У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 лютого 2020 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 03 липня 2019 року у кримінальному провадженні № 120 181 000 200 033 13 від 12 квітня 2018 року стосовно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дмитрівка Кілійського р-ну Одеської обл., громадянина України, працюючого неофіційно шевцем, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , судимого:
- 13.12.2002 Татарбунарський районним судом Одеської області за ч. 2 ст. 142, ч. 2 ст. 215-3, ст. 42 КК України 1960 на 5 років 6 місяців позбавлення волі,
- 13.03.2009 Київським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 187, ст. 70 КК України на 8 років 6 місяців позбавлення волі, який звільнений 18.03.2016 по відбуттю строку покарання,
обвинувачуваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 03.07.2019 ОСОБА_5 засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі.
Ухвалено після набрання вироком законної сили ОСОБА_5 затримати та помістити до Державної установи Київський слідчий ізолятор, обраховуючи з цього часу початок строку відбування покарання.

Цивільний позов потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 задоволено: стягнуто з ОСОБА_5 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди на користь ОСОБА_8 - 6.133,33 грн., на користь ОСОБА_7 - 9.349,87 грн.

Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь держави на відшкодування витрат за проведення експертиз 572,00 грн.

За вироком суду ОСОБА_5 визнаний винуватим у тому, що він 11.04.2018, об 11 год. 15 хв., маючи доступ до приміщення ремонту одягу, розташованого на 2 поверсі торговельного центру Дарниця за адресою: м. Київ, вул. Харківське Шосе, б. 144-Б, керуючись раптово виниклим умислом, направленим на повторне таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих спонукань, з метою особистого збагачення, переконавшись та вважаючи, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, взяв зі столу належні ОСОБА_7 швейну машинку марки Janome CoverPro 2, вартістю 4.731,67 грн., а також швейну машинку марки Janome Т-34, вартістю 4.018,20 грн., які поклав до поліетиленового пакету, що мав при собі, та взяв з каси грошові кошти в сумі 600,00 грн., після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, завдавши при цьому потерпілій ОСОБА_7 матеріального збитку на загальну суму 9.349,87 грн.
Крім того, ОСОБА_5 20.04.2018, приблизно о 15 год. 00 хв., маючи доступ до приміщення ремонту одягу, розташованого в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_3 , керуючись раптово виниклим умислом, направленим на повторне таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих спонукань, з метою особистого збагачення, переконавшись та вважаючи, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, взяв зі столу належну ОСОБА_8 швейну машинку Janome CoverPro 2, вартістю 5.733,33 грн., яку поклав до поліетиленового пакету, що мав при собі, та з каси взяв грошові кошти в сумі 400,00 грн., після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, завдавши при цьому потерпілій ОСОБА_8 матеріального збитку на загальну суму 6.133,33 грн.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить вирок Дарницького районного суду м. Києва від 03.07.2019 скасувати, а матеріали кримінального провадження направити на додаткове розслідування та здійснити перекваліфікацію кримінального правопорушення, за яке його було засуджено, на самоправство.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, обвинувачений вказує, що за національністю він молдованин, української мови не розуміє, а під час розгляду кримінального провадження Дарницьким районним судом м. Києва неодноразово заявляв клопотання про надання йому перекладача, проте перекладача залучено не було, як і не було надано йому- ОСОБА_5 копії обвинувального акта та з порушенням вимог закону вручена йому копія вироку, за отримання якої він не розписувався.
З приводу фактичних обставин кримінального провадження пояснює, що неофіційно працював у потерпілої ОСОБА_7 в швейній майстерні. Перебував у складному матеріальному становищі, а оскільки із виплатою заробітної плати потерпіла зволікала, вирішив, попередньо повідомивши її по телефону, забрати в якості оплати швейну машину, а потерпіла ОСОБА_7 , натомість, вирішила написати заяву до правоохоронних органів про крадіжку швейної машини.
Такі ж обставини і по епізоду стосовно потерпілої ОСОБА_8 .

Від інших учасників провадження апеляційних скарг не надходило.

ОСОБА_5 у своїх клопотаннях просив розглядати провадження у його відсутність.

