печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора групи прокурорів Офісу Генерального прокурора заступника керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0007660,

В С Т А Н О В И В :

29.05.2020 у провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання прокурора заступника керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0007660, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч.3 ст. 365-2 КК України, згідно вимог якого останній просить накласти арешт на майно, а саме на нежитловий будинок будівлю офісного центру і пункту технічного обслуговування автомобілів загальною площею 4 485,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 та заборонити ПП «Ерідан» () ТОВ «Фортінбрас» (), ТОВ «Аксепт-Буд» (), ТОВ «Авіста-Інвест» (), ТОВ «Комтранс» (), компанія ЛІБІТУМ ЛІМІТЕД (LIBITUM LIMITED), ТОВ "АГРОІНВЕСТ КОНСАЛТИНГ", , ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , ТОВ«ІДЕЯ ЛУК», код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 , та будь-яким фізичним та юридичним особам вчиняти дії, спрямовані на відчуження об`єктів нерухомого майна (приміщень) у нежитловому будинку будівлі офісного центру і пункту технічного обслуговування автомобілів загальною площею 4 485,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .
Мотивуючи подане клопотання вказує, що Досудовим розслідуванням встановлено, що 06.05.2008 між ВАТ «Інноваційно-промисловий банк» та ПП «Ерідан» укладено кредитний договір №90-2008, відповідно до якого останнє отримало кредитні кошти в сумі 5 млн. грн. для фінансування витрат пов`язаних із будівництвом офісного центру розташованого по АДРЕСА_1 , а також, на виконання умов кредитного договору, між вищезазначеними сторонами укладено договір іпотеки, відповідно до якого передано в іпотеку офісний центр і пункт технічного обслуговування автомобілів за тією ж адресою.
В подальшому, між ТОВ «Компанія «Авіста-Інвест», ПП «Ерідан» та ВАТ «Інноваційно-промисловий банк» 06.08.2009 укладено договір про внесення змін до кредитного договору №90-2008, відповідно до якого ТОВ «Компанія «Авіста-Інвест» погасила залишок заборгованості по кредитному договору ПП «Ерідан» перед банківською установою.
08 червня 2010 року між ТОВ «Компанія «Авіста-Інвест» та ПП «Ерідан» укладено договір про розірвання договору іпотеки від 06.05.2008 та 9 червня 2010 року (у зв`язку з частковим погашенням заборгованості по кредиту) укладено новий договір іпотеки відповідно до якого предметом іпотеки за кредитним договором №90-2008 від 06.05.2008 визначено приміщення 6 та 7 поверхів офісного центру і пункту технічного обслуговування автомобілів, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 та 09.06.2010, відповідно до умов договору іпотеки від 09.06.2010, приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_5 накладено заборону відчуження зазначених приміщень (6,7 поверхи офісного центру).
Незважаючи на наявність вказаної заборони, ПП «Ерідан» (в особі директора ОСОБА_6 ) 14.06.2013 укладено договір купівлі продажу з ТОВ «Алькор Ком» (в особі директора ОСОБА_7 ), предметом якого є нежилі приміщення загальною площею 1039,3 кв.м. розташованих на VIповерсі (площею 537,3 кв.м.), на VII поверсі (площею 467,9 кв. м) та на VIІI поверсі (34,1 кв.м) будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , що знаходилися в іпотеці.
В подальшому, 06.09.2013 та 13.09.2013 ТОВ «Алькор Ком» (в особі директора ОСОБА_7 ) з ТОВ «Фортінбрас» (в особі директора ОСОБА_8 ) уклало договір купівлі-продажу зазначених приміщень.
05.11.2013 приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_9 посвідчено договір «Про поділ та виведення в натуру нерухомого майна, що є спільною частковою власністю», відповідно до якого виділено в натурі приміщення, які належать ТОВ «Фортінбранс» та були ним придбані у ТОВ «Алькор Ком», а саме приміщення в літері А групи приміщень № 9; 10; VI (шостого) поверху, площею 537,3 кв.м; VII (сьомого) поверху, площею 467, 9 кв.м., після чого здійснено державну реєстрацію права власності на них.
