Житомирський апеляційний суд
Справа №286/1008/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Овруцького районного суду Житомирської області від 13 травня 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, непрацюючого, розлученого, маючого на утриманні малолітню дитину, раніше судимого, останній раз 06.05.2015 року вироком Овруцького районного суду Житомирської області за ст.ст.185 ч.3, 185 ч.2, 186 ч.2, 70 ч.1 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, звільнився 26.06.2018 року з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання, судимість не погашена, в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.186 ч.2, ст.296 ч.1 КК України, -

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186 та ч.1 ст.296 КК України і призначити йому покарання за цими законами, а саме:
- за ч.2 ст.186 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі;
- за ч.1 ст.296 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання рахувати у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Запобіжний захід домашній арешт залишити до набрання вироком законної сили.
Строк відбування покарання рахувати з моменту затримання.
Речові докази: грошові кошти в сумі 108 грн. - залишити власнику ОСОБА_9 , паперову коробку з-під грошових коштів з кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » - знищити.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що близько 18 год. 25 хвилин 13.02.2019 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, зайшов до належного фізичній особі підприємцю (ФОП) ОСОБА_9 приміщення кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що в АДРЕСА_2 , де вирішив повторно вчинити крадіжку чужого майна, а саме грошових коштів, що знаходились у паперовій коробці на столі за прилавком зазначеного кафе.
Реалізуючи свій злочинний умисел, переслідуючи корисливий мотив, з метою таємного викрадення чужого майна (крадіжки), діючи повторно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, знаходячись в приміщенні вищезазначеного кафе, ОСОБА_7 попросив продавця ОСОБА_9 , який знаходився у залі зазначеного кафе, покликати власницю приміщення кафе, і таким чином відволікти останнього. На його прохання ОСОБА_9 вийшов з приміщення залу кафе до кухні. Скориставшись цим, ОСОБА_7 підійшов до прилавку, та, перехилившись через нього, зі столу руками дістав паперову коробку, в якій знаходились належні ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 108 грн., та став йти до виходу з приміщення закладу, однак був викритий у вчиненні злочину відвідувачем кафе ОСОБА_10 , який став бігти до ОСОБА_7 з метою його затримання. ОСОБА_7 усвідомлюючи, що його злочинні дії виявлені сторонньою особою, утримуючи викрадені кошти при собі, вибіг з кафе та став втікати в напрямку вул. Б.Хмельницького м. Овруча, де був затриманий ОСОБА_10 та ОСОБА_9 .
Таким чином, ОСОБА_7 відкрито повторно викрав чуже майно (грошові кошти), чим заподіяв ФОП ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 108 грн.
Крім цього, близько 19 години 13.02.2019 року ОСОБА_7 , знаходячись в фойє першого поверху приміщення Овруцького ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області, що в м. Овручі по вул. Б.Хмельницького, 42, куди останнього було доставлено за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з хуліганських спонукань, в присутності сторонніх осіб, виражаючи неповагу до оточуючих та зневажаючи загальноприйнятими нормами поведінки та моралі, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вираженою в нахабному поводженні, не реагуючи на зауваження працівників відділення поліції про припинення протиправної поведінки, умисно головою вдарив у віконне скло чергової частини, яке від удару розбилось, тим самим ОСОБА_7 пошкодив майно Овруцького ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області на загальну суму 1205 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду змінити та призначити йому на підставі ст.70 ч.1 КК України, покарання за скоєні кримінальні правопорушення, передбачені ст.186 ч.2, ст.296 ч.1 КК України у вигляді 4-х років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, та згідно ст.76 КК України, покласти наступні обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи. Посилається на те, що вирок суду є надто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного. Вважає, що даний вирок є занадто суворим, а тому таким, що підлягає зміні. Вказує, що обставинами, що пом`якшують його покарання є: визнання вини в повному обсязі, щире каяття, активне сприяння слідству у розкритті злочину, те, що він є потерпілим від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 3-ї категорії, завдав не значну матеріальну шкоду, яку повністю відшкодував, в тому числі і моральну шкоду, про що свідчать заяви потерпілих. Також просить врахувати той факт, що судом не в повному обсязі було враховано думку потерпілих, які покладаються на розсуд суду при призначенні покарання, що не відповідає дійсності, оскільки в матеріалах справи є заява потерпілого ОСОБА_9 , в якій він просить суд не позбавляти мене волі за тяжкий злочин. Стверджує також, що за час проведення досудового слідства він вже багаторазово пожалкував про скоєні кримінальні правопорушення, навчений та покараний наріканням оточуючих людей, у скоєному проявив щире розкаяння. Обставиною, яка обтяжує його покарання, судом визнано перебування у стані алкогольного сп`яніння, хоча висновок медичного освідування показав лише 0,04 проміле, при допустимій нормі 0,02 проміле, що є невеликим розміром та відноситься до ознак легкого ступеня сп`яніння. Також зазначає, що хоча він є раніше судимий, але відбув повністю призначене судом покарання у виді 4-х років позбавлення волі та звільнився 26.06.2018 року, за місцем проживання характеризується задовільно. Має стійкі соціальні зв`язки, проживає разом із матір`ю, неофіційно працює, зустрічається з дівчиною, з якою маю намір створити сім`ю, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, вчасно сплачує аліменти. Повністю дотримався умов запобіжного заходу, у вигляді цілодобового домашнього арешту, який в подальшому судом було обрано з 22 год. 00 хв. до 06. год. 00 хв., у зв`язку з наданням можливості ходити на неофіційну роботу. З урахуванням усіх вищевказаних характеристик та обставин, суд мав можливість та законні підстави призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі, з подальшим звільненням від його відбування, застосувавши правила ст.75 КК України.

