ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/783/17 Номер провадження 11-кп/814/1254/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційні скарги захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 30 вересня 2019 року по кримінальному провадженню , внесеному до ЄРДР № 00000321 від 26.12.2012 про обвинувачення

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Петрівці Миргородського району Полтавської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, пенсіонера, не судимого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Миргород Полтавської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, працюючого ОКВПВКГ «Миргородводоканал», зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_2 , раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_10 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_7 ,

захисників адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_11 ( в режимі відеоконференції)

представника потерпілої ОСОБА_12 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 30 вересня 2019 року ОСОБА_9 визнано винуватим у скоєнні злочину передбаченого ч.1 ст. 125 КК України і призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян що становить 850 гривень.

ОСОБА_7 визнано винуватим у скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України і призначено покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян що становить 1700 гривень.

На підставі ст.74 ч.5,ст.49 ч.1 Кримінального кодексу України» звільнено ОСОБА_9 та ОСОБА_7 від покарання у виді штрафу призначеного вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області 30 вересня 2019 року .

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_9 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 100(сто) гривень 01 коп. на відшкодування матеріальної шкоди заподіяної злочином.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 5000(п`ять тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди заподіяної злочином.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 7000 (сім тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди заподіяної злочином.

За вироком суду, 20 вересня 2012 року близько 16 год. 30 хв., ОСОБА_9 , спільно із сином ОСОБА_7 , рухаючись на автомобіль ВАЗ-2104, державний номерний знак НОМЕР_1 , яким на підставі доручення користується ОСОБА_9 , по ґрунтовій дорозі, розташованій поблизу домогосподарства №107-Б по вулиці Котляревській у м. Миргороді, на присадибній ділянці помітили ОСОБА_11 . Маючи конфлікт з приводу земельної ділянки, розташованої у АДРЕСА_1 , ОСОБА_9 зупинив автомобіль, відкрив вікно та почав словесно ображати ОСОБА_11 . У свою чергу ОСОБА_11 показала ОСОБА_9 непристойний жест рукою.
Після вказаних дій, ОСОБА_7 вийшов з автомобіля та підбігши до ОСОБА_11 діючи умисно з метою заподіяння тілесних ушкоджень почав наносити рукою їй удари в область обличчя та голови завдавши не менше двох ударів, один з яких - у праве око, а інший - в область голови.
У результаті протиправних дій ОСОБА_7 , згідно висновку експерта № 141 від 08.10.2014 року спричинив ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкові травми, струсу головного мозку, контузію правого ока з гемофтальмом, гіфемою, гематома верхньої повіки правого ока, крововилив у м`які тканини волосистої частини голови, які у своїй сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
В цей час ОСОБА_9 також вийшов з автомобіля, підбіг до ОСОБА_11 та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, спрямованим на заподіяння тілесних ушкоджень, узявши ОСОБА_11 обома руками за плечі, зігнув її під кутом до себе та наніс удар коліном ноги в область грудей потерпілої, в результаті чого, відповідно до висновку експерта № 141 від 08.10.2014 року спричинив тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці правої молочної залоз який відноситься до легких тілесних ушкоджень.
В результаті вищевказаних протиправних дій ОСОБА_7 заподіяв ОСОБА_11 легкі тілесні ушкодження що спричинили короткочасний розлад здоров`я вищевказаних, ОСОБА_9 заподіяв ОСОБА_11 легкі тілесні ушкодження.
Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб , які їх подали
Апеляційний перегляд здійснюється за апеляційними скаргами захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 .
Адвокати в інтересах обвинувачених просять вирок суду щодо їхніх підзахисних скасувати , а кримінальне провадження закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості.
Апеляційні вимоги обґрунтовують тим, що вина їхніх підзахисних недоведена. Так , заява потерпілої , її показання та проведення слідчого експерименту за її участі - це докази , які надані зацікавленою особою. Єдиним очевидцем нанесення тілесних ушкоджень потерплій ОСОБА_11 є свідок ОСОБА_13 , проте протокол слідчого експерименту за його участі є неналежним доказом, оскільки отриманий з порушенням вимог КПК , оскільки на відео чітко вбачається, що прокурор вказує йому як себе поводити. Суд на цей протокол у вироку не послався, проте і не дав оцінки його допустимості. Разом з тим, суд послався на висновок експерта №43 від 03.04.2017 року, який ґрунтується на показах свідка ОСОБА_13 . Адвокати вказують, що покази цього свідка , надані під час досудового слідства та в суді різняться від тих, які надані ним під час слідчого експерименту. Адвокати вважають , що протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.11.2016 року за участю ОСОБА_13 недопустимим доказом , оскільки в ньому не зазначено про дотримання ст. 228 КПК.
В поданих апеляціях адвокати заперечують усі висновки , висловлені судом щодо спростування захисної позиції в суді першої інстанції зокрема , щодо неправдивості свідчень ОСОБА_13 щодо надання йому коштів родиною ОСОБА_14 та щодо неможливості бачити ним події через густі зарості дерев і кущів у тій місцевості.
Також, адвокати не погоджується з критичною оцінкою показів свідків сторони захисту , зокрема ОСОБА_15 . Висновки судово медичного обстеження ніякого відношення до встановлення винуватості його підзахисного не мають , а висновки комісійних судово-медичних експертиз взагалі проведені з порушенням, оскільки вони зроблені на підставі медичної документації та без отримання попереднього доступу до речей і документів.