При цьому, згідно умов того ж договору виділено в натурі приміщення, розташовані на VI (шостому) та VII (сьомого) поверхах, які належать ТОВ «Аксепт-Буд» та нібито були ним придбані у ПП «Ерідан» згідно договору купівлі-продажу від 19.04.2013, а саме: приміщення нежилі VI (шостого) поверху площею 37,0 кв.м. (прим. I, площею 21,7кв.м.; прим. II, площею 16,2кв.м.) приміщення нежилі VII (сьомого) поверху площею 29,7 кв.м. (а саме: прим. I, площею 21,7 кв.м.; прим II площею 7,8кв.м.).
Допитаний як свідок ОСОБА_10 пояснив, що з 2012 року він перебував на посаді директора ТОВ «Аксепт-Буд». 25.10.2012 між ПП «Ерідан» (в особі директора ОСОБА_11 ) та ТОВ «Аксепт-Буд» було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого ТОВ «АксептБуд» придбало у власність нежилі приміщення, розташовані на 2 та 4 поверхах будівлі №4-Г по вул. Андрющенка в м. Києві загальною площею 882,4 кв.м. Крім того, саме ним від імені ПП «Ерідан» на підставі довіреності, виданої його директором ОСОБА_11 , укладався договір іпотеки між ТОВ «Компанія «Авіста-Інвест» та ПП «Ерідан», що свідчить про те, що йому достеменно було відомо про заборону відчуження приміщень 6-го та 7-го поверхів.
Після цього, 05.11.2013 ним, як директором ТОВ «Аксепт-Буд» було укладено договір «Про поділ та виведення в натуру нерухомого майна, що є спільною частковою власністю» із ТОВ «Фортінбранс» та на підставі нього виготовлено технічний паспорт на приміщення, які розташовані на 2 та 4 поверхах і були придбані на підставі договору купівлі-продажу від 25.10.2012. З приводу придбання приміщень, розташованих на 6-му та 7-му поверхах вказаної будівлі, йому нічого не відомо так як і те хто являється їх власником.
В ході досудового розслідування, допитані як свідки директор ТОВ «Алькор Ком» ОСОБА_7 та директор ТОВ «Фортінбрас» ОСОБА_8 пояснили, що фінансово-господарську діяльність на вказаних посадах фактично не здійснювали і надали свої анкетні дані для внесення відповідних відомостей до реєстраційних документів підприємств за грошову винагороду на прохання ОСОБА_12 , якого впізнали по фотографії.
Допитана як свідок приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 підтвердила, що вона нотаріально посвідчувала договори купівлі-продажу приміщень, розташованих по АДРЕСА_1 , між ПП «Ерідан» та ТОВ «Алькор Ком». Реєстрація вказаного правочину була можливою попри заборону відчуження згідно договору іпотеки від 09.06.2010 в зв`язку із тим, що нею в реєстрі прав на нерухоме майно перевірялися тільки заборони, відомості щодо яких були внесені після 2013 року. Дані, щодо обтяжень, внесених до 2013 року були недоступними і вона їх не перевірила.
Отже, службові особи ПП «Ерідан», ТОВ «Алькор Ком», ТОВ «Фортінбранс», ТОВ «Аксепт Буд», діями яких керував ОСОБА_12 , вчинили неправомірні дії та заволоділи грошовими коштами ТОВ «Компанія «Авіста-Інвест» в особливо великих розмірах.
Під час досудового розслідування встановлено, що 06.01.2006 між ОСОБА_13 та ПП «Ерідан» в особі ОСОБА_11 укладено Договір №1/06 на будівництво частини офісних приміщень адміністративної будівлі пункту технічного обслуговування з офісними приміщеннями по АДРЕСА_1 . Відповідно до умов договору «Характеристика об`єкту інвестування: Місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; Загальна площа орієнтовно 500 м2 (п`ятсот метрів квадратних); Поверх третій; Кількість кімнат орієнтовно 13 (тринадцять)». На виконання умов договору ОСОБА_13 у безготівковій формі перераховано на розрахункові рахунки ПП « ОСОБА_14 » кошти у сумі 500 000 (п`ятсот тисяч) доларів США (по курсу НБУ в національній валюті на день внесення грошових коштів), в свою чергу посадові особи ПП « ОСОБА_14 », в порушення умов договору, приміщення у власність ОСОБА_13 не передали.
