Справа № 591/1442/20
Провадження № 1-кп/591/449/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2020 року Зарічний районний суд м. Суми у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши в відкритому судовому засіданні клопотання прокурора по кримінальному провадженню № 0004675 про його закриття в зв`язку з невстановленням особи, що вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності,

В С Т А Н О В И В :
До Зарічного районного суду м. Суми надійшло наведене клопотання, яке прокурор в письмовій заяві підтримав та мотивував тим, що Сумським ВП ГУНП в Сумській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0004675, відкритого за ознаками ч. 1 ст. 185 КК України за фактом викрадення 30 червня 2013 року майна з приміщення собору за адресою: АДРЕСА_1 , що належало ОСОБА_3 . Оскільки передбачені ст. 49 КК України строки давності закінчились, а особу, що вчинила кримінальне правопорушення, встановлено не було, тому просив закрити кримінальне провадження на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Суд, дослідивши надані матеріали кримінального провадження, приходить наступних висновків.
Встановлено, що 30 червня 2013 року було відкрите наведене кримінальне провадження за фактом вчинення зазначеного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.
Під час досудового розслідування було лише допитано потерпілу та свідка та вчинено дію щодо встановлення місцезнаходження радіоелектронного засобу, а всі ці дії були вчинені в липні-листопаді 2013 року. В подальшому жодної іншої слідчої чи процесуальної дії, спрямованої на встановлення особи (осіб), що вчинили кримінальне правопорушення, в справі вчинено не було.
В даному випадку злочин, передбачений ч. 1 ст. 185 КК України, згідно ст. 12 КК України, відноситься до злочинів середньої тяжкості та строки давності притягнення до кримінальної відповідальності з дня його вчинення, згідно ст. 49 КК України, становлять п`ять років, що свідчить про те, що формально існують підстави для застосування п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Водночас, ст. 2 КПК України визначені завдання кримінального провадження, якими є, зокрема, захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Ч. 1 ст. 7 КПК України передбачає, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких в тому числі відносяться: законність, публічність.

Законність в свою чергу відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України, полягає в тому, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані в тому числі всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Принцип публічності (ст. 25 КПК України) серед іншого визначає, що прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Внесення змін до КПК України і, зокрема, доповнення ч. 1 ст. 284 КПК України пунктом 3-1 не звільняє слідчого та прокурора від виконання завдань кримінального провадження та виконання обов`язків, визначених загальними засадами ст.ст. 9, 25 КПК України.

В даному випадку, як вбачається з наданих матеріалів, слідчий фактично проводив досудове розслідування, в липні-листопаді 2013 року, а вчинені дії суттєвого значення для розкриття злочину не мали. Тобто, фактично, починаючи з 2013 року не здійснювалось досудове розслідування та не здійснювались дії на виконання обов`язків встановлених ст.ст. 9, 25, 92 КПК України. А прокурор, не дивлячись на вказані обставини, направив до суду клопотання про закриття кримінального провадження.

Суд вважає, що таке використання органами досудового розслідування норми, що була запроваджена Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих положень кримінального процесуального законодавства» та введена в дію 17 жовтня 2019 року, як можливості закінчити досудове розслідування цього кримінального провадження шляхом його закриття судом на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, суперечить завданням та загальним засадам, встановленим чинним КПК України.

Відтак, в задоволенні клопотання належить відмовити.

Відмовляючи в задоволенні клопотання, суд виходить і з того, що закриттю провадження по нерозкритому злочину заважає і та обставина, що строки давності притягнення до кримінальної відповідальності зумовлюються тяжкістю кримінального правопорушення, і в ситуації з вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 КК України, у разі встановлення особи (осіб), що його вчинила, не виключена зміна кваліфікації на більш тяжкий злочин (наприклад у разі вчинення цього злочину повторно, групою осіб, з проникненням, організованою групою), що виключає закінчення строків, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України.

На підставі ст.ст. 12, 49, ч. 1 ст. 185 КК України, керуючись ст.ст. 2, 9, 25, 284 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :
В задоволенні клопотання прокурора Сумської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , про закриття кримінального провадження № 0004675 від 30 червня 2013 року на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, відмовити.

Матеріали кримінального провадження № 0004675 повернути до Сумської місцевої прокуратури.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1