ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0002356 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2020 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України,
В с т а н о в и л а:
Ухвалою суду від 20 травня 2020 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 18 липня 2020 року.
Приймаючи рішення суд враховував вік та стан здоров`я обвинуваченого, його соціальні зв`язки, які не є сталими з огляду на те, що його цивільна дружина загинула, наявність малолітньої дитини на утриманні, яка являється спільною дитиною з жертвою злочину, те що обвинувачений до затримання офіційно не працював, раніше судимий та врахував тяжкість злочини, тому дійшов до висновку про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що обвинувачений, перебуваючи на свободі може вчинити новий злочин, який на день розгляду клопотання є наявним, у зв`язку з чим суд не знайшов підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів. При цьому суд зазначив, що соціальні зв`язки та можливий факт працевлаштування не свідчить про відсутність встановленого ризику. Також суд зазначив про недоведення прокурором інших ризиків.
В апеляційних скаргах захисник та обвинувачений ОСОБА_7 просять змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.
Захисник в апеляційній скарзі зазначає про незаконність рішення суду оскільки суд під час розгляду усного клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу встановив наявність ризику можливого вчинення ОСОБА_7 нового злочину, який не був зазначений прокурором, тому суд вийшов за межі своїх повноважень. При цьому захисник вказує, що прокурором взагалі не було доведено жодного ризику. Разом з тим, його підзахисний має міцні соціальні зв`язки в постійному місці проживанні, так як проживає з батьками, має на утриманні малолітню дитину, а також має реальну можливість працевлаштуватися майстром з ремонту автомобілів на повний робочий день з 09 по 17 годину. Крім того, захисник вказує, що ОСОБА_7 з моменту дострокового звільнення за попередній злочин жодного разу не вчиняв злочини.
ОСОБА_7 в апеляційній скарзі також вказує про незаконність рішення суду І інстанції, яким продовжено йому строк тримання під вартою, оскільки докази в кримінальному провадженні є недопустимими, і висновок про його причетність до злочину суд зробив на поясненнях свідків. Крім того, апелянт вказує, що ризик встановлений судом є недоведеним, як і інші ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а також апелянт вказує про тривалий строк перебування під вартою.
В апеляційному суді захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали вимоги апеляційних скарг та просили їх задовольнити.

Прокурор в апеляційному суді заперечував проти задоволення апеляційних скарг.

Заслухавши головуючого суддю, пояснення учасників розгляду, перевіривши доводи апеляційних скарг, матеріали контрольного провадження, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.
Апеляційний суд вважає правильними висновки суду І інстанції про необхідність продовження стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тому доводи захисника та обвинуваченого про незаконність ухвали суду є безпідставними.
Перевіряючи доводи ОСОБА_7 про недопустимість доказів його вини, то апеляційний суд зазначає, що обґрунтованість обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду питання обґрунтованості доказів не вирішується.
Відповідно до аналізу ст. 331 КПК України, письмове клопотання подається прокурором або стороною захисту про зміну, скасування або обрання запобіжного заходу обвинуваченому, яке розглядається судом за правилами глави 18 КПК України. Разом з цим незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Тобто під час судового розгляду в суді першої інстанції клопотання подається та вручається під час зміни, скасування або обрання запобіжного заходу, а не його продовження, що й було зроблено в районному суді.
Так, під час судового розгляду прокурор просив продовжити строк, зазначаючи про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, тобто, в тому числі і ризику, передбаченого п.5 ч.1 вказаної статті вчинити новий злочин, що підтверджується технічним носієм інформації на якому зафіксовано судове засідання, яке було надано апеляційному суду. Також, захисник ОСОБА_8 подав суду клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_7 на більш м`який, оскільки вважав, що підстав для продовження строку тримання під вартою не має.
Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, в порядку ст. 331 КПК України, суд І інстанції повинен з`ясувати чи існують на момент розгляду клопотання ризики, передбачені ст. 177 КПК України.
До таких ризиків належать запобігання спробам обвинуваченим переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Так, судом І інстанції встановлено існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України на період розгляду кримінального провадження та ОСОБА_7 може вчинити новий злочин, оскільки останній обвинувачується у вчиненні злочину проти здоров`я громадян в період непогашеної судимості та раніше судимий за злочин проти власності додатковим об`єктом якого є здоров`я громадян, з чим погоджується апеляційний суд.
Беручи до уваги даний ризик апеляційний суд також звертає увагу на практику Європейського Суду з прав людини, в якій суд неодноразово зазначав, що наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Суд І інстанції врахував вимоги ст. 178 КПК України, під час продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою оцінивши тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 в разі визнання його винними, вік та стан здоров`я обвинуваченого, його соціальні зв`язки, які не є сталими з огляду на те, що його цивільна дружина загинула, наявність малолітньої дитини на утриманні, яка являється спільною дитиною з жертвою злочину, те що обвинувачений до затримання офіційно не працював, а також наявність ризику, передбаченого п.5 ч.2 ст. 177 КПК України, тому суд І інстанції не знайшов підстав для зміни запобіжного заходу, оскільки не забезпечать належної поведінки обвинувачених.
Стосовно доводів про характеризуючі дані обвинуваченого ОСОБА_7 , то на переконання апеляційного суду вони не слугують для застосування більш м`якого запобіжного засобу з урахуванням наявності ризику. При цьому вони перевірялися в суді І інстанції.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2020 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 18 липня 2020 року залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4