На вказані апеляційні скарги надійшло заперечення потерпілої, в яких остання вказує про законність і обґрунтованість вироку суду і відсутність задоволення апеляцій сторони захисту.
Позиції учасників судового провадження в судовому засіданні
В судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та їхні захисники адвокати апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити з наведених в ній підстав.
Прокурор та потерпіла в судовому засіданні заперечували з приводу задоволення апеляційних скарг.
Мотиви суду
Заслухавши суддю доповідача , пояснення сторін на підтримання та спростування доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження , колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним , обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин , які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення , в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Колегія суддів вважає , що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених положень закону , судовий розгляд проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону , а висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_9 та ОСОБА_7 у вчиненні злочинів за які вони засуджені, ґрунтуються на зібраних у справі доказах , які відповідають фактичним обставинам справи , підтверджуються сукупністю досліджених у судовому засіданні та оцінених судом з точки зору належності , допустимості , достовірності , достатності та взаємозв`язку й детально наведених у вироку.
Так , обґрунтовуючи винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочину , передбаченого ч. 1 ст. 125 та ОСОБА_7 у вчиненні злочину , передбаченого ч.2 ст.125 КК України суд послався на показання потерпілої ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_13 , заяву потерпілої ОСОБА_11 , повідомлення головного лікаря Миргородської ЦРЛ від 20.03.2014 року, Акт судово медичного обстеження № 421 від 26.09.2012 року , висновки судової медичної та комісійної судово-медичної експертизи , протокол проведення слідчого експерименту від 21.06.2016 року за участю потерпілої ОСОБА_11 та фото таблицею до нього, протокол пред`явлення особи до впізнання за фотознімками із свідком ОСОБА_16 , показаннями свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_15 .
Зокрема , із показань потерпілої суд встановив , що між нею і обвинуваченими ОСОБА_9 та ОСОБА_7 тривалий час неприязні відносини оскільки є спір щодо земельної ділянки. 20.09.2012 року в день подій , обвинувачені , проїжджаючи повз її огороду , з автомобіля почали її ображати вона у відповідь показала непристойний жест, після чого вони почали наносити їй тілесні ушкодження.
Із висновків судово-медичної та комісійної судово-медичної експертиз суд встановив , що потерпілій ОСОБА_11 були спричинені легкі тілесні ушкодження та легкі тілесні ушкодження , що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
За результатами проведення слідчого експерименту від 21.06.2016 року за участю потерпілої ОСОБА_11 суд встановив хронологію подій , механізм спричинення тілесних ушкоджень.
З протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.11.2016 року із свідком ОСОБА_16 було встановлено, що вказаний свідок впізнав під номером 1 особу, яка під час нанесення тілесних ушкоджень жінці після побиття пішов до автомобіля ВАЗ 2104, на якому зображено обвинуваченого ОСОБА_9 .
З показів свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_15 , судом встановлено орієнтовний час нанесення потерплій тілесних ушкоджень, який співпадає з часом скоєння правопорушення зазначеному в обвинуваченні.
Також , самі обвинувачені у своїх показаннях не заперечували , що між ними та потерпілою ОСОБА_11 існує тривалий конфлікт з приводу земельної ділянки , що підтверджує наявність умислу у останніх щодо вчинення відносно потерпілої протиправних дій.
Встановивши зазначені обставини суд прийшов до висновку про доведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_7 та кваліфікував їхні дії , відповідно , за ч.1 ст.125 та ч. 2 ст. 125 КК України .
