Провадження № 1-кп/638/565/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2020 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7
розглянувши у підготовчому судовому засіданні об`єднане кримінальне провадженню № 0001249 від 16.03.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України та кримінальне провадження № 0001250 від 16 березня 2017 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, -
встановив:
В провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебуває вказане об`єднане кримінальне провадження.
В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 до 60 діб, посилаючись на наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, вказавши при цьому, що обвинувачений перебував у розшуку, обвинувачується у вчиненні злочину щодо осіб похилого віку, перебуваючи на свободі може здійснювати вплив на потерпілих та свідків, іншим чином перешкоджати розгляду справи. Вказала, що ОСОБА_7 знаючи, що стосовно нього є кримінальне провадження, йому вручена підозра свідомо ухилявся від явки до суду для обрання запобіжного заходу. У подальшому його оголошено у розшук. Все це свідчить про свідоме нехтуваннями вимог закону.
Захисник ОСОБА_5 заявила клопотання де просила змінити запобіжний захід обраний відносно ОСОБА_7 . У вказаному клопотанні зазначала численні посилання на практику ЄСПЛ. Вказала, що ОСОБА_7 має соціальні зв`язки, не має наміру переховуватися від суду та чинити тиск на потерпілих та свідків. Особливо зауважила на тому, що тяжкість вчиненого кримінального правопорушення- не є підставою обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, також звернула увагу суду на тому, що прокурор не довела у належний спосіб і не обґрунтувала клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Зазначила, що ОСОБА_7 дійсно 2018 рік перебував у місті Чернігів, де працював, а також є членом організації « Єдина нація». За таких обставин просила відмовити у задоволенні клопотання прокурора та обрати стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби за адресою його реєстрації АДРЕСА_1 , з покладанням визначених судом обов`язків.
Прокурор заперечувала проти задоволення клопотання захисника.
Захисник ОСОБА_4 заперечував проти заявленого прокурором клопотання, посилаючись на його необґрунтованість, просив задовольнити клопотання захисника.
Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав думку захисника ,вказавши, що не ухилявся від суду, повідомив суду, що визнає себе винним у скоєнні вказаного кримінального правопорушення, не має наміру впливати на потерпілих. Не перебував в місті Харкові постійно з 2017 року, так як уклав угоду із захисником, який йому пообіцяв владнати всі його питання та поїхав до міста Чернігова, де працював та періодично з`являвся до міста Харкова. Вказав, що пересувався по території України безперешкодно, навіть не уявляв, що перебував у розшуку.
Обвинувачений ОСОБА_6 вказав, що йому не подобається клопотання прокурора та не заперечував проти того, щоб ОСОБА_8 звільнили із-під варти.
Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, тобто з метою запобігання спробам: переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів».
Обираючи обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід- тримання під вартою, суд приймає до уваги, що обвинувачений обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, та вважає що відсутні підстави стверджувати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов?язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України, зокрема не відлучатися із населеного пункту, в якому проживає.
Згідно матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 обвинувачуються у скоєні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до восьми років, перебував у розшуку, не одружений та до затримання працював неофіційно ( зі слів захисника), що свідчить про відсутність міцних соціальних зв?язків, стан здоров?я останнього не перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув?язнення.
Обираючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 суд приходить до висновку, що при наявності обґрунтованої підозри, та міри покарання, яка йому може загрожувати, обвинувачений може переховуватися від суду. Таким чином, суд вважає, що існує ризик втечі обвинуваченого та ухилення від правосуддя.
Також суд врахував практику ЄСПЛ, а саме те, що оцінка такого ризику має проводитися з посиланням на ряд факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії § 106). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов?язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв?язками та усіма видами зв?язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови § 58).
При вирішенні вказаного клопотання слід враховувати, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 , у разі визнання його винним, з огляду на вірогідність переховування від органів суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, свідчить про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення.
Розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, з урахуванням вищенаведених ознак, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тобто застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого на даний час неможливе, ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, не зменшилися.
Зі змісту КПК України вбачається, що перевірка обґрунтованості підозри під час досудового розслідування по кримінальному провадженню при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, а також продовження строків тримання під вартою під час досудового розслідування в повному обсязі покладається виключно на слідчого суддю, що постановляє відповідні ухвали.
А питання про те, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення та чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення під час судового розгляду кримінального провадження вирішуються судом тільки при ухваленні вироку, відповідно до ст. 368 КПК України.
Висновок суду щодо обрання запобіжного заходу тримання обвинуваченого під вартою ґрунтується на вищевикладених обставинах, які свідчать про те, що не зменшилися раніше заявлені ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
При цьому суд звертає увагу на те, що ухвали слідчого судді про обрання запобіжного заходу обвинуваченому під час досудового розслідування на теперішній час не змінені та не скасовані в апеляційному порядку у встановлений КПК України спосіб і строк.
За таких обставин суд вважає, що на теперішній час ризики, передбачені ст. 177 КПК України, з урахуванням вищенаведених позицій Європейського суду з прав людини, які були враховані слідчим суддею Дзержинського районного суду м. Харкова як при обранні запобіжного заходу тримання під вартою обвинуваченому під час проведення досудового розслідування, не змінились, тому на теперішній час достатніх підстав для заміни або скасування раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом не вбачається.
Окремо суд зауважує, що надані до клопотання захисника роздруковані фото не можуть бути доказами, які б мали значення для вирішення питання щодо обрання запобіжного заходу. Вказані фото не датовані, виготовлені у невстановлений спосіб, що може свідчити про редагування фото, їх постановочний характер. Додані до клопотання захисника інші докази не посвідчені у належний спосіб, що також виключає можливість сприйняття судом їх як належних доказів. Статут громадської організації « Єдина нація» не прошитий не пронумерований, що може свідчити про його неповноту, протокол засідання правління громадської організації від 06 вересня 2019 « Єдина нація» не прошитий не посвідчений, суду не надано оригіналів вказаних доказів. Деякі документи виготовлені в якості, яку не можливості читати та розуміти, що зазначено у даному документі. Стосовно публікації у журналі « Національна оборона» квітень 2018 року «ZBROYAR» майстри влучного пострілу» суд, ретельно вивчивши зміст вказаної публікації зазнає, що вона носить більш рекламний контент, тому фото розміщені поряд із вказаним текстом не є доказами « активного життя ОСОБА_7 », як стверджує адвокат у клопотанні. Крім того, після повернення до міста Харкова у 2019 році ОСОБА_7 не працював, не надано доказів його працевлаштування. Щодо наявності утриманців ні ОСОБА_7 ні його захисник доказів не надали, хоча усно повідомили про це суд.
Також суд акцентує увагу на тому, що членом ГО « Єдина нація» ОСОБА_7 став 06.09.2019 року, проте у судовому засіданні не зміг повідомити чим саме займається вказана організація, замість ОСОБА_7 напрямки діяльності вказаної ГО « Єдина нація» повідомила адвокат ОСОБА_5 . Все це може свідчити про формальне перебування у членстві ГО « Єдина нація» з метою, водночас і можливого тиску на суд.
Керуючись ст.314-315 КПК України, суд,-
постановив:
Клопотання прокурора Харківської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.
Обрати ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід - тримання під вартою у Харківській установі виконання покарань № 27 строком не більше 60 (шістдесяти) днів - до 07 серпня 2020 року.
Клопотання захисника про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту залишити без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду в порядку передбаченому главою 18 КПК України.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1