У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 183/131/20

№ 1-кс/183/161/20

23 січня 2020 року Слідчий суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого слідчого відділення Новомосковського відділу поліції головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу тримання під вартою :
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Новомосковськ, Дніпропетровської області, громадянки України, маючої середню освіту, заміжньої, не працюючої, проживаючої та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , судимої:
- 02.05.2018 р. Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75, 76 КК України звільнена від відбуття покарання з випробувальним терміном на 1 рік 6 місяців.
підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст.307КК України,
за участю сторін кримінального провадження
прокурора ОСОБА_5 ,
підозрюваної ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_6 ,

слідчого ОСОБА_7 ,
встановив :

ОСОБА_4 підозрюється в тому, що 15 січня 2020 року о 15 год. 10 хв. знаходячись на першому поверсі в приміщенні під`їзду АДРЕСА_2 , будучи особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 309 КК України, діючи умисно, керуючись корисливим умислом незаконно збула (продала) громадянину під вигаданим прізвищем ОСОБА_8 за 160 грн. особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено опій ацетильований, в перерахунку на висушену речовину масою 0,0368 г.

Обґрунтованість підозри у інкримінованому, ОСОБА_4 кримінальному правопорушенні підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Слідчій вказав, що по справі є достатньо підстав вважати підозру у вчинені кримінального правопорушення обґрунтованою. Вважає наявними ризики, передбачені п. 1, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим відносно нього неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, просить обрати запобіжний захід тримання під вартою строком на 60 днів.

Прокурор підтримав заявлене слідчим клопотання та просить задовольнити його, оскільки на його думку наявні ризики передбачені п.1, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тому вважає не можливим застосувати інший запобіжний захід ніж тримання під вартою.

Підозрювана ОСОБА_4 винною себе у скоєнні вказаного кримінального правопорушеннях не визнала, просить застосувати домашній арешт, переховуватися не буде.

Захисник ОСОБА_6 вказав, що заперечує у застосуванні запобіжного заходу тримання під вартою, та просить врахувати, що ОСОБА_4 , має постійне місце проживання, має на утриманні дитину, тому є всі підстави для застосування запобіжного заходу домашнього арешту.

Суд, дослідивши заявлене клопотання, вислухавши доводи слідчого, прокурора, підозрюваного, захисника у відповідності до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, з урахуванням ч. 1 ст. 177, ст. 178, ст. 183 КПК України вважає його обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_4 , суд враховує, що серед вказаних у клопотанні слідчого ризиків є доведеним тільки один, який і дає підстави для задоволення клопотання.

21 січня 2020 р. о 12 год. 05 хв. ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

21 січня 2020 р. ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 307, який відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів.

Перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відповідності до викладених вимог кримінального процесуального закону, вислухав, доводи учасників судового провадження належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого, суд вважає, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підозрюваному, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу суд враховує наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України про який свідчить те, що ОСОБА_4 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії тяжкого кримінального правопорушення, Крім того, судима за вчинення умисних корисливих злочинів, а саме 02.05.2018 р. будучи засудженою Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області до позбавлення волі на певний строк та звільненою з випробуванням на шлях виправлення не стала, належних висновків для себе не зробила та знову підозрюється у вчиненні умисного тяжкого кримінального правопорушення у період відбуття попереднього покарання. Також, 13.11.2019 р. Новомосковською місцевою прокуратурою направлено до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 309 КК України, який на теперішній час перебуває на розгляді. Враховуючи вищевикладене, усвідомлюючи тяжкість покарання за вчинене нею кримінальне правопорушення, та перебуваючи на свободі, ОСОБА_4 , матиме реальну можливість продовжити злочинну діяльність, а саме вчинити інше кримінальне правопорушення.

Суд не встановив наявність ризику передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, на який слідчий посилається у клопотанні, оскільки він нічим об`єктивно не доведений, а тому на думку суду, це є припущенням слідчого без належного підтвердження доказами наявності такого ризику, тому ризик для обґрунтування при обранні запобіжного заходу, суд врахувати не може.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри, як підставу для застосування запобіжного заходу, слідчий суддя враховує усталену практику Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості підозри» та критеріїв для її визначення. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ від 20.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення ЄСПЛ від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук, Йонкало проти України» від 21.04.2011 р. наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст. 178 КПК України суд враховує вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, тому суд вважає, що перебування на волі ОСОБА_4 , буде суперечити інтересам суспільства і є беззаперечною підставою для обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Суд встановив, що ці ж самі підстави, враховані при обранні запобіжного заходу тримання під вартою є і відсутністю підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Суд встановив, що прокурор довів, що жоден із запобіжних заходів крім тримання під вартою не може запобігти ризику ОСОБА_4 продовжити злочинну діяльність, а саме вчинити інше кримінальне правопорушення.

В своєму рішенні «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 р. ЄСПЛ зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, суд вважає виправданим тримання підозрюваного під вартою.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд зобов`язаний визначити розмір застави.

При визначенні розміру застави, суд враховує, тяжкість кримінального правопорушення, в скоєнні якого підозрюється ОСОБА_4 , а також і те, що розмір застави передбачений у межах встановлених п.п. 1-3 ч. 5 ст. 182 КПК України здатний забезпечити виконання ОСОБА_4 , покладених на неї обов`язків, тому суд вважає за можливе призначити заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає на сьогодні 42040 грн. (20х2102), що достатньою мірою гарантуватиме виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Визначаючи такий розмір застави суд виходить з матеріального стану обвинуваченої, яка не маючи офіційної роботи займається діяльністю, про яку суд не повідомила, на отримання доходу від якої вона утримує себе, а також те, що встановлення меншої суми застави не забезпечить належного виконання нею своїх процесуальних обов`язків з урахуванням особи підозрюваної.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 194, 196 КПК України, суд,

постановив :

застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід тримання під вартою до 21березня 2020 року.

Встановити розмір застави ОСОБА_4 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 42040 грн.
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 щодо застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу домашнього арешту відмовити.

Початок строку дії ухвали рахувати з 21 січня 2020 року.

Копію ухвали направити для виконання начальнику Дніпропетровської установи виконання покарань управління Держаної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області (№ 4)

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення повного тесту ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1