Справа №463/370/20
Провадження №1-кс/463/370/20
УХВАЛА

20 січня 2020 р. слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 від 02 січня 2020 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0001287 від 22 листопада 2019 року, -

встановив:

заявник ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова зі скаргою, просив визнати протиправною та скасувати постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 від 02.01.2020 про відмову у визнанні його потерпілим, визнавши протиправною бездіяльність слідчого щодо не ознайомлення його з правами та обов`язками потерпілого після подачі заяви про вчинення відносно нього кримінального правопорушення, та зобов`язати слідчого визнати його потерпілим у кримінальному провадженні № 0001287 від 22 листопада 2019 року.
В судовому засіданні заявник скаргу підтримав в повному обсязі з підстав наведених у ній.

Слідчий в судове засідання не прибув, про причини неявки слідчого суддю не повідомив, подав письмові заперечення на скаргу. Оскільки відповідно до вимог ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розглядускарги, вважаю можливим проводити судове засідання у відсутності слідчого та прокурора.

Заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали скарги, вважаю, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що слідчим Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 у постанові від 02.01.2020 вирішено відмовити у визнанні потерпілим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0001287 від 22 листопада 2019 року за ч. 1 ст. 366 КК України з підстав відсутності даних, що останньому завдано шкоду, передбачену ч. 1 ст. 55 КПК України, тому на підставі ч. 5 ст. 55 КПК України відмовлено у визнанні його потерпілим у зазначеному кримінальному провадженні.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді. Таким чином, у зазначеній нормі закону закріплено обов`язок слідчого винести саме вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим.
Однак слідчий при винесенні оспорюваної постанови від 02.01.2020 зазначеного обов`язку не дотримався, оскільки викладені ним в постанові мотиви відмови у визнанні потерпілим обмежуються лише констатацією того, що відсутні очевидні і достатні підстави вважати, що заявнику було завдано шкоди внаслідок кримінального правопорушення.
Разом із тим,зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що слідчим у зазначеному кримінальному провадженні не був допитаний заявник ОСОБА_3 та останньому не була надана можливість надати обґрунтування та докази в підтвердження спричинення йому моральної, фізичної або майнової шкоди, тому висновок слідчого про те, що останньому не завдано шкоди, передбаченої ч. 1 ст. 55 КПК України, є передчасним, у зв`язку з чим скарга в частині скасування оскаржуваної постанови про відмову у визнанні потерпілим підлягає до задоволення.
Відповідно до ч. 5 ст. 40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних підстав, забороняється.
Згідно положень глави 19 КПК України, усі питання, пов`язані із здійсненням кримінального провадження, вирішує слідчий в провадженні якого таке знаходиться та/або процесуальний прокурор.
Таким чином, з огляду на вказані норми закону заявлена вимога скарги щодо зобов`язання слідчого визнати заявника ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні задоволенню не підлягає.
Щодо вимоги про визнання бездіяльності слідчого протиправною, то в ч. 2 ст. 307 КПК України визначено вичерпний перелік рішень слідчого судді, які можуть бути прийняті за результатами розгляду скарги, а саме: скасувати рішення слідчого чи прокурора; скасувати повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язати вчинити певну дію; відмовити у задоволенні скарги. Тому скарга в цій частині вимог задоволенню не підлягає, оскільки визнання бездіяльності протиправною не віднесено до компетенції слідчого судді на даній стадії кримінального процесу.

Керуючись ст.ст. 55, 60, 303-309, 395 КПК України, -

постановив:

скаргу задовольнити частково.
Скасувати постанову слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 від 02 січня 2020 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0001287 від 22 листопада 2019.
В решті вимог скарги відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1