Неявка обвинуваченого в судове засідання не перешкоджає розгляду провадження.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення прокурора та потерпілих ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , які заперечували проти апеляційних вимог обвинуваченого, вважаючи вирок суду законним і обґрунтованим, провівши судові дебати, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції розглядає провадження з дотриманням вимог ст. 62 Конституції України та ст. 404 КПК України, в межах апеляційної скарги в обсязі, підтриманому стороною захисту у суді апеляційної інстанції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_5 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, докази в якому, окрім показань обвинуваченого та даних про його особу, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом першої інстанції не досліджувались, оскільки ці обставини ніким не оспорювалися.

Порушень вимог закону при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорювалися, колегія суддів не вбачає, фактично не послався на них і обвинувачений ОСОБА_5 в апеляційній скарзі, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація вчиненого обвинуваченим ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, - не перевіряється, відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України.

Доводи ОСОБА_5 про те, що його дії повинні були кваліфікуватися як самоправство, - на увагу не заслуговують, оскільки ОСОБА_5 в присутності потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в суді першої інстанції повністю визнав себе винним у вчиненні саме крадіжки майна кожної з них та визнав заявлені ними цивільні позови, а тому суд і визнав недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин, згідно приписів ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки вони не оспорювалися,
При цьому, ОСОБА_5 роз?яснювалися наслідки застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, які йому були зрозумілі (а.п. 60-62).

На обставини визнання ОСОБА_5 своєї вини в повному обсязі в суді першої інстанції, вказали потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в суді апеляційної інстанції.

Так, потерпіла ОСОБА_7 , заперечуючи проти апеляційних вимог обвинуваченого ОСОБА_5 , в судовому засіданні суду апеляційної інстанції пояснила, що вона дійсно взяла на роботу обвинуваченого неофіційно, оскільки у неї мала дитина і їй потрібна була допомога, щоб не втратити постійних клієнтів, а ОСОБА_5 гарно шив.
ОСОБА_5 у неї пропрацював тиждень, втираючись у довіру, отримавши доступ до її приміщення по ремонту одягу, розташованому в торговельному центрі Дарниця.
На прохання ОСОБА_5 , вона- ОСОБА_7 йому заплатила за тиждень роботи та ще і дала премію на загальну суму - 2.000,00 грн., оскільки він послався, що у нього хвора мама та ще наближалося свято Великдень, і вона-потерпіла ОСОБА_7 вважала це правильним, по-людяному.
Проте, прийшовши 11.04.2018, об 11 год. 15 хв., на роботу, вона виявила відсутність двох швейних машинок та грошових коштів.
Їй повідомили, що вона розминулася з ОСОБА_5 у 20 хв.

Потерпіла ОСОБА_8 , у свою чергу заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , суду апеляційної інстанції пояснила про те, що вона також взяла на роботу як шевця ОСОБА_5 за домовленістю, що перших два тижні вона з ним буде розраховуватися кожного дня у розмірі 40 % від вартості отриманих замовлень.
ОСОБА_5 пропрацював у неї 1 день, за який вона йому заплатила 300 грн., а на наступний день - 20.04.2018, коли вона вийшла за фурнітурою та повернулася, то виявила відсутність швейної машинки та грошових коштів у касі.

Також потерпілі в суді апеляційної інстанції вказували, що ОСОБА_5 в судовому засіданні суду першої інстанції повністю розумів українську мову, на якій велося судове засідання, під час якого він визнав у повній мірі свою вину і пояснив про обставини вчинення ним крадіжок, не виказуючи при цьому прохання про залучення до провадження перекладача.

Згідно долучених до матеріалів провадження даних про особу ОСОБА_5 , які були досліджені судом першої інстанції, ОСОБА_5 народився в селі Дмитрівка Кілійського району Одеської області, де отримав загальноосвітню середню освіту, є громадянином України.
З 1985 року неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, у тому числі з призначенням покарання у виді позбавлення волі, що відбував у різних регіонах України.
Притягався ОСОБА_5 до відповідальності і на території Російської Федерації.

Обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, що долучені до матеріалів провадження, виготовлені українською мовою, які ОСОБА_5 отримав 20.06.2018, вказавши про це власноручно у розписці.
Водночас, будь-яких застережень та клопотань щодо необхідності залучення перекладача ОСОБА_5 ним заявлено не було (а.п. 17).

Ознайомився ОСОБА_5 і з цивільними позовами потерпілих, викладених українською мовою (а.п. 35-38, 39-41, 60).