Із вказаним висновком місцевого суду погоджується і колегія суддів апеляційного суду.
Натомість , доводи апеляційних скарг захисників в інтересах обвинувачених про недоведеність винуватості їхніх підзахисних у вчиненні злочинів та недопустимості ряду доказів , колегія суддів вважає непереконливими.
Так , в цілому доводи апеляцій захисників зводяться до того , що вони заперечують належність та допустимість доказів , наданих стороною обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_9 та ОСОБА_7 в інкримінованих їм злочинів та не погоджується з критичною оцінкою доказів, наданих ними.
В цьому контексті колегія суддів звертає увагу на таке.
Статтею 94 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Зокрема, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України.
Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.
На переконання колегія суддів, зазначених вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.
Докази винуватості обвинувачених, на які посилається орган досудового розслідування, ретельно перевірені судом першої інстанції та згідно зі ст. 94 КПК України належним чином оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності, а також з врахуванням їх логічності, послідовності та узгодження їх з іншими доказами.
Також , судом наведені детальні мотиви відхилення показів обвинувачених на підтвердження їхньої невинуватості та показів свідків сторони захисту.
Так суд , приймаючи рішення про винуватість саме ОСОБА_9 та ОСОБА_7 у нанесенні потерпілій ОСОБА_11 тілесних ушкоджень та враховуючи , при цьому , що кожна із сторін учасників конфлікту є зацікавленими в своїх показаннях , в основу рішення , окрім інших доказів , поклав також показання свідка ОСОБА_13 , який є єдиним безпосереднім очевидцем подій.
Об`єктивність та правдивість показів цього свідка щодо підтвердження нанесення тілесних ушкоджень потерплій саме обвинуваченими, підтверджуються узгодженістю з іншими доказами у їх сукупності, зокрема показами самої потерпілої , висновками експертиз.
Зокрема , ОСОБА_13 точно вказав кількість людей , які наносили жінці тілесні ушкодження , а саме двоє , характер нанесення цих ушкоджень , зокрема перебування жінки на землі, модель та колір транспортного засобу , на якому в подальшому поїхали особи , що били жінку.
Вказані покази у повній мірі співпадають із показаннями самої потерпілої , а також з висновками судово-медичної та комісійної судово-медичної експертиз в частині як обставин , механізму , так і часу нанесення тілесних ушкоджень.
Окрім того , оцінюючи його покази на предмет достовірності , судом першої інстанції правильно враховано висновки судово-психологічної експертизи згідно з висновками якої покази , надані ним як під час досудового, так і судового слідства визнані такими , що мають комплекс ознак достовірності.
При цьому , та частина експертизи , що стосується показань свідка про обставини надання йому грошових коштів родиною ОСОБА_14 жодним чином не впливає на оцінку достовірності його показань , що стосуються безпосередньо подій злочину.
Не є переконливими доводи апеляцій щодо неможливості бачити події та при цьому впізнати особи винних свідком ОСОБА_21 через значні зарослі кущів в тій місцевості. Так, вказані доводи, які аналогічні висловленим стороною захисту в суді першої інстанції , детально оцінені у вироку суду. Із вказаною оцінкою у повній мірі погоджується і колегія суддів. Як було вказано вище , свідком доволі детально описано події з зазначенням деталей , зокрема , нанесення ударів жінці , яка лежала на землі двома чоловіками , марка та колір автомобілю , одяг жінки. При цьому, першочергово він почув крик жінки , який , логічно , і привернув його увагу на події , що стали причиною цих криків. Його покази , надані як на досудовому , так і судовому слідстві є логічними і послідовними. А тому підстав , ставити їх під сумнів , колегія суддів не вбачає.
