Дата документу 13.05.2020 Справа № 330/1150/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 330/1150/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/874/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 78 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2020 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

засудженої ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції з приміщенням Якимівського районного суду Запорізької області),

захисника засудженої адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції з приміщенням Якимівського районного суду Запорізької області),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_7 та її захисника адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Якимівського районного суду Запорізької області від 5 березня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_7 про звільнення від призначеного покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Якимівського районного суду Запорізької області від 9 листопада 2017 року ОСОБА_7 була засуджена за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, з покладанням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

3 лютого 2020 року до Якимівського районного суду Запорізької області надійшло клопотання засудженої ОСОБА_7 про її звільнення від призначеного покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку.

Клопотання засудженої ОСОБА_7 обґрунтовано тим, що іспитовий строк закінчився 9 листопада 2019 року, але орган пробації вчасно не звернуся до суду з подання про звільнення від призначеного покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку, у зв`язку з чим, вироком Якимівського районного суду Запорізької області від 15 січня 2020 року на підставі ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Якимівського районного суду Запорізької області від 9 листопада 2017 року, їй було призначено остаточне покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.

Встановивши, що на момент ухвалення вироку від 15 січня 2020 року ОСОБА_7 не була звільнена від призначеного їй покарання з випробування після закінчення іспитового строку за попереднім вироком від 9 листопада 2017 року, оскільки на той момент на розгляді в суді перебувало подання органу пробації про скасування такого звільнення, яке було розглянуто лише 27 січня 2020 року, а епізоди злочинної діяльності за вироком від 15 січня 2020 року були вчинені 26 лютого 2019 року та 28 лютого 2019 року, тобто під час іспитового строку за попереднім вироком від 9 листопада 2017 року, суд першої інстанції прийшов до висновку, що клопотання засудженої задоволенню не підлягає.

В апеляційній скарзі засуджена та її захисник просять ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити вимоги засудженої.

В обґрунтування своїх вимог зазначають, що на момент постановлення оскаржуваної ухвали суду від 5 березня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_7 про звільнення від призначеного покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку, вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 15 січня 2020 року ще не набрав законної сили, у зв`язку з чим, з урахуванням вимог ст. 62 Конституції України ОСОБА_7 не вважається такою, що вчинила злочин.

Таким чином, відмовляючи в задоволенні клопотання суд першої інстанції не мав права посилатись на обставини вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення та засудження її судом.

В судовому засіданні апеляційного суду засуджена ОСОБА_7 та її захисник адвокат ОСОБА_8 подану ним апеляційну скаргу підтримали без доповнень та просили її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, в обґрунтування зазначив, що за приписами ст.ст. 75, 78 КК України засуджений підлягає звільненню від призначеного судом покарання лише у разі, якщо він не вчинить нового злочину. В даному випадку суд першої інстанції, розглядаючи клопотання засудженої, правильно врахував що вона на цей час обвинувачується у вчиненні двох злочинів у період іспитового строку і жодних висновків щодо доведеності її вини в їх вчиненні суд в оскаржуваному рішенні не наводив, а отже прийняте рішення в супереч доводів апеляційної скарги положенням ст. 62 Конституції України не суперечить.

Заслухавши доповідь судді, засуджену та її захисника, прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі та провівши судові дебати, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Статтею 78 КК України регламентовано правові наслідки звільнення від відбування покарання з випробуванням, які полягають у тому, що після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання. У разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

З огляду на ч. 2 ст. 165 КВК України, після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, за поданням уповноваженого органу з питань пробації звільняється судом від призначеного йому покарання, контроль за його поведінкою припиняється і засуджений знімається з обліку в зазначеному органі.

Виходячи зі змісту вказаних правових норм, підставою звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, є комплекс елементів, дотримання яких в цілому свідчить про дотримання засудженим вимог ст. 75 КК України та можливість застосування до нього ст. 78 КК України.

Зокрема, такими елементами є закінчення іспитового строку, який визначений конкретними часовими межами, перебування засудженого протягом іспитового строку під контролем органів, визначених в ч. 2 ст. 76 КК України, виконання засудженим покладених на нього вироком суду обов`язків, визначених в ст. 76 КК України, а також обов`язок не вчинити протягом іспитового строку нового злочину.

Недотримання будь-якої із вищезазначених умов вказує на порушення засудженим положень ст. 75 КК України щодо звільнення його при ухваленні вироку від відбування покарання з випробуванням та не дає підстав для застосування ст. 78 КК України навіть у разі закінчення визначеного судом терміну іспитового строку.

Обставини, на які посилається засуджена ОСОБА_7 у своєму клопотанні та доводи апеляційної скарги про те, що 9 листопада 2019 року іспитовий строк закінчився, протягом випробувального терміну він скасований не був, і тому після закінчення іспитового строку суд мав звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання, не узгоджується із згаданими вимогами кримінального закону, а також з вимогами ч. 3 ст. 75 КК України про те, що суд приймає рішення про звільнення засудженого від відбування призначеного покарання лише у разі, якщо засуджений протягом визначеного іспитового строку не тільки виконає покладені на нього обов`язки, а й насамперед не вчинить нового злочину.

Як вбачається з матеріалів провадження, на розгляді Якимівського районного суду Запорізької області перебувало кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, які згідно обвинувачення були вчинені 26 лютого 2019 року та 28 лютого 2019 року, тобто в період дії іспитового строку.

Вироком Якимівського районного суду Запорізької області від 15 січня 2020 року ОСОБА_7 було визнано винуватою у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень (а.с. 154-156).

За таких обставин, звільнення засудженої ОСОБА_7 від покарання, призначеного вироком Якимівського районного суду Запорізької області від 9 листопада 2017 року, до набрання законної сили вироком Якимівського районного суду Запорізької області від 15 січня 2020 року за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, які були вчинені 26 лютого 2019 року та 28 лютого 2019 року, є неможливим, а вирішення цього питання - передчасним, оскільки це має вирішальне правове значення щодо можливості застосування положень ст. 71 або в іншому випадку - 78 КК України.

Що стосується доводів апеляційних скарг з приводу порушення судом першої інстанції принципу презумпції невинуватості, то з ними колегія суддів не погоджується також з огляду на те, що відмовляючи у задоволенні клопотання засудженої, суд першої інстанції жодним чином не висловлювався відносно наявності в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, доведення її вини.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає ухвалу законною і обґрунтованою, та не вбачає істотних порушень норм кримінального або кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування ухвали.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_7 та її захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Якимівського районного суду Запорізької області від 5 березня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_7 про звільнення від призначеного покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4