ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 213/2453/18
Провадження № 1-кп/210/256/19
У Х В А Л А
іменем України
"07" листопада 2019 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі колегії суддів:

головуючого-судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання ОСОБА_4

за участю:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого 1 ст. 115 КК України, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000445 від 22.08.2015 року, колегія суддів

ВСТАНОВИЛА:
В провадженні суду перебуває вказане кримінальне провадження.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому на 60 днів, зважаючи на те, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не перестали існувати.

Обвинувачений та його захисник, кожен окремо, заперечували проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просили обрати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме домашній арешт.

Колегія суддів, заслухавши думку сторін щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, прийшла до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження обвинуваченому було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, який спливає 13.11.2019 року.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд враховує вимоги п.п. 3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Клопотання прокурора вмотивоване тим, що наразі наявні ризики того, що обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до oc2.nsf/link1/an_1357/ed_2012_07_05/pravo1/ НОМЕР_1 .html?pravo=1#1357" title="Кримінальний процесуальний кодекс України; нормативно-правовий акт № 4651-VI від 13.04.2012">ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи; репутацію, майновий стан, відсутність судимостей.

Аналізуючи дані про обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів бере до уваги, що останній, не одружений, на утриманні дітей не має, був тимчасово зареєстрований, наразі без визначеного місця проживання, тобто не має міцних соціальних зв`язків, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, яке відноситься до категорії особливо тяжкого злочину за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років. Вину у вчиненні даного кримінального правопорушення не визнає.

Крім того, колегія суддів вважає наявними наступні ризики. Так, перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_6 , усвідомлюючи можливе покарання за вчинене, може переховуватись від суду, оскільки у разі ухвалення обвинувального вироку суду, особа буде засуджена до реальної міри покарання.

Відтак, колегія суддів доходить висновку, що більш м`який запобіжний захід не виправдовує себе та не може забезпечити цілей кримінального провадження, а саме, не зможе запобігти встановленим судом ризикам.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Аналізуючи вказаний ризик в контексті практики Європейського суду із захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись із посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Колегія суддів не приймає доводи та заперечення обвинуваченого та захисника, про необхідність відмовити у задоволенні клопотання прокурора, а також можливість заміни обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який, оскільки вони не спростовують доводи прокурора про наявність ризиків передбачених ст.177 КПК України.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає за доцільне продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченому під вартою на 60 днів, а жоден більш м`який вид запобіжних заходів не забезпечить запобіганню вказаних ризиків.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 197, 331, 370, 372 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 /шістдесят/ днів, а саме до 05.01.2020 року включно.

Копію ухвали негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Копію ухвали направити до Державної установи «Криворізька установа виконання покарань №3».

Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по справі.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Суддя: ОСОБА_3