Справа № 344/1680/19
Провадження № 11-кп/4808/198/20
Категорія ч. 1 ст. 187 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0001799 за апеляційною скаргою прокурора Івано-Франківської місцевої прокуратури ОСОБА_7 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 лютого 2020 року, згідно з яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Коршів Коломийського району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , з неповною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , українця, громадянина України, раніше відповідно до вимог ст. 89 КК України несудимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 187, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 309 КК України, з призначенням покарань:

- за ч. 1 ст. 185 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн;

- за ч. 1 ст. 187 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк два роки шість місяців;

- за ч. 1 ст. 357 КК України у виді штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) грн;

- за ч. 3 ст. 357 КК України у виді штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) грн;

- за ч. 1 ст. 309 КК України у виді штрафу в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1120 (тисячу сто двадцять) грн.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк два роки шість місяців.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 - тримання під вартою - залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_8 визначено рахувати з 16 жовтня 2018 року, з моменту затримання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено частково, стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 8693 грн 15 коп. спричиненої злочином матеріальної шкоди, 35000 грн моральної шкоди, а всього разом 43693 (сорок три тисячі шістсот дев`яносто три) грн.15 коп, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто із обвинуваченого ОСОБА_8 в користь держави 2860 (дві тисячі вісімсот шістдесят) грн за проведення судових експертиз.

Вирішено питання про речові докази відповідно до ст. 100 КПК України.

за участю прокурора ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_11 ,

представника потерпілого ОСОБА_12 ,

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання: за ч. 1 ст. 185 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн; за ч. 1 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки; за ч. 1 ст. 357 КК України у виді штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) грн; за ч. 3 ст. 357 КК України у виді штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) грн; за ч. 1 ст. 309 КК України у виді штрафу в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1120 (тисячу сто двадцять) грн; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

Мотивує свої вимоги тим, що, не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 , вважає даний вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Посилається на те, що згідно з вироком, призначаючи ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, суд визнав як обставини, які пом`якшують покарання, часткове визнання вини, незадовільний стан здоров`я, те, що є інвалідом другої групи, вчинення злочину в стані обмеженої осудності. Вказує, що незадовільний стан здоров`я, інвалідність та вчинення злочину в стані обмеженої осудності стосуються особи обвинуваченого, яку суд має врахувати при призначенні покарання із застосуванням ст. 69 КК України за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Зазначає, що таку обставину, не враховуючи тих, що характеризують особу обвинуваченого, суд встановив одну - часткове визнання вини. Просить врахувати, що часткове визнання вини не є пом`якшуючою обставиною, а свідчить про відсутність у обвинуваченого жалю та щирого каяття з приводу скоєного. На його думку, суд при призначенні покарання не врахував обставини та ступінь тяжкості вчиненого злочину, корисливий мотив, яким керувався обвинувачений, поведінку під час та після вчинення злочинних дій, претензії з боку потерпілого та невідшкодування збитків. Також вважає, що рішення про застосування ст. 69 КК України суд належним чином не мотивував, не обґрунтував підстав. Підсумовує, що призначене ОСОБА_8 покарання у зв`язку з несправедливою м`якістю не буде необхідним та достатнім для його виправлення, попередження нових злочинів.

Обвинувачений ОСОБА_8 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, де просить залишити вирок місцевого суду без змін.

Зазначає, що призначене йому судом покарання буде цілком достатнє для його виправлення. Він є інвалідом другої групи, у нього незадовільний стан здоров`я і злочин вчинено в стані обмеженої осудності. Він повністю усвідомлює небезпечність вчинених ним дій, частково визнав вину і щиро розкаявся з приводу скоєного в рамках заподіяної шкоди. Вказує, що претензії потерпілого ОСОБА_9 судом задоволені частково, він не мав змоги відшкодувати збитки, оскільки знаходиться під вартою. Вважає, що при призначенні покарання суд врахував всі обставини.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив: таємне викрадення чужого майна; напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, та з погрозою застосування насильства; викрадення офіційних документів з корисливих мотивів; незаконне заволодіння важливим особистим документом; незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів, без мети збуту.

Кримінальні правопорушення вчинено за таких обставин.

