Номер провадження: 11-сс/813/756/20
Номер справи місцевого суду: 504/1154/20 1-кс/504/487/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.05.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

захисника: ОСОБА_7 ,

поручителя: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі апеляційні скарги захисника підозрюваного ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_7 та прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 01.05.2020 року, постановлену за результатами розгляду клопотання начальника СВ Лиманського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Виноградівка Тарутинського району Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, працюючого за наймом, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , а фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, у кримінальному провадженні №0000410, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.04.2020 року,

установив
Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції.
Як встановлено слідчим суддею, органом досудового розслідування ОСОБА_9 підозрюється в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням, про застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання мотивоване наявністю у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також неможливістю застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів з метою запобігання наявним ризикам.

Ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 01.05.2020 року відмовлено в задоволенні клопотання начальника СВ Лиманського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , та застосовано до підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 01.07.2020 року, з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, а саме: прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за першою вимогою; зобов`язати підозрюваного не залишати житло цілодобово; утриматись від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Рішення слідчого судді мотивоване тим, що прокурором в судовому засіданні не було доведено, що заявлені в клопотанні ризики виправдовують тримання особи під вартою, що є винятковим запобіжним заходом.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.
В своїй апеляційній скарзі, захисник підозрюваного, вважає ухвалу слідчого судді її незаконною та необґрунтованою.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог захисник вказує, що:

- стороною обвинувачення на момент розгляду клопотання не надано жодного доказу на обґрунтування повідомленої підозри, на що слідчий суддя належної уваги не звернув;

- судом не враховано наявність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, позитивних характеристик;

- слідчий суддя, обираючи відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, не врахував, що підозрюваний не зможе працювати та забезпечувати родину;

- судом не прийнято до уваги обставини, що виключають наявність ризиків, що можуть бути підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього решту.

На підставі викладеного, захисник підозрюваного просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою обрати підозрюваному ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

В своїй апеляційній скарзі прокурор місцевої прокуратури зазначає, що ухвала слідчого судді відносно ОСОБА_9 є незаконною та необґрунтованою, посилаючись на те, що слідчим суддею взагалі не враховано, що підозрюваний ОСОБА_9 ніде не працює, не одружений, дітей та інших утриманців не має, що свідчить про відсутність стійких соціальних зв`язків. На думку прокурора, більш м`які запобіжні заходи, з урахуванням особи підозрюваного, не забезпечать його належної поведінки та дадуть змогу ухилитися від органів слідства та суду.

На підставі цього, прокурор місцевої прокуратури просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Крім того, під час апеляційного розгляду ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням про передачу підозрюваного під його особисту поруку, яке мотивував тим, що підозрюваний ОСОБА_9 до обрання запобіжного заходу працював у його сільському господарстві та на теперішній час ОСОБА_8 залишився без сумлінного працівника, який фактичного його замінював у різних робочих процесах.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, виступ прокурора, який підтримав доводи поданої ним апеляційної скарги та просив її задовольнити, у задоволені апеляційної скарги захисника відмовити; думку захисника підозрюваного, який підтримав подану ним апеляційну скаргу, просив змінити підозрюваному запобіжний захід на особисте зобов`язання або поруку та заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до приписів ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Так, згідно з положеннями ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до приписів ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при обґрунтуванні наявності ризиків, а також обґрунтованості підозри, у повній мірі дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону.

При цьому, ст. 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону виконав та врахував їх при постановленні ухвали, а доводи апеляційних скарг захисника та прокурора є надуманими і суперечать фактичним обставинам справи.

Так, слідчий суддя обґрунтовано врахував вагомість доказів про вчинення кримінального правопорушення, обставини інкримінованого ОСОБА_9 злочину, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється. Разом з тим слідчим суддею вірно прийнято до уваги і той факт, що ОСОБА_9 є раніше не судимим, має зареєстроване місце проживання, працює за наймом, тієї обставини, що ОСОБА_9 неодружений та немає дітей, з врахуванням його віку, недостатньо для того, щоб вважати, що в нього відсутні міцні соціальні зв`язки.

Оцінюючи ризик впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні слідчий суддя обґрунтовано вважав, що дійсно такий ризик має місце, оскільки підозрюваний може вплинути на них з метою зміни показань під час досудового розслідування та, у подальшому, судового розгляду, однак для запобігання виникнення цього ризику існують і інші процесуальні важелі, більш м`які, а ніж тримання особи під вартою.

Також слідчий суддя вірно не погодився з посиланням в клопотання відносно існування ризику того, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином з метою ухилення від кримінальної відповідальності, може підшукати свідків або речові та інші докази, які створлять алібі у вчиненні злочину, оскільки такий виклад є дуже абстрактним і є загальною фразою.

Згідно з приписами ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Враховуючи наведене, слідчий суддя дійшов вірного висновку, що докази про те, що заявлені в клопотанні ризики виправдовують тримання особи під вартою, що є винятковим запобіжним заходом, є недостатніми, тому вважав можливим задовольнити клопотання захисників та обрати запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, а саме у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Щодо доводів прокурора про неврахування слідчим суддею відсутності міцних соціальних зв`язків, апеляційний суд звертає увагу прокурора на те, що в ухвалі слідчого вказані обставини досліджувались, стороною захисту надано належні докази працевлаштування підозрюваного.

Апеляційний суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Так, на переконання апеляційного суду, органом досудового розслідування не було доведено неможливості застосування відносно підозрюваного ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання встановленим вище ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки останнього впродовж досудового розслідування кримінального провадження, натомість, одна лише тяжкість кримінального правопорушення, у якому підозрюється особа та тяжкість покарання, що загрожує їй у разі визнання винуватою у вчиненні інкримінованого злочину, не можуть бути єдиною підставою для застосування відносно ОСОБА_9 найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи те, що підозрюваний раніше до кримінальної відповідальності не притягувався; працевлаштований та позитивно характеризується за місцем роботи. Для запобігання ризику незаконного впливу на потерпілого, свідків та інших учасників кримінального провадження існують інші процесуальні важелі, більш м`які, а ніж тримання особи під вартою.

Оскільки на даній стадії досудового розслідування є достатні підстави вважати, що ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, суд апеляційної інстанції вважає що рішення слідчого судді про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту є обґрунтованим, оскільки даний вид запобіжного заходу зможе запобігти ризикам переховування від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших осіб, з якими він скоїв злочин.

Доводи прокурора про наявність підстав для застосування до підозрюваного найсуворішого запобіжного заходу (тримання під вартою) апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на беззаперечних доказах.

Органом досудового розслідування ОСОБА_9 підозрюється у тому, що 28/042020 року, приблизно о 23 годині, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлений, ОСОБА_9 діючи умисно та за попередньою змовою із ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , з метою вчинення крадіжки чужого майна на автомобілях «Iveko Daily», номерний знак НОМЕР_1 , та «Toyota Corolla», номерний знак НОМЕР_2 , прибули до охоронюваної та огородженої території селянського фермерського господарства «Зерновоє» за адресою: Одеська область, Лиманський район, с. Великі Ламзаки, вул. Польова, 4 А.

Перебуваючи за вказаною адресою, реалізуючи свій спільний злочинний умисел, ОСОБА_9 , діючи умисно, із корисливих мотивів та переслідуючи ціль незаконного збагачення, за попередньою змовою із ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , впевнившись, що за ними ніхто не спостерігає, а поряд відсутні сторонні особи, шляхом злому навісного замку проникли на охоронювану та огороджену територію вказаного селянського фермерського господарства «Зерновоє» та до складських приміщень №3, звідки намагалися викрасти фунгіцид «Карамба», загальним об`ємом 12 літрів, вартістю по 810 гривень за 1 літр, фунгіцид «Пріаксор», загальним об`ємом 200 літрів, вартістю по 1239 гривень за 1 літр, інсектицид «Лютер», загальним об`ємом 30 літрів, вартістю по 216 гривень за 1 літр, інсектицид «Полкар», загальною вагою 200 кг, вартістю по 675 гривень за 1 кг, дві каністри прилипача «Глайдер», вартістю 355 гривень за 1 літр, а всього на загальну суму 399 000 гривень, проте, довести свій злочинний умисел до кінця не змогли з незалежних від їх волі обставин, оскільки, їх злочинні дії були припинені співробітниками поліції.

