ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1267/20 Справа № 183/4024/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2020 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0001372 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2020 року щодо
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Новомосковськ Дніпропетровської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- 29.03.2012 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.296, ст.71 КК України до 2 років 7 місяців позбавлення волі,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 162 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати вирок суду в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та постановити новий вирок, яким призначити йому покарання із застосуванням положень статті 75 КК України.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що при призначенні йому покарання, суд першої інстанції не врахував того, що він під час досудового та судового слідства повністю визнавав свою вину за ст.162 КК України, активно сприяв досудовому розслідуванню, вибачився перед потерпілою та неодноразово намагався відшкодувати завдані їй збитки, однак потерпіла ОСОБА_7 відмовилась отримувати від нього таке відшкодування.
Вказує на те, що судом не наведено жодних обставин, на підставі яких йому не може бути призначено покарання більш м`яке, ніж 1 рік обмеження волі.
Представником потерпілої ОСОБА_7 - адвокатом ОСОБА_8 подано заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 , відповідно до якого він просить вказану апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок суду щодо ОСОБА_10 залишити без змін.
Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2020 року ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні злочинів та призначено покарання: - за ч.1 ст.125 КК України у виді 100 годин громадських робіт; - за ч.1 ст.162 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік; на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_10 призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік; вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.12.2014 року виконувати самостійно.
За обставин, викладених у вироку, 26.04.2017 року приблизно о 17.50 годин ОСОБА_10 проходив повз домоволодіння АДРЕСА_2 , яким користується на законних підставах ОСОБА_7 , де на подвір`ї побачив квіти: тюльпани, які росли на клумбі. В цей час у ОСОБА_10 виник злочинний умисел, спрямований на порушення недоторканості володіння і він приблизно о 17.51 годин діючи умисно, з метою зірвати квіти, всупереч волі власника вказаного домоволодіння ОСОБА_11 та особи, яка користується домоволодінням і опікуном ОСОБА_11 - ОСОБА_7 , шляхом відкриття засуву хвіртки незаконно проник на територію домоволодіння. В цей час ОСОБА_10 побачила ОСОБА_7 , яка вийшла та почала вимагати від ОСОБА_10 покинути територію домоволодіння.
Також, 26.04.2017 року приблизно о 17.52 годин ОСОБА_10 знаходячись на території домоволодіння АДРЕСА_2 , не виконав вимогу ОСОБА_7 покинути домоволодіння та повернути квіти. Між ним та ОСОБА_7 виник словесний конфлікт. В цей час у ОСОБА_10 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , реалізуючи який ОСОБА_10 , продовжуючи свою злочинну діяльність, знаходячись на території вказаного домоволодіння, підійшов до ОСОБА_7 та діючи умисно, лівою рукою схопив ОСОБА_7 за праве плече, після чого наніс їй правою рукою один удар у шию з правого боку. Після цього ОСОБА_7 намагалася втекти від ОСОБА_10 з метою уникнення подальшого спричинення тілесних ушкоджень, але ОСОБА_10 , доводячи свій злочинний умисел до кінця, наніс ОСОБА_7 ще два удари кулаком правої руки у потилицю. Від нанесених ударів ОСОБА_7 впала на землю, в результаті чого отримала тілесні ушкодження у виді синців та саден в області колінних суглобів, а ОСОБА_10 покинув місце вчинення кримінального правопорушення. Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_10 потерпілій ОСОБА_7 спричинено тілесні ушкодження у виді синців на правому плечі, синців та саден в області колінних суглобів, які у своїй сукупності та кожне окремо відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які просили звільнити від призначеного покарання обвинуваченого у зв`язку із закінченням строків давності, прокурора, потерпілу та її представника, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та щодо звільнення від покарання, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_10 за кримінальним законом, доведеність його вини, а також призначене покарання за ч.1 ст.125, ч.1 ст.162 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.
В ході апеляційного розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_10 у судовому засіданні заявив клопотання про звільнення від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що інкриміновані ОСОБА_10 злочини вчинено 26.04.2017 року. Органом досудового розслідування та судом першої інстанції його дії кваліфіковано за ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 162 КК України.
Санкція ч. 1 ст. 125 КК України передбачає покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк до двохсот годин, або виправних робіт на строк до одного року.
Санкція ч. 1 ст. 162 КК України передбачає покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або обмеження волі на строк до трьох років.
У відповідності до положень ст. 12 КК України вказані кримінальні правопорушення відносяться до категорії злочинів невеликої тяжкості.
Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло: - два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; - три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.
З матеріалів провадження вбачається, що на час постановлення вироку - 29.01.2020 року минуло два роки з дня вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та три роки з дня вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, що є підставою для застосування ч. 1 ст. 49 КК України.
В судовому засіданні колегією суддів було роз`яснено ОСОБА_10 про наявні підстави, відповідно до ст.49 КК України, для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.
Однак, обвинувачений та захисник просили звільнити ОСОБА_10 саме від призначеного покарання у звязку із закінченням строків давності.
Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України, особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.
Колегія суддів вважає, що оскільки з дня вчинення інкримінованих ОСОБА_10 правопорушень 26.04.2017 року минули строки давності, обвинувачений протягом цього періоду не ухилявся від слідства або суду, в матеріалах провадження наявний конверт, відповідно до якого поштове відправлення не було вручено (а.п. 83), але в інших судових засіданнях обвинувачений був присутній, притягається до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів невеликої тяжкості та не вчинив нового кримінального правопорушення, тому обвинуваченого необхідно звільнити від відбуття призначеного покарання на підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України, у зв`язку з чим вирок суду, на підставі п.4 ч.1 ст.409, п.1 ч.1 ст.413 КПК України, підлягає зміні в частині призначеного покарання.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку щодо необхідності часткового задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, та звільнення обвинуваченого ОСОБА_10 від призначеного покарання на підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України.
Заперечення потерпілої та її представника у зв`язку із зазначеним не підлягають врахуванню.
Враховуючи застосування до обвинуваченого ОСОБА_10 вимог ст.49, ч.5 ст.74 КК України із резолютивної частини вироку суду підлягає виключенню посилання суду про призначення покарання на підставі ч.1 ст.70 КК України, а також виконання вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 грудня 2014 року самостійно, відповідно до якого ОСОБА_10 призначено покарання у виді штрафу в розмірі 1700 грн, оскільки вказаний вирок є таким, що не виконаний протягом двох років, що є підставою для застосування п.1 ч.1 ст.80 КК України, відповідно до якої, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано протягом 2 років - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2020 року задовольнити частково.
Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2020 року щодо ОСОБА_10 змінити в частині призначеного покарання.

Звільнити від відбуття призначеного покарання ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 162 КК України на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України.
Виключити посилання із резолютивної частини вироку суду про призначення покарання на підставі ч.1 ст.70 КК України та виконання вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 грудня 2014 року самостійно.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді :

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4