Ухвала
Іменем України
28 грудня 2019 р.

м. Київ
Справа № 202/4124/17
Провадження № 51-8977 км 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргузахисника ОСОБА_4 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2018 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 11 вересня 2019 року щодо ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001013,

встановив:

За вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2018 року,

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця
с. Кіровське Дніпропетровської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого,останній раз

01 квітня 2011 року вироком Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ст. 309, ч. 2 ст. 307, 71 КК України до 6 років позбавлення волі, звільненого 21 липня 2014 року на підставі ст. 2 ЗУ «Про амністію у 2014 році»,

засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 вересня 2019 року зазначений вирок місцевого суду залишено без змін.
Згідно з вироком суду ОСОБА_5 визнано винним та засуджено за те, що він 05 березня 2017 року о 09 годині 00 хвилин, перебуваючи біля вхідних дверей приміщення цеху "Експедиція", що розташований на території ТОВ "ВК Союз" за адресою: м Дніпро, вул. Батумська 20, на ґрунті особистих неприязних стосунків, які виникли в ході словесного конфлікту, діючи умисно, усвідомлюючи противоправний характер своїх дій, розуміючи, що його дії несуть суспільно-небезпечний характер та можуть спричинити тяжкі наслідки для потерпілого, бажаючи їх настання, своєю головою наніс один удар в область носової порожнини ОСОБА_6 , яка граничить з нижньою частиною лобної кістки черепа, від якого останній відступив назад, але утримався на ногах. Потім, ОСОБА_5 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, кулаком правої руки наніс один удар в область обличчя потерпілому, після чого дії ОСОБА_5 були припинені працівником підприємства ОСОБА_7 .
Далі, через короткий проміжок часу, а саме 05 березня 2017 року приблизно о 09 годині 10 хвилин ОСОБА_6 , перебуваючи на території вищевказаного підприємства, увійшов до приміщення роздягальні, де побачив ОСОБА_5 , який підійшов до потерпілого та, з метою подолання можливого спротиву, взявся обома руками за плечі останнього, після чого діючи умисно, з достатньою силою наніс своєю головою два удари в область лобної кістки черепа ОСОБА_6 , від яких останній разом з ОСОБА_5 впали на підлогу. В цей момент до приміщення роздягальні увійшов працівник підприємства ОСОБА_7 , який припинив злочинні дії ОСОБА_5 .
Своїми злочинними діями ОСОБА_5 завдав ОСОБА_6 тяжкі тілесні ушкодження, тобто умисні тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.
У касаційній скарзі захисник просить змінити судові рішення, призначити ОСОБА_5 більш м`яке покарання, звільнити від відбування покарання з випробуванням, згідно ч. 1 ст. 75 КК України з іспитовим строком, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. В обґрунтування зазначених вимог посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої внаслідок суворості. Зазначає, що судами не в повній мірі враховано особу засудженого, а також обставини, що пом`якшують покарання.

Перевіривши доводи, наведені у касаційній скарзі, та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на таке.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 121 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.
Що стосується доводів захисника про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої внаслідок суворості, то колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суду необхідно врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вказані вимоги закону судом дотримані.

Як вбачається з вироку суду, при призначенні покарання ОСОБА_5 , суд першої інстанції, дослідивши всі обставини справи в їх сукупності, з достатньою повнотою врахував характер, ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, дані про особу винного, який раніше неодноразово судимий та є особою суспільно-небезпечною, має на утриманні матір інваліда похилого віку, неповнолітню дитину, працює, думку потерпілого, який не наполягав на призначенні покарання пов`язаного з позбавленням волі.

Також, враховано обставини, які пом`якшують покарання щире каяття та добровільне відшкодування заподіяної шкоди потерпілому. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Зважаючи на викладене, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення ОСОБА_5 покарання за ч.1 ст. 121 КК України тільки у виді позбавлення волі. При цьому, виходячи з принципів справедливості, співмірності, індивідуалізації, та сприянню досягнення справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства суд також правильно застосував положення ст. 69 КК України, призначивши ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Таке покарання на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Крім того, доводи касаційної скарги аналогічні за змістом доводам, які були наведені в апеляційній скарзі захисника та були предметом перевірки суду апеляційної інстанції за результатами якої визнані безпідставними. Свій висновок апеляційний суд переконливо мотивував в ухвалі і вважати його необгрунтованим чи сумнівним підстав немає. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Таким чином, враховуючи дані про особу засудженого, зокрема, попередню судимість за вчинення тяжкого злочину, тяжкість вчиненого ОСОБА_5 даного злочину, колегія суддів не вбачає можливості звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, як про це зазначено у касаційній скарзі захисника.

Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428, ст. 441 КПК України, Суд

постановив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2018 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 11 вересня 2019 року щодо ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3