За умови доволі детального опису подій свідком , у колегії суддів не виникає сумнівів щодо можливості у нього роздивитися зовнішні ознаки чоловіків , що наносили потерпілій удари , та в подальшому , за цими зовнішніми ознаками упізнати одного з них під час процедури впізнання за фотознімками.
З огляду на викладене , безпідставними є твердження апелянтів щодо неможливості впізнання свідком ОСОБА_9 навіть за умови його попередніх показів щодо неможливості впізнання осіб , що били жінку.
Не вважає колегія суддів обґрунтованими доводи апеляції щодо недотримання вимог ст. 228 КПК.
Як вбачається зі змісту протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками ( а.м.к.п. 28 т. 1), у ньому заповненні усі необхідні графи , та з`ясовані у особи , з якою проводиться вказана процесуальна дія , усі обставини , як того вимагає ст. 228 КПК України , зокрема , щодо того чи може особа, яка впізнає, впізнати особу, зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу чи можливість впізнання за сукупністю ознак.
Тому підстав визнавати вказаний доказ недопустимим , колегія суддів не вбачає.
Не може колегія суддів погодитись також і з доводами авторів апеляцій щодо визнання недопустимим доказом висновку судово-медичної комісійної експертизи через її проведення на підставі медичної картки № 626/7454 стаціонарного хворого , яка отримання без попереднього дозволу на доступ до речей і документів.
Так , тимчасовий доступ до речей і документів є різновидом заходів забезпечення кримінального провадження , які згідно з положеннями КПК є заходами процесуального примусу , які застосовуються з метою запобігання і подолання негативних обставин, що перешкоджають або можуть перешкодити вирішенню завдань кримінального провадження.
За умови відсутності таких обставин та у випадку отримання речей і документів , необхідних для з`ясування важливих обставин кримінального провадження шляхом їх добровільної видачі володільцем , не потребує попереднього дозволу слідчого судді та , відповідно , такий порядок отримання доказів відповідає положенням ст. 93, 100 КПК та підстав визнавати його позапроцесуальним , немає.
З огляду на викладене, нелогічним є припускати , що медична карта потерпілої , яка першочергово зацікавлена у швидкому та об`єктивному з`ясуванню обставин вчинення кримінального правопорушення щодо неї , надана в розпорядження органу досудового розслідування не в добровільному порядку.
Таким чином доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_9 складу злочину , передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України , в діях ОСОБА_7 - ч. 2 ст. 125 КК України .
На переконання колегії суддів їхня винуватість доведена поза розумним сумнівом.
Призначаючи обвинуваченим покарання суд першої інстанції правильно врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів , особи винних , відсутність обставин , що пом`якшують та обтяжують покарання та призначив покарання в межах санкції статті , яке є необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження скоєння нових злочинів.
Правильним є і рішення суду щодо звільнення обвинувачених від призначеного покарання на підставі ст. 74 ч. 5 ст. 49 ч. 1 КК України та щодо
заявленого у справі цивільного позову.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства , які слугували б підставою для скасування або зміни судового рішення , колегією суддів не встановлено.
З огляду на наведене колегія суддів приходить до висновку , що апеляційні скарги захисників в інтересах обвинувачених слід залишити без задоволення , а вирок щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_7 - без змін.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,-

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення , а вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 30 вересня 2019 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_9 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.
С У Д Д І :

____________ _________________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4