УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАНИ
17 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 518/1426/18
провадження № 51-1870 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Любашівського районного суду Одеської області від 15 серпня 2019 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 23 січня 2020 року,
встановив:
Вироком Любашівського районного суду Одеської області від 15 серпня 2019 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 263 Кримінального кодексу України (далі КК) та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.
Так, згідно з вироком Любашівського районного суду Одеської області від 15 серпня 2019 року, у 2017 році ОСОБА_4 придбав у невстановленої особи пістолет АТМАСА -2007 LIGHT, 5 патронів не віднесених до категорії боєприпасів, які привіз до свого місця проживання в АДРЕСА_1 , де зберігав без передбаченого законом дозволу. 14 квітня 2018 року в одній із кімнат будинку за місцем проживання засудженого ОСОБА_4 під час обшуку був виявлений пістолет та 5 патронів до нього, які не відносяться до бойових припасів. Вказаний пістолет згідно з висновком експерта № 446-Б від 12 червня 2018 року являється нестандартною гладкоствольною короткоствольною вогнепальною зброєю пістолетом АТМАСА -2007 LIGHT калібру 9 мм Р.А., № НОМЕР_1 , виготовленим промисловим способом виробництва Туреччини, в конструкцію якого саморобним способом внесені незворотні конструктивні зміни у вигляді видалення з каналу ствола пістолета захисного елементу, призначеного для запобігання проходженню через нього сторонніх предметів, в тому числі металевих снарядів ( куль, картечі, тощо). Даний пістолет придатний для неодноразового проведення пострілів патронами роздільного спорядження, які складаються зі стандартного шумового патрона, калібру 9 мм Р.А.К. та свинцевої картечі діаметром до 6,2 мм виключно способом попереднього зведення курка на бойовий звід.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23 січня 2020 року вирок Любашівського районного суду Одеської області від 15 серпня 2019 року залишено без змін.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 не погоджується із вироком Любашівського районного суду Одеської області від 15 серпня 2019 року та ухвалою Одеського апеляційного суду від 23 січня 2020 року, просить їх скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції з підстав істотних порушень вимог кримінального процесуального закону судами першої та апеляційної інстанцій, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Перевіривши доводи касаційної скарги, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. При розгляді доводів, наведених у касаційній скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.
Вироком Любашівського районного суду Одеської області від 15 серпня 2019 року встановлено, що в діях засудженого вбачаються ознаки злочину, передбаченого частиною 1 статті 263 КК, а саме придбання, носіння, зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу. Однак орган досудового розслідування всупереч встановленим під час досудового розслідування обставинам кваліфікував дії обвинуваченого за частиною1 статті 263 КК України як зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу. Зазначена обставина не дозволила суду першої інстанції кваліфікувати дії засудженого за частиною 1 статті 263 КК як придбання, носіння, зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, оскільки така кваліфікація погіршує становище засудженого. В той же час суд позбавлений можливості винести виправдувальний вирок за частиною 1 статті 263 КК, оскільки зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу є самостійною підставою притягнення до кримінальної відповідальності за частиною 1 статті 263 КК. Даний злочин відноситься до триваючих злочинів і є закінченим, зокрема, в момент його виявлення працівниками правоохоронних органів.
Суд першої інстанції також врахував такі дані про особу засудженого, як посередня характеристика за місцем проживання, незнаходження на обліку у лікаря-нарколога та у лікаря-психіатра, наявність трьох малолітніх дітей, досудову доповідь про обвинуваченого у кримінальному провадженні, відповідно до якої ризик вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_4 оцінюється як високий, а ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, з боку засудженого оцінюється як середній.
Суд критично сприйняв показання ОСОБА_4 про те, що пістолет йому підкинула теща, яка знаходиться з ним в неприязних відносинах і розцінює невизнання ним вини як спробу уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин. Такі показання засудженого спростовуються показаннями його колишньої дружини, з якою він співмешкає в одному будинку і виховує спільних дітей. Як пояснила в судовому засіданні співмешканка ОСОБА_5 , ОСОБА_4 придбав пістолет у 2017 р. Про факт придбання вказаного пістолета їй відомо з його власних слів.
В судовому засіданні у суді першої інстанції засуджений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_6 не заявляли клопотань про призначення судових експертиз з метою встановлення будь-яких фактичних даних.
Оцінивши всі досліджені докази, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що всі докази по справі зібрані відповідно до вимог кримінального процесуального закону, є допустимими та такими, що в сукупності безпосередньо вказують на вчинення засудженим діяння, інкримінованого йому стороною обвинувачення.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23 січня 2020 року встановлено, що у своїй апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду кримінального провадження засуджений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_7 не звертались до апеляційного суду з клопотанням про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, що відповідно до вимог частини 3 статті 404 КПК України, унеможливлює таке дослідження судом апеляційної інстанції з власної ініціативи.
За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, аналізу та належної правової оцінки наявних в матеріалах кримінального провадження доказів дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 263 КК України за кваліфікуючою ознакою - зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.
На підставі викладеного Одеський апеляційний суд в ухвалі від 23 січня 2020 року дійшов до висновку про те, що суд першої інстанції дав належну правову оцінку всім доказам, що є у кримінальному провадженні, не тільки з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а й з точки зору їх узгодженості, взаємозв`язку та системності, і вважає, що вони в своїй сукупності взаємодоповнюють один одного і були достатніми для прийняття законного та обґрунтованого рішення щодо винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому діяння, з чим погоджується і суд касаційної інстанції.
Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Любашівського районного суду Одеської області від 15 серпня 2019 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 23 січня 2020 року.
Ухвала Суду є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3