ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 648/579/20 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/469/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст. 115 КК України
У Х В А Л А
іменем України
19 березня 2020 року
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:
головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
захисника: ОСОБА_7
обвинуваченого: ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження №0001091 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 26.02.2020 року про продовження строку тримання під вартою-

в с т а н о в и л а:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені обставини

Цією ухвалою ОСОБА_8 обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, продовжено строк тримання під вартою на 60 діб до 26.04.2020 року включно.
В обґрунтування прийнятого рішення, суд послався на те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя , порушив обраний раніше запобіжний захід у виді домашнього арешту, через що такий захід був змінений на тримання під вартою, підстав для скасування або зміни якого не вбачається, оскільки ОСОБА_8 веде антигромадський спосіб життя, негативно характеризується, що дає обґрунтовані підстави вважати доведеним ризик ухилення ОСОБА_8 від суду.

Вимоги та доводи апеляційної скарги

У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати, обравши ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання обвинуваченого. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що колегією суддів порушено загальні стандарти щодо тримання особи під вартою, такі як пропорційність, обґрунтованість підозри, презумпція свободи, законність та обґрунтованість судового рішення. Вимоги мотивує тим, що прокурором не надано переконливих та належних доказів, щодо існування та наявності ризиків, встановлених ст.177 КПК України, що суперечить вимогам ч.2 ст.331 КПК України. Стверджує, що прокурором порушені вимоги закону щодо процедури подання клопотання про продовження строку тримання під вартою та здійснення процесуальних дій. Вважає, що повідомлення про підозру ОСОБА_8 не містить конкретних ознак злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. Вказує, шо ухвала суду не обґрунтована. Судовий розгляд проведено однобічно та неповно: під час розгляду клопотання, свідки та потерпілі не допитувалися, суд не досліджував фактичні дані, які викладені у протоколах допиту цих осіб, не надав правової оцінки наявності у ОСОБА_8 дітей, хворої матері пенсійного віку, постійного місця проживання, що перешкодило суду прийняти законне, обґрунтоване та мотивоване судове рішення та застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_8 , з покладенням на нього обов`язків відповідно до КПК України.

Позиції учасників апеляційного розгляду

У судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу з підстав, зазначених у них.
Захисник ОСОБА_7 наголосив, що достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_8 у вчиненні умисного вбивства не зібрані, тому підстави для тримання його під вартою, з огляду на його похилий вік та відсутність передбачених у ст. 177 КПК ризиків, відсутні.
Прокурор проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Оцінка Суду

Заслухавши суддю-доповідача, позиції сторін, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про таке.
Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Статтею 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» гарантується право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
13.06.2019 року рішенням Конституційного суду України №4-р/2019 року вирішено питання про можливість оскарження стороною захисту ухвал щодо застування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або у продовженні його строку.
Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.
Згідно ч.ч.1,2,3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
В провадженні Білозерського районного суду Херсонської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України
26.02.2020 року проведено підготовче судове засідання, кримінальне провадження призначене до судового розгляду.
Обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні злочину, що йому інкримінується на цій стадії провадження судом першої інстанції не перевіряється, оскільки в підготовчому судовому засіданні у відповідності до вимог ст. 314, 315 КПК проводяться підготовчі дії, спрямовані на підготовку кримінального провадження до судового розгляду. Докази в силу ст. 349 КПК подаються сторонами на початку судового розгляду. Отже доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд, всупереч вимогам закону у підготовчому судовому засіданні при розгляді клопотання прокурора не допитував потерпілого та свідків та не досліджував протоколи їх допиту на стадії досудового розслідування, суперечать вищенаведеним положенням КПК.
Також, на цій стадії провадження, апеляційним судом не перевіряється доведеність або недоведеність обвинувачення, належність та допустимість зібраних у справі доказів, тому посилання захисника на недоведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину під час апеляційного розгляду, колегія суддів до уваги також не приймає.
Предметом апеляційного оскарження є ухвала суду першої інстанції від 26.02.2020 року, якою продовжено строк тримання ОСОБА_8 під вартою, оскільки ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зменшилися та жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти встановленим ризикам.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується в скоєнні особливо тяжкого злочину проти життя, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, санкція якого передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років. Такий злочин носить підвищену суспільну небезпеку, оскільки життя та здоров`я людини є найвищою цінністю і це право є невід`ємним, невідчужуваним, непорушним і захищається державою.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»)
Крім того ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.
Суд першої інстанції вірно врахував дані про особу ОСОБА_8 , який веде антигромадський спосіб життя, негативно характеризується, зловживає спиртними напоями, порушував громадський порядок, агресивний, погрожує людям фізичною розправою (а.п. 23-24, 25), а також порушення ним умов первісно обраного запобіжного заходу у виді домашнього арешту ухилення від слідства, продовження антигромадського способу життя, та дійшов обґрунтованого висновку, що обрання йому менш суворого виду запобіжного заходу, який раніше вже обирався та не забезпечив належної поведінки обвинуваченого, є на даній стадії провадження, недоцільним.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про існування ризику переховування обвинуваченого від суду.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_8 має дітей та непрацездатну матір пенсійного віку, жодним доказом не підтверджено, за таких обставин, коли за наявними у справі доказами ОСОБА_8 є вдівцем та проживає сам ( а.п. 22). Під час апеляційного розгляду захисник вказав, що всі родичі ОСОБА_8 проживають у Російській Федерації, тому є незрозумілим яким чином наявність у ОСОБА_8 за кордоном родичей може стримати його від порушення процесуальних обов`язків обвинуваченого та забезпечити його належну процесуальну поведінку.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 419 КПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 26.02.2020 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України до 26.04.2020 року включно - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: три підписи