20 серпня 2018 року близько 15-05 год. обвинувачений ОСОБА_8 перебував біля магазину «АТБ-маркет», який знаходиться по вул. Набережній, 32, в м. Івано-Франківську. В цей час ОСОБА_8 побачив неповнолітнього ОСОБА_13 , який під`їхав до вищевказаного магазину на велосипеді марки «Thunderbird Kanzas», який належить його матері ОСОБА_14 , та поставив його неподалік входу у спеціально відведеному місці. Після чого, ОСОБА_13 , не пристебнувши вказаний велосипед направився в середину магазину. В цей час у ОСОБА_8 виник неправомірний умисел на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи протиправний умисел, ОСОБА_8 , діючи умисно, з корисливих спонукань, скориставшись тим, що поруч нікого не було та за його діями ніхто не спостерігав, підійшов до велосипеду марки «Thunderbird Kanzas», червоного кольору, вартість якого, згідно з висновком експерта № 4.3-513/18 від 19 жовтня 2018 рокустановить 1701 грн, після чого сів на нього та поїхав у напрямку вул. Набережної в м. Івано-Франківську, тим самим таємно викравши його. В подальшому, ОСОБА_8 у цей же день викрадений велосипед здав у ломбард «Злагода 585», який знаходиться за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Вагилевича, 9/2, за грошові кошти, якими розпорядився на власний розсуд. Своїми протиправними діями заподіяв потерпілій ОСОБА_14 майнову шкоду на суму 1701 грн.

Крім цього, 28 серпня 2018 року близько 00-00 год., обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи по місцю проживання, за адресою АДРЕСА_1 , вийшов на балкон, де через вікно побачив свого сусіда ОСОБА_9 , який в цей час перебував у дворі вищевказаного будинку. Після чого, ОСОБА_8 , запросив ОСОБА_9 до себе у помешкання, на що останній погодився. Перебуваючи у приміщенні квартири, ОСОБА_9 спільно з ОСОБА_8 розпивали алкогольні напої, в ході чого близько 03 год. в останнього виник умисел на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, а саме речей, які знаходились у ОСОБА_9 . Реалізовуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_8 , підійшовши зі спини до потерпілого ОСОБА_9 застосував до останнього фізичне насильство, а саме раптово наніс удар рукою в область голови потерпілого, внаслідок чого той впав на підлогу. В подальшому ОСОБА_8 , лежачому на підлозі потерпілому ОСОБА_9 , продовжив наносити удари руками та ногами по всьому тілу, заподіявши йому, тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми грудної клітки з переломом сьомого ребра зліва, що згідно з висновком експерта № 555, від 07 листопада 2018 року відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я. Надалі ОСОБА_8 , подавивши волю до опору ОСОБА_9 , відкрито викрав із кишені його штанів грошові кошти в сумі 270 грн, мобільний телефон марки «Huawei TIT U02», білого кольору, IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 , вартість якого згідно з висновком експерта № 4.3-482/18 від 28 вересня 2018 року становить 2900 грн, банківську карту «ПриватБанк» № НОМЕР_4 , посвідчення інваліда ІІІ групи на його ім`я, карту Івано-Франківця. Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_8 , тримаючи в руці предмет зовні схожий на ніж, спрямував його в життєво важливий орган - в ділянку шиї потерпілого ОСОБА_9 та висловлюючи погрози вбивством, зняв з потерпілого та відкрито викрав його куртку марки «Nike», чорного та сірого кольорів, вартість якої, згідно висновку експерта № 4.3-513/18 від 19 жовтня 2018 року становить 1653 грн. Після цього ОСОБА_8 , продовжуючи погрожувати вбивством із застосуванням ножем потерпілому ОСОБА_9 , почав вимагати в останнього вказати йому пін-код від банківської карти, яку попередньо викрав у потерпілого. Будучи наляканим та сприймаючи погрози застосування ножа, як реальні, потерпілий ОСОБА_9 надав ОСОБА_8 пін-код від своєї банківської карти. Після вчиненого розбійного нападу ОСОБА_8 покинув приміщення квартири, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 4823 грн.

Крім цього, 28 серпня 2018 року близько 03 год. обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи в приміщенні квартири за адресою АДРЕСА_1 , вчинив розбійний напад на потерпілого ОСОБА_9 , із застосуванням насильства небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого та погрозою застосування такого насильства, в процесі якого відкрито викрав у останнього його платіжну карту «ПриватБанк» № НОМЕР_4 , яка згідно з ЗУ «Про платіжні системи та перекази грошових коштів в Україні» від 05 квітня 2001 року є електронним платіжним документом. Також, ОСОБА_8 , погрожуючи застосуванням ножа дізнався від потерпілого ОСОБА_9 пін-код від його платіжної карти. Після цього, ОСОБА_8 , покинув приміщення вказаної квартири із викраденою вищевказаною платіжною картою та направився в аптеку, що по вул. Незалежності, 95, в м. Івано-Франківськ. Прибувши у вказану аптеку, ОСОБА_8 здійснив покупку шприців на загальну суму 6,45 грн. після чого викинув платіжну карту.