Не погоджуючись із доводами сторони захисту про відсутність доказів на обґрунтування повідомленої підозри ОСОБА_9 та вважаючи їх безпідставними, апеляційний суд наголошує на тому, що обґрунтованість підозри ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується наданими апеляційному суду та долученими до клопотання матеріалами кримінального провадження, зокрема: протоколом від 29.04.2019 року прийняття заяви від ОСОБА_15 про вчинене кримінальне правопорушення; протоколом огляду місця події від 29.04.2020 року, на території СФГ «Зернове» в с. Великі Ламзаки, Лиманського району, Одеські області, де зберігались добрива; протоколом огляду вантажного автомобіля DAILY д/н НОМЕР_1 від 29.04.2020 року; протоколами від 29.04.2020 року допиту свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 які надали показання щодо обставин вчинення кримінального правопорушення; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_20 від 29.04.2020 року, який надав показання щодо обставин вчинення кримінальної : правопорушення; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_9 від 29.04.2020 року, який надав показання щодо обставин вчинення кримінального правопорушення та іншими матеріалами клопотання в сукупності.

Відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності, допустимості та їх достатності відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Крім того, вирішуючи питання про обґрунтованість підозри, поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення наведеного в практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

На підставі зазначеного, апеляційний суд вважає, що надані прокурором докази, які долучені до клопотання, повністю доводять на даній стадії досудового розслідування обґрунтованість підозри ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, про що вірно зазначено в оскаржуваній ухвалі, а тому апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді в цій частині.

Також апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги захисника стосовно того, що судом не враховано наявність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, позитивних характеристик, оскільки саме наявність міцних соціальних зв`язків та відсутність судимості стало підставою для застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Доводи апеляційної скарги про те, що слідчий суддя, обираючи відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, не врахував, що підозрюваний не зможе працювати та забезпечувати родину, враховуючи відсутність у підозрюваного утриманців, доведеність існування вищезазначених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на переконання апеляційного суду, не можуть бути підставою для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж цілодобовий домашній арешт.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційні скарги захисника та прокурора залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.

Що стосується клопотання ОСОБА_8 , поданого під час апеляційного розгляду, про передачу підозрюваного під його особисту поруку, апеляційний суд дійшов висновку про таке.
Відповідно до положень ч.1 ст.180 КПК України особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.
Аналіз вищевказаної норми процесуального закону свідчить про те, що особа, яка виявила бажання бути поручителем підозрюваного, має забезпечити свою особисту присутність у судовому засіданні під час розгляду такого клопотання та переконати суд, що вона заслуговує на довіру, зокрема шляхом надання відповідних доказів.
Більш того, відповідно до вимог ч.2 ст.180 КПК України наявність одного поручителя може бути визнано достатньою лише в тому разі, коли ним є особа, яка заслуговує на особливу довіру.
Разом з цим, ОСОБА_8 , присутній в судовому засіданні Одеського апеляційного суду, не надав суду будь яких документів та доводів, які б свідчили про те, що він дійсно заслуговує на особливу довіру, яка дає можливість передати підозрюваного під його особисту поруку.
За таких підстав апеляційний суд вважає, що клопотання ОСОБА_8 про передачу йому на особисту поруку підозрюваного ОСОБА_9 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 177, 178, 180, 183, 194, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційні скарги захисника підозрюваного ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_7 та прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 01.05.2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, у кримінальному провадженні №0000410, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.04.2020 року залишити без змін.

Відмовити у задоволені клопотання ОСОБА_8 про передачу йому на особисту поруку підозрюваного ОСОБА_9 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4