Обвинувачений ОСОБА_5 отримав пам?ятку про права та обов?язки на українській мові у суді першої інстанції (а.п. 16), брав участь у судових засіданнях за участі інших учасників провадження, що велися державною - українською мовою, висловлюючи при цьому свої міркування з поставлених питань та даючи пояснення (а.п. 27-28, 42-43, 54-55, 60-62, 68-69, 114-115), учиняв він власноручно записи і у розписках-повідомлення про дату, час та місце розгляду провадження (а.п. 29, 44, 53, 57, 63, 70).

Отримав ОСОБА_5 також копію оскаржуваного вироку, про що свідчить проставлений ним підпис у розписці (а.п. 120).

Дійсно, апеляційна скарга ОСОБА_5 написана на російській мові, де він вказав, що за національністю він молдованин.
Але при цьому в апеляційній скарзі ОСОБА_5 не вказав, що йому незрозуміла суть ухваленого вироку та мотиви прийнятого судового рішення, висуваючи в ній апеляційні вимоги з урахуванням обраної ним позиції захисту (а.п. 123-125).

Також, на ухвалу судді-доповідача - судді судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду від 09.08.2019, якою апеляційна скарга ОСОБА_5 залишена без руху та йому був наданий строк на усунення недоліків апеляційної скарги, що виготовлена українською мовою, ОСОБА_5 , направляючи свої відгуки, не вказав, що зміст ухвали йому є незрозумілим.

За викладеним, у сукупності, коли ОСОБА_5 навіть ніде не зазначив переклад на яку мову він потребує, колегія суддів вважає, що право ОСОБА_5 на захист, у зв?язку з незалученням до участі у провадженні перекладача та з інших підстав, - у досліджуваному провадженні не порушено.

При цьому звертає на себе увагу і та обставина, що ОСОБА_5 не поставив в апеляційні скарзі питання про скасування вироку суду з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції з цих підстав згідно з приписами ст.ст. 412, 415 КПК України, на що йому було вказано в ухвалі судді-доповідача від 09.08.2019, а висловив вимогу про направлення справи на додаткове розслідування у зв?язку з неправильною кваліфікацією його дій, що взагалі не передбачено ст. 407 КПК України щодо повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за апеляційною скаргою учасника провадження.

Як указують положення ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Норма ч. 2 ст. 50 КК України регламентує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, зокрема засудженими, так і іншими особами.

Призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у повній мірі відповідає вказаним загальним засадам призначення покарання.

Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд взяв до уваги характер і тяжкість вчиненого злочину, що відноситься до злочинів середньої тяжкості, фактичні обставини провадження та наслідки, що настали у виді порушення режиму роботи у майстернях по ремонту одягу через викрадення ОСОБА_5 засобів виробництва, ще і при тому, що він не вжив будь-яких заходів для відшкодування збитків, а тому потерпіла ОСОБА_8 щодо призначення покарання покладалася на розсуд суду, а потерпіла ОСОБА_7 вважала за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, яке слід відбувати реально.

Водночас суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_5 врахував його ставлення до вчиненого, який, на переконання суду першої інстанції, вину свою у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, як і визнав заявлені потерпілими цивільні позови, та щиро розкаявся, чого не випливає з апеляційної скарги, але не може бути предметом розгляду судом апеляційної інстанції за апеляційною скаргою обвинуваченого.

Обставиною, що пом?якшує покарання обвинуваченого, визнано щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 - не встановлено.

Проте поза увагою суду першої інстанції не залишилося особа обвинуваченого ОСОБА_5 , який неодноразово притягався до відповідальності з відбуттям покарання, утому числі, в умовах ізоляції від суспільства, але на шлях виправлення не став та знову вчинив умисний корисливий злочин, - що свідчить про його стійку антисоціальну поведінку.

За наведеним, у сукупності, суд першої інстанції і дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, але у близьких до мінімальних меж, установлених у санкції ч. 2 ст. 185 КК України, яке, на переконання колегії суддів, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, які б були підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає.

Отже, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Дарницького районного суду м. Києва від 03 липня 2019 року у кримінальному провадженні № 120 181 000 200 033 13 від 12 квітня 2018 року стосовно ОСОБА_5 - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С У Д Д І:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3