Також, 28 серпня 2018 року близько 03 год. ОСОБА_8 , перебуваючи в приміщенні квартири за адресою АДРЕСА_1 , вчинив розбійний напад на потерпілого ОСОБА_9 , із застосуванням насильства небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого та погрозою застосування такого насильства, в процесі якого відкрито викрав у останнього посвідчення інваліда ІІІ групи серія НОМЕР_5 , видане 23 листопада 2016 року Департаментом соціальної політики в м. Івано-Франківську, особам які не мають право на пенсію, чим спричинив істотне ускладнення останньому у реалізації своїх прав та потребував значних зусиль для поновлення. Після цього, ОСОБА_8 , із викраденим майном, покинув місце вчинення злочину та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд.

Крім цього, обвинувачений ОСОБА_8 при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах незаконно придбав рослинні речовини зеленого кольору в двох паперових згортках, які незаконно зберігав по місцю свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без мети збуту. В подальшому, 16 жовтня 2018 року в період часу з 08-10 год. по 09-31 год. працівниками поліції проведено обшук житла по АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_8 в ході якого виявлено та вилучено рослинні речовини зеленого кольору в двох паперових згортках. Згідно з висновком експерта № 2.1-1130/18 від 22.11.2018 року надані на дослідження рослинні речовини є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, загальна кількість якого в перерахунку на суху речовину становить 15,5542 грама, що відповідно до Таблиці 1 Наказу Міністерства охорони здоров`я від 29 липня 2010 року № 634 «Про внесення змін до наказу МОЗ від 01 серпня 2000 року № 188» відноситься до невеликих розмірів.

Потерпілі ОСОБА_14 та ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилися, про час та місце апеляційного розгляду повідомлялись належним чином, заяв про розгляд апеляційної скарги за їх участю до суду апеляційної інстанції не надходило. Потерпілий ОСОБА_9 подав клопотання про проведення розгляду без його участі.

Тому, оскільки згідно з ч. 4 ст. 405 КПК України це не перешкоджає проведенню розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути вказане кримінальне провадження за їх відсутності.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав апеляційну скаргу з мотивів, викладених у ній, просив її задовольнити;

- обвинувачений ОСОБА_8 просив залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, пояснив, що визнає вину повністю, просить врахувати його стан здоров`я;

- захисник ОСОБА_11 заперечував проти задоволення апеляційної скарги;

- представник потерпілого ОСОБА_12 просив вирок суду залишити без змін, вказав, що призначене покарання відповідає ступеню тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції згідно з вимогами ст. 404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Фактичні обставини скоєного ОСОБА_8 , доведеність його вини та кваліфікація дій за стяттями КК України, за якими він визнаний винуватим, у поданій апеляційній скарзі не оспорюється і апеляційним судом не перевіряється. Прокурор оскаржує вирок суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченому покарання, вважає, що судом безпідставно застосовані норми ст. 69 КК України при визначенні покарання за ч. 1 ст. 187 КК України, що призвело до призначення необґрунтовано м`якого покарання за сукупністю злочинів, тому суд апеляційної інстанції перевіряє вирок суду в цій частині.

Так, як вбачається зі змісту вироку, суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання враховував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного. Визначаючи обставини, що пом`якшують покарання, послався на часткове визнання вини, те, що обвинувачений має незадовільний стан здоров`я, є інвалідом другої групи, вчинив злочин в стані обмеженої осудності. Обставин, що обтяжують обвинуваченому покарання, не встановив.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що сукупність наведених вище обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, дають підстави для пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 187 КК України і, відповідно, до ч. 1 ст. 69 КК України призначення основного покарання у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті.

Так, за приписами ст. 370 КК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті ( частини статті ), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, але із врахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , на думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.
Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Застосування ст. 69 КК України можливе лише за наявності у кримінальному провадженні виняткових обставин, які дають підстави розраховувати на досягнення мети покарання. При цьому, наявні обставини, що пом`якшують покарання, мають істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини надають специфічних особливостей, які свідчать, що вчинене діяння виходить за межі типових злочинів такого виду і ступінь його тяжкості порівняно з ними значно менший.

Суд апеляційної інстанції вважає обставини кримінального правопорушення, ступінь тяжкості такого, дані про особу ОСОБА_8 та обставини, які пом`якшують його покарання, які наявні в даному випадку, такими, що в своїй сукупності дають підстави для висновку про можливість призначення покарання за ч. 1 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України.

