Дата документу 01.04.2020 Справа № 554/2795/20
Провадження №1-кс/554/4410/2020
У Х В А Л А
Іменем України

01 квітня 2020 року м. Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання слідчого СУ Головного управління Національної поліції в Полтавській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000128 від 30.03.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Алитук, Литва, українця, громадянина України, одруженого, утриманців не має, раніше несудимого, офіційно працюючого водієм на ФОП ОСОБА_7 , освіта середня, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

встановив:

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 строком на 60 днів. У клопотанні зазначено, що СУ ГУНП в Полтавській області здійснюється досудове розслідування №0000128 від 30.03.2020 року за ч. 3 ст.286 КК. У даному кримінальному провадженні оголошено підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

У судовому засіданні слідчий та прокурор клопотання підтримали, прохали його задовольнити. Вказував на таки ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілих, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Захисник проти застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечував, просив застосувати до підозрюваного менш суворий запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Звертав увагу, що слідчим та прокурором не доведені ризики, а також не зазначено, чому менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного. Підозрюваний у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника.

Заслухавши учасників процесу, приходжу до такого висновку.

Встановлено, що СУ ГУ НП здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000128 від 30.03.2020 за ч. 3 ст. 286 КК.

Органом досудового розслідування встановлено, що 30.03.2020 приблизно о 14 годині 27 хвилин, в світлий час доби, за сухої ясної погоди, по сухому асфальтобетонному покриттю проїзної частини дороги «Полтава Олександрія» в Козельщинському районі Полтавської області, яка має по одній смузі руху в кожному напрямку, зі сторони м. Полтава в напрямку м. Кременчука, в межах своєї смуги руху рухався легковий автомобіль марки «Renault» моделі «Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_8 , який перевозив в якості пасажира переднього сидіння ОСОБА_9 .

В цей же час, в зустрічному напрямку, по проїзній частині вказаної автодороги, в межах своєї смуги руху рухався вантажний автомобіль марки «DAF» моделі «XF 105.410», реєстраційний номер НОМЕР_2 , до якого був приєднаний напівпричіп марки «Shmitz» моделі «SCS 24L» реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_6 .

На стадії зближення водій автомобіля марки «DAF» моделі «XF 105.410», в`їжджаючи в населений пункт с. Солониця Козельщинського району, порушив вимоги п. 10.1 «Правил дорожнього руху України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, якими встановлено, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», на 81 км автодороги, змінив напрямок свого руху, допустив виїзд на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки «Renault» моделі «Kangoo».

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_8 та пасажир ОСОБА_9 від отриманих тілесних ушкоджень загинули на місці пригоди.

31.03.2020 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

В ході судового розгляду встановлено, що вручена 31.03.2020 року органом досудового розслідування ОСОБА_6 підозра за ч. 3 ст. 286 КК України повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості», відображеним зокрема у п. 175 рішення від 21.04.2011 р. у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.09.1990 р., п. 32, Series A, N 182).

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, зокрема: відомостями, які містяться у протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 30.03.2020; іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Разом з тим, проаналізувавши доводи слідчого в обґрунтування обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 слідчий суддя вважає, що ризики, визначені п. 1 ч.1 ст.177 КПК України знайшли своє підтвердження, а саме ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту відносно підозрюваного, суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Частиною 1 статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо слідчий та прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Також слід зазначити, що виключно тяжкість вчиненого особою кримінального правопорушення, не є безумовною підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При цьому суд враховує рішення Європейського суду з прав людини (див. в т.ч. п.80 рішення по справі «Харченко проти України» (заява № 40107/02) та п.60 рішення «Єлоєв проти України» (заява №17283/02), якими встановлено, що застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою виключно на підставі наявності підозри є прямим порушенням пункту 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор не доведе обставини, передбачені п. 3 ч. 1 цієї статті, а саме недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 5 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до приписів ч. 1 та ч. 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно ч. 6 ст. 181 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє зробити висновок про те, що слідчий у судовому засіданні не довів об`єктивними доказами, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Тому, суд дійшов до висновку, про часткове задоволення клопотання.

Беручи до уваги наявність у підозрюваного постійного місця проживання, його позитивну характеристику, стан здоров`я підозрюваного, якого на момент розгляду клопотання не можливо утримувати в умовах ізолятора тимчасового тримання, те, що за рекомендацією лікарів підозрюваного неможливо транспортувати, а також наявність ризиків, визначених ч.1 ст.177 КПК України, які є доведеними слідчим та прокурором, враховуючи недоведеність недостатності застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно підозрюваного для запобігання ризиків, слідчий суддя дійшов до висновку про можливість застосувати відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту в межах строку досудового розслідування, який буде достатнім для неухильного виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

З урахуванням наведеного, суд вважає можливим застосувати до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, який, на думку суду, забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного під час досудового слідства.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 132, 176, 178, 181, 186, 193, 194, 196, 197, 309, 369-372, 379, 395 КПК України, слідчий суддя,

постановив:

Клопотання слідчого задовольнити частково.

Застосувати відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в межах строку досудового розслідування до 30 травня 2020 року.

Домашній арешт застосувати з використанням засобів електронного контролю.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язки :

-не залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово строком на два місяці;
-прибувати за кожною окремою вимогою до суду, слідчого та прокурора;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання;

-утримуватися від спілкування зі потерпілим, свідками, для запобіганню спробам незаконно впливати на вказаних осіб.

В разі невиконання вищевказаних зобов`язань, до підозрюваного може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Виконання ухвали покласти на відділ поліції, на території обслуговування якого проживає підозрюваний ОСОБА_6 .

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого, в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження, зобов`язавши його передати копію ухвали для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання підозрюваного.

Роз`яснити, що за умисне невиконання ухвали суду передбачена відповідальність за ст. 382 КК України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 06.04.2020 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1