Крім того, під час досудового розслідування встановлено, що 14.04.2008 між ОСОБА_15 з одного боку та ПП « ОСОБА_14 » в особі ОСОБА_11 укладено Договір №1/08 на пайову участь у будівництві частини офісних приміщень адміністративної будівлі офісного центру і пункту технічного обслуговування автомобілів по АДРЕСА_1 . Відповідно до умов договору: «Характеристика об`єкту будівництва: Місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; загальна площа не менше 200 м2 (двісті метрів квадратних); поверх четвертий; кількість кімнат орієнтовно 6 (шість)». На виконання умов договору ОСОБА_15 у безготівковій формі перераховано на розрахункові рахунки ПП « ОСОБА_14 » кошти у сумі 3 629 000 (три мільйони шістсот двадцять дев`ять тисяч) гривень, в свою чергу посадові особи ПП « ОСОБА_14 », в порушення умов договору, приміщення у власність ОСОБА_15 не передали.
У вчиненні кримінального правопорушення підозрюється: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Чернігів, Чернігівської області, українка, громадянка України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
21.05.2020 ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у відповідності до ч. 1 ст. 278 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України.
Сторона обвинувачення вказує, що з метою збереження майна,що визнано речовим доказом в кримінальному провадженні та відносно якого існує ймовірність дій спрямованих на його відчуження, виникла необхідність в арешті майна нежитлового будинку будівлі офісного центру і пункту технічного обслуговування автомобілів загальною площею 4 485,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.
У судове засідання прокурор/слідчий не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином, прокурор подав заяву про розгляд клопотання у його відсутність, вимоги підтримує та просить задовольнити.
На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Частиною 1 статті 172 КПК України передбачено окрім іншого, що неприбуття слідчого, прокурора у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.
За таких обставин, приймаючи до уваги те, що слідчий суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, створив необхідні умови для реалізації особою, яка подала клопотання, її процесуальних прав на участь у розгляді цієї справи в суді, ураховуючи, що підстав для визнання явки представника сторони обвинувачення обов`язковою не має, вважаю за можливе розглянути клопотання у його відсутність.
Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.
З матеріалів клопотання вбачається, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0007660 від 30.04.2013, за підозрою ОСОБА_12 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України та за фактом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України.
Постановою від 05.02.2019 старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_16 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0007660 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч.3 ст. 365-2 КК України, нежитловий будинок будівлю офісного центру і пункту технічного обслуговування автомобілів загальною площею 4 485,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч.5ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».
Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).
Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до вимог до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, враховує правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
З огляду на зазначені вимоги закону слідчий суддя приходить до висновку про те, що майно, на арешті якого наполягає сторона обвинувачення, відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні № 0007660, а відтак наявні підстави з якими законодавець пов`язує застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту вказаного майна.
Матеріали клопотання свідчать, що вказане майно має відношення до кримінального провадження, і, таким чином може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання їх зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. ст. 170-173 КПК України, приходжу до переконання про задоволення клопотання прокурора про накладення арешту на вищезазначене майно, яке відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, тобто є предметом кримінального правопорушення та може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, слідчий суддя з огляду на конкретні обставини справи та враховуючи, що необхідно виконати ряд слідчих дій, спрямованих на всебічне, повне та об`єктивне розслідування всіх обставин кримінального правопорушення, вважає наявними підстави для накладення арешту на вказане майно з метою збереження речових доказів, оскільки прокурором доведено, що у разі незастосування такого заходу забезпечення існують ризики його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що в подальшому ускладнить встановлення істини у кримінальному провадженні та проведенню необхідних слідчих (процесуальних) дій.
Приходячи до такого висновку, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 107, 117, 131, 132, 171173, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :

Клопотання задовольнити.
Накласти арешт на майно, а саме на нежитловий будинок будівлю офісного центру і пункту технічного обслуговування автомобілів загальною площею 4 485,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .
Заборонити ПП «Ерідан» () ТОВ «Фортінбрас» (), ТОВ «Аксепт-Буд» (), ТОВ «Авіста-Інвест» (), ТОВ «Комтранс» (), компанія ЛІБІТУМ ЛІМІТЕД (LIBITUM LIMITED), ТОВ "АГРОІНВЕСТ КОНСАЛТИНГ", , ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , ТОВ«ІДЕЯ ЛУК», код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 , та будь-яким фізичним та юридичним особам вчиняти дії, спрямовані на відчуження об`єктів нерухомого майна (приміщень) у нежитловому будинку будівлі офісного центру і пункту технічного обслуговування автомобілів загальною площею 4 485,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Зобов`язати слідчого/прокурора у кримінальному провадженні передати ухвалу особі, на майно якої, накладено арешт.
Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1