В запереченні до апеляційної скраги обвинуваченого, прокурор просить апеляційну скаргу залишити без задововлення, а вирок суду без зміни. Вказує, що вирок суду є законнним та обгрунтованим, а призначене покарання таким, що відповідає особі обвинуваченого та вчиненому ним злочину. Стверджує, що при призначенні покарання судом враховано всі обставини вчинення кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого та думку потерпілих.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які підтримали свою апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186, ч.1 ст.296 КК України апелянтом не оскаржується.

Що стосується доводів апелянта про невідповідність призначеного судом покарання тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів та його особі через його суворість, то вони не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду кримінального провадження.

Так відповідно до вимог ст.65 КК України суд, призначаючи покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Крім того, згідно ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених; особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Колегія суддів звертає увагу, що аналогічні положення передбачені абз.2 п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 N 7, зокрема: призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди

мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані

враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу

винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке

покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення

засудженого та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції вказаних вимог Закону дотримався.

Так, при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_7 встановлено, що обвинувачений вчинив злочин проти власності, який відноситься до категорії тяжких злочинів та злочин проти громадського порядку, який відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості.

При цьому суд першої інстанції в повній мірі встановив та врахував пом`якшуючі покарання обставини щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку. Обставиною, що обтяжує покарання судом встановлено вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено в межах санкції ч.2 статті 186 КК України та ч.1 ст.296 КК України та із врахуванням вимог ст.65 КК України. При його визначенні, як вбачається з матеріалів провадження, судом першої інстанції враховано характер та ступінь тяжкості вчинених злочинів, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Судом враховано особу винного, який вину у вчиненому злочині визнав повністю, не працює, має на утриманні малолітню дитину, раніше судимий, вчинив вказані злочини через короткий проміжок часу після відбуття покарання за аналогічні злочини, що свідчить про те, що він належних висновків для себе не зробив на шлях виправлення не став та продовжує займатися злочинною діяльністю, що свідчить також про його небажання до нормальної адаптації у суспільстві.

Враховуючи наведені обставини, суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства, яке буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Твердження апелянта про те, що суд при призначенні покарання не достатньо врахував визнання ним вини, щире каяття обвинуваченого, його активне сприяння розкриттю злочину, має на утриманні неповнолітню дитину та те, що при призначенні покарання не враховано думку потерпілого щодо призначення йому покарання, - не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду вироку суду, при цьому судом із врахуванням зазначених обставин визначено покарання в найнижчій межі навіть із врахуванням положень ч.1 ст. 70 КК України.

Що стосується апеляційних доводів з приводу необхідності призначення покарання із застосуванням ст. ст.75, 76 КК України, слід зазначити, що колегія суддів вважає, що з урахуванням всіх обставин провадження та суспільної небезпеки вчиненого злочину, підстав для застосування до обвинуваченого 75,76 КК України немає, усі обставини, які б могли бути підставою для звільнення від призначеного покарання у відповідності до положень ст. 75 КК України, суд враховано при призначенні найменш суворого покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Доводи обвинуваченого про те, що він є потерпілим від Чорнобильської катастрофи 3-ї категорії, завдав не значну матеріальну шкоду, яку повністю відшкодував, в тому числі і моральну шкоду, про що свідчать заяви потерпілих, раніше судимий, але відбув повністю призначене судом покарання у виді 4-х років позбавлення волі та звільнився 26.06.2018 року, за місцем проживання характеризується задовільно, має стійкі соціальні зв`язки оскільки проживає разом із матір`ю, неофіційно працює, зустрічається з дівчиною з якою має намір створити сім`ю, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, вчасно сплачує аліменти заслуговують на увагу колегії суддів, проте не можуть бути безумовними підставами для призначення покарання із застосуванням ст.75, 76 КК України.

Посилання обвинуваченого на те, що за час проведення досудового слідства він багаторазово пожалкував про скоєні ним кримінальні правопорушення, навчений та покараний наріканням оточуючих людей заслуговують також на увагу колегії суддів, проте наразі є передчасними та не впливають з урахування всіх обставин кримінального провадження на правильність прийнятого судом рішення.

Те, що на думку обвинуваченого 0,04 проміле алкоголю є невеликим розміром та відноситься до легкого ступеня сп`яніння не може свідчити про те, що він не перебував під час вчинення злочинів в стані алкогольного сп`яніння, тому судом правильно визнано дану обставину обтяжуючою покарання.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду провадження про те, що він після вчинення злочину отримав третю групу інвалідності загального захворювання та потребує тривалої реабілітації, в підтвердження чого надав суду відповідні копії документів, заслуговують на увагу колегії суддів, проте з урахуванням всіх обставин кримінального провадження зазначених вище, не можуть бути безумовною підставою для пом`якшення останньому покарання та звільнення його від відбування призначеного покарання з іспитовим строком у відповідності до положень ст. 75 КК України. Даних про неможливість перебування ОСОБА_7 в умовах ізоляції від суспільства в матеріалах провадження немає та не надано стороною захисту.

Підсумовуючи викладене слід зазначити, що всі об`єктивні дані, які впливають на вид та розмір призначеного покарання, були враховані судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання, тому підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 та застосування ст.ст.75,76 КК України, з мотивів зазначених в його апеляційній скарзі, немає.

Вважати призначене судом першої інстанції покарання явно несправедливим, та таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, що б могло у відповідності до положень ст. 407, 414 КПК України стати підставою для зміни вироку суду, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Овруцького районного суду Житомирської області від 13 травня 2019 року щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст.186, ч.1 ст.296 КК України, - без зміни.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її ухвалення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою з моменту отримання її копії.

Судді: