Провадження №1-в/748/71/19
Єдиний унікальний№ 748/2653/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 грудня 2019 рокум. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

захисника засудженого адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 ,

перекладача ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Чернігові клопотання прокурора Чернігівської місцевої прокуратури про звільнення від відбування покарання ОСОБА_4 у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, -

В С Т А Н О В И В :

11 жовтня 2019 року прокурор Чернігівської місцевої прокуратури звернулася до суду з клопотання про звільнення у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, призначеного вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05.05.2005 року та припинення його розшуку.

Клопотання вмотивоване тим, що вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05.05.2005 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Агдаш, республіка Азербайджан, громадянина України, раніше не судимого, засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, до покарання у вигляді 7 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк 3 роки. Відповідно до розпорядження суду від 11.08.2005 № 1-83, вказаний вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області набрав законної сили 28.07.2005, однак він не виконаний до цього часу у зв`язку із не встановленням місцезнаходження засудженого ОСОБА_4 та його розшуком, в тому числі міждержавним.

В клопотанні прокурор посилалась на положення п. 4 ч. 1 ст. 80 КК України, вказуючи, що строк давності виконання обвинувального вироку не може бути більше 10 років і обчислюється з дня набрання ним законної сили, тобто з 28.07.2005. Також посилалась на рішення Верховного Суду України від 05.09.2013 та від 24.12.2015. Також вказувала, що вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання ( ст.389,390 КК України).

В судовому засіданні прокурор подане клопотання підтримала та просила його задовольнити.

Засуджений ОСОБА_4 та його захисник подане прокурором клопотання підтримали та просили його задовольнити.

Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 просили відмовити в задоволенні клопотання прокурора, оскільки останнє суперечить вимогам закону.

Представник потерпілої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 вказував на відсутність підстав для задоволення клопотання, оскільки ОСОБА_4 перебував у розшуку, а отже ухилявся від відбування покарання і перебіг строку зупинявся.

Інші потерпілі, які викликались в судове засідання, не з`явились, що не є перешкодою для розгляду поданого клопотання.

Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши клопотання прокурора, додані до нього матеріали, матеріали кримінальної справи № 1-83/2005, суд приходить до наступного висновку.

Згідно вироку Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05.05.2005 року ОСОБА_4 , засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, до покарання у вигляді 7 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк 3 роки.

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 28 липня 2005 року вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05.05.2005 залишено без змін. Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 07.11.2006 року відмовлено в задоволенні касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 .

На час вчинення злочину 22 вересня 2002 року діяв Кримінальний кодекс України в редакції 2001 року.

Відповідно до ч.2 ст.4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час вчинення цього діяння.

Враховуючи вимоги ст. 12 КК України, що діяли на час вчинення діяння, злочин, передбачений ч. 3 ст. 286 КК України віднесено до особливо тяжких злочинів.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.80 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано протягом десяти років при засудженні до позбавлення волі на строк не більше десяти років за особливо тяжкий злочин.

Частина 3 статті 80 КК України передбачає, що перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання.

Відповідно до розпорядження суду від 11.08.2005 № 1-83, вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області набрав законної сили 28.07.2005.

У відповідності до повідомлення Чернігівського МВ УМВС України в Чернігівській області № 14/2984вх від 29.08.2005 року, у зв`язку з тим, що засуджений ОСОБА_4 переховується від ОВС, його місцезнаходження невідоме, на нього заведена розшукова справа.

Згідно листа начальника ЧМВ УМВС України в Чернігівській області № 3/2253 від 23.05.2008 року, ОСОБА_4 після визнання його винним у скоєнні злочину з метою уникнути покарання в 2005 році виїхав з України та ймовірно перебуває в Азербайджані, відносин з дружиною яка мешкає в Городнянському районі Чернігівської області не підтримує, останній знає, що його розшукують працівники міліції та в Україну повертатись не збирається. Останній розшукується ВКР ЧМВ УМВС України в Чернігівській області за скоєння злочину ст.286 ч.3 КК України, ОРС «Розшук» № 25/3846 від 02.09.2005 року. Окрім того, про те, що засуджений переховується від ОВС за територією Чернігівської області повідомлялось листом № 3/2808вх від 20.06.2011 року.

Відповідно листа Чернігівського міського відділу УМВС України в Чернігівській області № 3/4417вх від 30.11.2011 року ОСОБА_4 оголошено в міждержавний розшук, останній з метою уникнути покарання виїхав до родичів в Азербайджан, де мешкає зі своє родиною.

Згідно повідомлення Чернігівського відділу поліції Головного управління національної поліції № 7334/124/49/8/19 від 25.10.2019 року було встановлено місце знаходження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який ухилявся від відбування покарання за скоєння злочину передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України. Останній 24.10.2019 року був поміщений до СІЗО м. Чернігова, а ОРС "РОЗШУК" 25.10.2019 року закрито.

