для правильного вирішення питання у контексті сумлінного відношення засудженого до праці та його зразкової поведінки, слід вказати на таке.

Тому піддавши аналізу усі наявні відомості щодо поведінки засудженого та його ставлення до праці, суд установив таке.

ОСОБА_4 за період з 17 червня 2010 року по 08 лютого 2014 року 6 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності.

Але незважаючи, що на цей час усі стягнення погашені, слід відмітити, що на початку відбування покарання, як то, з середини 2010 року і до початку 2014 року, засуджений не дотримувався режиму відбування покарання.

Проте, вже починаючи з середини 2015 року ОСОБА_4 жодного стягнення не мав, натомість 9 разів заохочувався подякою за підсумками роботи, що свідчить про позитивну динаміку його виправлення.

Однак, із характеристики від 26 січня 2017 рокуслідує, що засуджений працевлаштований на виробництві колонії трактористом, однак до своїх трудових обов`зків ставиться безвідповідально, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом з метою заохотливого ставлення до себе, при спілкуванні невідвертий, спальне місце та приліжкову тумбочку не утримує у чистоті та порядку, не завжди має охайний зовнішній вигляд, недбало ставиться до майна установи, не бере особистої участі в організації виховних заходів, намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, але навичок для їх самостійного виконання не має.

Таким чином, як вбачається із характеристик за 2013 та 2017 роки, засуджений фактично до кінця січня 2017 року характеризувався адміністрацією колонії негативно і як такий, що до своїх трудових обов`язків ставиться безвідповідально.

З витягу з протоколу № 2 засідання комісії виправної колонії від 26 січня 2017 року вбачається, що ОСОБА_4 відмовлено у заміні покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України як такому, що не став на шлях виправлення.

Також з витягу з протоколу № 2 засідання комісії виправної колонії від 25 січня 2018 року вбачається, що засудженому було відмовлено в умовно-достроковому звільненні як такому, що не довів своє виправлення.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 18 березня 2019 року ОСОБА_4 було відмовлено в умовно достроковому звільненні від відбування покарання.

На момент розгляду судом цього клопотання, ОСОБА_4 дійсно працевлаштований, має систематичні заохочення за сумлінне ставлення до праці і позитивно характеризується адміністрацією установи виконання покарань.

Зокрема, засуджений працює на підставу цивільно правового договору і виконує його умови, про що свідчать дані досліджених судом актів приймання передачі виконаних робіт.

При цьому, засуджений тривалий час не допускає порушень режиму утримання, що в сукупності із його сумлінним ставленням до праці вказує на те, що процес виправлення дійсно має місце.

Однак, не слід забувати, що станом на березень 2019 року засуджений не підлягав умовно достроковому звільненню, а тому можливо дійти висновку, що він притримується належної поведінки протягом нетривалого часу, порівняно із визначеним судом строку покарання, а тому на цей час ОСОБА_4 дійсно став на шлях виправлення, проте, не довів його (виправлення) у такій мірі, аби можливо було б констатувати, що цілі покарання досягнуті на даному етапі відбування покарання.

Як наслідок, суд не може констатувати, що умовно дострокове звільнення ОСОБА_4 є виправданим за таких умов, а тому звернення не підлягає до задоволення.

За такого, керуючись ст.ст. 369 -372, 376, 537, 539 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні спільного клопотання виконуючого обов`язки начальника Державної установи «Арбузинська виправна колонія № 83» Міністерства юстиції України та заступника голови спостережної комісії при Арбузинській районній державній адміністрації Миколаївської області про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_4 відмовити.

Роз`яснити, що відповідно до положень ч.7 ст. 154 КВК України у разі відмови суду щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким повторне подання в цьому питанні щодо осіб, засуджених за тяжкі і особливо тяжкі злочини до позбавлення волі на строк не менше п`яти років, може бути внесено не раніше як через один рік з дня винесення постанови про відмову, а щодо засуджених за інші злочини та неповнолітніх засуджених - не раніше як через шість місяців.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області.

Суддя ОСОБА_1