Під час апеляційного розгляду судом апеляційної інстанції досліджені докази, що містять відомості про особу обвинуваченого (а.п.62-64 том 1, а.п. 61-93, 106-108 том 2).
Суд апеляційної інстанції враховує:

- висновок органу пробації з досудової доповіді про обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що виправлення особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства;

- те, що ОСОБА_8 перебуває на диспансерному обліку в Івано-Франківському обласному наркологічному диспансері з приводу наркологічних захворювань з 17 березня 2010 року з діагнозом - розлади психіки і поведінки внаслідок вживання опіоїдів, с-м залежності;

- те, що ОСОБА_8 перебуває на обліку в Обласній психоневрологічній лікарні № 3 з 1994 року з діагнозом - параноїдна шизофренія, безперервний перебіг, емоційно-вольовий дефект особистості;

- його родинні зв`язки, те, що він є батьком ОСОБА_15 , 2016 року народження, бажає брати участь в його вихованні;

- наявність місця проживання та відсутність скарг і заяв по місцю реєстрації до КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія»;

- відомості про судимості, призначені покарання, направлення на лікування;

- висновки судово-психіатричного експерта № 267/2018 судово-психіатричного експерта № 5. Так, у минулому ОСОБА_8 переніс приступи шизофренії. На даний час він ознак тяжкого психічного захворювання не виявляє, його психічний стан відповідає стану ремісії параноїдної шизофренії обтяженої наркотичною залежністю, що не позбавляє його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованих йому дій ОСОБА_8 тяжким психічним розладом не страждав, виявляв ознаки ремісії параноїдної шизофренії обтяженої наркотичною залежністю. Наявні у нього певні розлади у мисленні, емоційно-вольовій сфері та специфічні зміни особистості мали значний вплив у досліджуваній ситуації на раціональність прийняття рішень, передбачення наслідків своїх діянь, здатність регулювати свою поведінку в досліджуваній ситуації. Тому під час інкримінованих йому дій він не був здатний повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_8 не потребує;

- те, що ОСОБА_8 є інвалідом другої групи через загальне захворювання.

Також суд апеляційної інстанції враховує те, що ОСОБА_8 в судовому засіданні апеляційного суду визнав вину, а потерпілий ОСОБА_9 погоджується з призначеним судом першої інстанції покаранням, заперечує проти задоволення апеляційної скарги прокурора.
Суд апеляційної інстанції бере до уваги, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 20 КК України підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення злочину, через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними . Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами прокурора про те, що судом першої інстанції безпідставно віднесено до обставин, які пом`якшують покарання, - те, що обвинувачений частково визнав вину.

Разом з тим, під час апеляційного розгляду ОСОБА_8 визнав свою вину, що свідчить про переосмислення своєї поведінки та позитивно характеризує останнього.

Однак, на думку суду апеляційної інстанції саме по собі визнання вини не може бути віднесено до обставин, які пом`якшують його покарання, оскільки таке визнання вини не свідчить ні про зниження ступеня тяжкості вчиненого злочину, ні про те, що особа, яка вчинила злочин, заслуговує на поблажливе ставлення.

В той час, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно відніс до обставин, які пом`якшують покарання, ОСОБА_8 , що в свою чергу істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, незадовільний стан здоров`я, те, що він є інвалідом другої групи, вчинив злочини в стані обмеженої осудності, оскільки ці чинники зменшують суспільну небезпечність злочину і обвинуваченого. Наведені обставини не просто характеризують ОСОБА_8 , а є значущими, нехарактерними для більшості злочинних діянь, в сукупності вплинули на його поведінку та вчинення злочину.

Такі обставини, з урахуванням особи винного, думки потерпілого, можуть бути підставою для застосування ст. 69 КК України, їх суд апеляційної інстанції вважає достатніми для висновку про те, що для досягнення цілей кримінального покарання, ОСОБА_8 необхідно призначити більш м`яке покарання, ніж визначене санкцією частини статті.

Суд апеляційної інстанції вважає, що при таких обставинах кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання, відсутності обставин, які обтяжують покарання, думці потерпілого ОСОБА_9 відносно покарання, є підстави для призначення ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України.

Таке призначене покарання за ч. 1 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі в розмірі два роки шість місяців, при тому, що згідно з санкцією частині статті найнижча межа - три роки, є справедливим балансом між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що, відповідно, призначене остаточне покарання на підставі ст. 70 КК України із застосуванням принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим, з приводу чого прокурор не висловлює жодних заперечень, відповідає цілям, передбаченим ст. 50 КК України, та загальним засадам призначення покарання, що визначені ст. 65 КК України, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Суд апеляційної інстанції вважає, що саме таке покарання є справедливим та законним з врахуванням всіх фактичних обставин по справі у їх сукупності, відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

На підставі наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що вирок суду в частині призначення обвинуваченому покарання, зокрема за ч. 1 ст. 187 КК України та остаточного покарання, необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Івано-Франківської місцевої прокуратури ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 лютого 2020 року відносно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 187, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 309 КК України залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5