В даному випадку ОСОБА_4 , достовірно знаючи про засудження його до відбування покарання у виді семи років позбавлення волі, а також те, що йому було обрано міру запобіжного заходу виді підписки про невиїзд, виїхав за межі України та протягом тривалого часу перебував на території іншої Республіки, був оголошений у розшук, а також у міждержавний розшук, що свідчить про його ухилення від виконання покарання. При цьому ОСОБА_4 повернувся на територію України тільки після звернення прокурора з клопотанням про звільнення його від відбування покарання.

Отже, в даному випадку строки давності виконання обвинувального вироку зупинились з дня оголошення ОСОБА_4 в розшук, а саме з 02.09.2005 року та відновились з дня з`явлення засудженого для відбування покарання, а саме з 24 жовтня 2019 року.

Кримінальний кодекс України в редакції 2001 року не містить положення про те, що навіть якщо засуджений ухилявся від відбування покарання, строк давності виконання обвинувального вироку не може бути більше 10 років. А отже посилання прокурора на норми закону в даній частині є безпідставними.

Посилання на рішення Верховного Суду України від 05.09.2013 в даному випадку до уваги не приймаються, оскільки в даному рішення наводилось посилання на положення Кримінального кодексу України у редакції 1960 року.

Суд не приймає до уваги посилання прокурора на постанову Верховного Суду України №5-324кс15 від 24.12.2015 року, так як в даній справі йшла мова про звільнення засудженого у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку від відбування покарання у виді штрафу, і в даному випадку засуджений не оголошувався в розшук.
Статтею 389 КК України передбачена відповідальність за ухилення від відбування покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, а статтею 390 КК України передбачена відповідальність за неповернення до місця відбування покарання особи, засудженої до позбавлення волі, якій було дозволено короткочасний виїзд, після закінчення строку виїзду.
Засуджений ОСОБА_4 був оголошений в розшук у зв`язку з ухиленням від відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного за вироком суду, а отже факт ухилення в даному випадку від відбування покарання є доведеним, а ч.3 ст.80 КК України регулюється питання зупинення перебігу строку давності у разі ухилення засудженого від відбування покарання, що є гарантією реалізації обов`язку держави через спеціально уповноважені органи виконати вирок суду.
Слід також відмітити, що в постанові Верховного Суду України №5-324кс15 від 24.12.2015 року зазначається, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише в тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

В даному ж випадку засуджений ОСОБА_4 перешкоджав своєю поведінкою виконанню вироку Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05.05.2005 року, оскільки зник з місця свого постійного проживання, не виконав умови запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд, яка була застосована до нього вироком суду.

Відтак, встановлений законом десятирічний строк давності виконання вироку на момент затримання ОСОБА_4 не сплив через зупинення перебігу строку на період знаходження його у розшуку.

В постанові від 20 листопада 2018 року у справі № 264/1736/17 Верховний Суд вказав, що встановлений законом строк давності виконання вироку на момент затримання особи не сплив через зупинення перебігу строку на період знаходження її в розшуку, а місцевий суд обгрунтовано зазначив, що будь-яких даних, які б підтверджували постійне знаходження особи за місцем проживання та виконання умов запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд, яка була застосована до неї, до суду представлено не було, що свідчить про свідоме ухилення особи від відбування покарання.

Ухвалою від 13 червня 2019 року Верховний Суд відмовив у відкритті касаційного провадження у справі № 361/7082/18, в якій Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду від 07 березня 2019 року відмовлено в задоволенні заяви захисника про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, у зв`язку з тим, що особа була оголошена в розшук, а отже ухиляється від виконання покарання, у зв`язку з чим, строки, передбачені ст.80 КК України зупиняються.

Виходячи з вищевикладеного, клопотання прокурора Чернігівської місцевої прокуратури про звільнення від відбування покарання ОСОБА_4 у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку задоволенню не підлягає, оскільки встановлений законом 10-річний строк давності виконання вироку на момент затримання ОСОБА_4 не сплив через зупинення перебігу строку на період знаходження його у розшуку.

Оскільки ОСОБА_4 у відповідності до протоколу затримання особи за вироком суду від 24.10.2019 затримано, то розшук є припиненим.

На підставі вищенаведеного, керуючись статтями 80 КК України, ст. 537, 539 КПК України,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання прокурора Чернігівської місцевої прокуратури про звільнення у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, призначеного вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05.05.2005 року та припинення його розшуку відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Чернігівський районний суд Чернігівської області.

Суддя ОСОБА_1