Справа № 458/231/20
№ провадження 1-кп/453/82/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2020 року Сколівський районний суд Львівської області

у складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Сколе кримінальне провадження № 0000070 від 05.03.2020 року про обвинувачення

ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, особи з інвалідністю, не працюючого, раніше не судимого, не депутата, не адвоката, не нотаріуса, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 246 Кримінального кодексу України,
в с т а н о в и в:

Обвинувачений ОСОБА_5 , діючи із єдиним умислом, приблизно о 08.00 год. 22, 24, 25 та 26 лютого 2020 року відповідно, з метою незаконної порубки лісу, з корисливих мотивів, будучи в лісовому масиві, кварталу № 35, обходу № 4 Лімнянського лісництва Турківського дочірнього лісогосподарського підприємства ЛГП «Галсільліс», який розташований на території Присліпської сільської ради Турківського району Львівської області, незаконно зрізав бензопилою, шляхом відокремлення від кореня, 8 дерев породи «Смерека» та 14 дерев породи «Ялиця», загальною кубомасою 9,28 м. куб., чим завдав матеріальну шкоду інтересам держави розміром 89 434,78 грн., яка у шістдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, що спричинило тяжкі наслідки.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у незаконній порубці дерев у лісах, що спричинило тяжкі наслідки, тобто у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 4 ст. 246 КК України.

У кримінальному провадженні №0000070 від 05.03.2020 між прокурором ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_5 , за участі захисника ОСОБА_4 , 12.03.2020 року укладено угоду про визнання винуватості згідно з вимогами ст.ст. 468, 469, 472 КПК України. Відповідно до змісту угоди про визнання винуватості прокурор та підозрюваний ОСОБА_5 дійшли згоди щодо формулювання підозри і кваліфікації дій за ч. 4 ст. 246 КК України. Згідно з угодою про визнання винуватості ОСОБА_5 беззастережно визнав обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні і зобов`язавсясприяти розслідуванню кримінального провадження у з`ясуванні обставин в справі. Сторони угоди про визнання винуватості також погодились на призначення покарання за ч. 4 ст. 246 КК України у виді п`яти років позбавлення волі. Враховуючи те, що ОСОБА_5 повністю визнав свою вину, активно сприяв слідству, відповідно може виправитись без реальної міри відбування покарання, а тому слід застосувати ст. ст. 75, 76 КК України, згідно яких ОСОБА_5 звільнити від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом дворічного іспитового строку не вчинить нового злочину та буде періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, а також повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Крім того, в угоді прокурор та підозрюваний ОСОБА_5 визначили наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, а також наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 476 КПК України.
Прокурор у підготовчому судовому засіданні зазначив, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги КПК України і КК України, просить угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому ОСОБА_5 , узгоджене в угоді про визнання винуватості покарання.
Обвинувачений ОСОБА_5 , у підготовчому судовому засіданні визнав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 246 КК України, в обсязі підозри, дав згоду на призначення узгодженого виду та міри покарання у разі затвердження угоди про визнання винуватості та заявив, що здатний реально виконати взяті на себе, відповідно до угоди про визнання винуватості, зобов`язання. Угоду уклав добровільно і примусового тиску під час укладання угоди на нього не було. Просить угоду про визнання винуватості затвердити та призначити узгоджене покарання.
Захисник ОСОБА_4 - не заперечив щодо затвердження угоди про визнання винуватості, підтвердив відсутність порушення прав обвинуваченого при укладенні угоди.
Суд, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди про визнання винуватості сторонами є добровільним та не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді про визнання винуватості. Судом з`ясовано, що будь-яких скарг обвинувачений ОСОБА_5 , під час кримінального провадження не подавав.
Перевіривши угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам КПК України та КК України, суд встановив, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 246 КК України є правильною. Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_5 визнав себе винним, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, що в силу вимог ч. 4 ст. 469 КПК України передбачає можливість укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні.
Судом встановлені обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди про визнання винуватості є добровільним. Взяті обвинуваченим ОСОБА_5 на себе за угодою про визнання винуватості зобов`язання очевидно можливі для виконання.
З огляду на викладене, враховуючи пом`якшуючу обставину, а саме активне сприяння розкриттю злочину, обтяжуючих обставин судом не встановлено, особуОСОБА_5 , який раніше не судимий, а також те, що суспільний інтерес виражається в зменшенні рівня злочинності, запобіганні, виявленні та припиненні кримінального правопорушення і забезпеченні швидкого досудового розслідування та судового розгляду, суд вбачає наявність фактичних підстав для доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 246 КК України та затвердження угоди про визнання винуватості.
У кримінальних провадженнях № 205/7091/16-к (у постанові від 17.10.2019 року) та № 206/5073/15-к (у постанові від 12.09.2018 року) Верховний Суд наголосив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, характер та ступінь суспільної небезпеки вказаного злочину, спосіб його вчинення, мету та мотив вказаних діянь, а також те, що обвинувачений повністю визнав себе винним у вчиненні злочину, розкаюється у вчиненому, раніше не судимий, а також обставину, що пом`якшує покарання, якою на думку суду, є активне сприяння розкриттю злочину, приходить до висновку про призначення покарання ОСОБА_5 , у виді позбавлення волі строком 5 років.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 вперше притягується до кримінальної відповідальності, активно сприяв досудовому слідству, позитивно характеризується по місцю проживання, відповідно може виправитись без реальної міри відбування покарання, до обвинуваченого слід застосувати ст. ст. 75, 76 КК України, згідно яких ОСОБА_5 звільнити від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом двохрічного іспитового строку не вчинить нового злочину та буде періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, а також повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Цивільний позов у справі не заявлено.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 314,374-376,475 КПК України, суд -

у х в а л и в:

Угоду про визнання винуватості від 12.03.2020 року у кримінальному провадженні № 0000070 від 05.03.2020 року, укладену між начальником Турківського відділу Самбірської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , за участі захисника ОСОБА_4 , затвердити.
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 246 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком 2 (два) роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, встановити ОСОБА_5 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, а також повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази: лісопродукцію породи смерека в кількості 3, 28 м.куб., що знаходяться на зберіганні на проміжному складі Турківського ДЛГП «Галсільліс», повернути Турківському ДЛГП «Галсільліс».

У разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.
Вирок може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через Сколівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України:
1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;
2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому, згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України, угода не може бути укладена.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя ОСОБА_1