Справа № 161/262/20 Провадження №11-сс/802/40/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:продовження строку тримання під вартою Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 ,
підозрюваного ОСОБА_8 ,
слідчого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 січня 2020 року (ЄРДР №0001749),

В С Т А Н О В И В

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду від 10 січня 2020 року задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_9 про продовження строку тримання під вартою щодо підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених п.п.11, 12 ч.2 ст. 115 КК України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Холонів, Горохівського району Волинської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, котрий має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, непрацюючого, згідно з ст.89 КК України раніше не судимого,

строком на 60 днів, до 13 березня 2020 року. На підставі ч.4 ст.183 КПК України розмір застави не визначався.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 11, 12 ч.2 ст.115 КК України, тобто умисного вбивства, а саме умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, вчиненого на замовлення, за попередньою змовою групою осіб. Зазначене кримінальне правопорушення відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за яке передбачено покарання від 10 до 15 років позбавлення волі або довічне позбавлення волі. Під час досудового розслідування встановлено, що ризики, передбачені п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема те, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних, експертів, у цьому ж кримінальному провадженні, не зменшились. Оскільки і надалі існує реальна загроза тому, що ОСОБА_8 може переховуватись від органів досудового розслідування або суду, усвідомлюючи, що його підозрюють у скоєнні особливо тяжкого злочину, з метою уникнення покарання може залишити територію України. Крім того, перебуваючи на свободі, будучи обізнаним у деталях злочину, у вчиненні якого ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється, може прикласти зусиль для знищення або ж спотворення ще не віднайденої вогнепальної зброї, особистих речей померлого та мобільних телефонів. Крім цього, ним можуть бути знищені інші предмети, сліди, що матимуть доказове значення, та які на даній стадії досудового розслідування не встановлені. А також, перебуваючи на волі ОСОБА_8 має реальну змогу перешкоджати кримінальному провадженню шляхом впливу на показання свідків, з якими він особисто знайомий, та які, відповідно, перебувають у вразливому стані у зв`язку з вказаними обставинами. Крім того, стороною кримінального провадження доведено, що будь-який інший запобіжний захід, передбачений ст.176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам, які вказані в клопотанні.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою. Вказує, що матеріали кримінального провадження не містять беззаперечних доказів про причетність ОСОБА_8 до вчинення злочину, про який тому оголошено підозру, а також на недоведеність слідчим та прокурором наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, для продовження застосування до його підзахисного виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Зазначає, що органом досудового розслідування не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, пов`язаним із перешкоджанням здійсненню кримінального провадження у будь-яких формах та не забезпечить належної поведінки підозрюваного.
Крім того, зазначає, що слідчий суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1 не мав права розглядати клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу ОСОБА_8 , оскільки він, як слідчий суддя, надавав дозвіл на продовження строку досудового розслідування даного кримінального провадження, що викликає сумнів у його неупередженості.
Посилається, що ОСОБА_8 є особою молодого віку, одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, постійне місце проживання, за яким, як і за місцем реєстрації, характеризується виключно позитивно, з членами сім`ї та сусідами перебуває в доброзичливих стосунках, на що не звернув увагу слідчий суддя.
Захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 .
Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, захисника та підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, прокурора та слідчого, які заперечили доводи скарги та просили залишити ухвалу слідчого судді без змін, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Згідно з положеннями ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування, передбаченого законодавством, за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку ст.199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Дані вимоги закону при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_8 слідчим суддею були дотримані в повному обсязі.
Як убачається з матеріалів провадження, СУ ГУНП у Волинській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001749 від 17 вересня 2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 2, 3, 5 ст.27 п.п.11, 12 ч.2 ст.115 КК України.
19.09.2019 ОСОБА_8 затримано в порядку ст. 208 КПК України, а 20.09.2019 йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, яке відноситься до класифікації особливо тяжких злочинів, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі.
Апеляційний суд погоджується із висновком слідчого судді про те, що здобуті на даний час органом досудового розслідування докази, зокрема, протокол огляду місця події від 17.09.2019, протокол допиту свідка ОСОБА_10 від 17.09.2019 та від 18.09.2019, протокол допиту підозрюваного ОСОБА_11 від 19.09.2019, а також інші докази у кримінальному провадженні в достатній мірі свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому злочину.
При цьому варто зауважити, що Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.
Стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведення винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку, тому доводи захисника ОСОБА_7 щодо недостатності доказів причетності його підзахисного ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, про яке тому оголошено підозру є непереконливими.
Як правильно встановлено оскаржуваною ухвалою слідчого судді від 10 січня 2020 року, ризики, враховані слідчим суддею при обранні запобіжного заходу ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів, в даний час не зменшилися.
Прокурором та слідчим доведено, що ризики, передбачені п.1, 2, 3 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема, ті, що підозрюваний може переховуватись від слідства та суду, знищити, сховати або спотворити речі та документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних, у кримінальному провадженні не змінились.
Зважаючи на існування достатніх даних, що ОСОБА_8 не буде дотримуватися покладених на нього процесуальних обов`язків у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу, та перебуваючи на волі, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, а також з урахуванням того, що на даному етапі розслідування, у зв`язку із складністю провадження, існує необхідність виконати певну кількість слідчих (розшукових) та процесуальних дій, в тому числі отримати висновки вже призначених експертиз, які допоможуть встановити обставини, що мають важливе значення в цьому кримінальному провадженні, апеляційний суд вважає, що відсутні підстави для застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу ОСОБА_8 .
Слідчий суддя у своїй ухвалі дав належну оцінку цим обставинам, котрі виправдовують подальше тримання під вартою підозрюваного, а тому посилання апелянта про недоведеність органом досудового розслідування неможливості застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не заслуговують на увагу.
Наявність в ОСОБА_8 постійного місця проживання, позитивних характеристик, дружини, неповнолітніх утриманців, на що посилається захисник, суттєво не зменшують ризиків у кримінальному провадженні та не впливають на правильність висновку щодо необхідності продовження застосування до підозрюваного запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою.
Доводи, зазначені в апеляційній скарзі сторони захисту про упередженість слідчого судді ОСОБА_1 при постановленні рішення щодо продовження підозрюваному виняткового запобіжного заходу, апеляційний суд вважає такими, що не ґрунтуються на законі.
У викладених в апеляційній скарзі твердженнях захисник вказує на те, що слідчий суддя ОСОБА_1 не мав права розглядати клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , оскільки він вже приймав участь у якості слідчого судді у даному кримінальному провадженні, зокрема, приймав рішення про продовження строку досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні.
Однак, відповідно до положень ч.1 ст.76 КПК України суддя, який брав участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, не має права брати участі у цьому ж провадженні в суді першої, апеляційної і касаційної інстанцій.
Із вказаної норми випливає, що розгляд слідчим суддею ОСОБА_1 клопотання прокурора про продовження строків досудового розслідування у даному кримінальному провадженні не є перешкодою для розгляду ним клопотання про продовження підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Також слід зазначити, що заявлений відвід слідчому судді ОСОБА_1 було вирішено по суті, та ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду від 10 січня 2020 року в задоволенні заявленого відводу було відмовлено.
Таким чином, ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі захисника, апеляційний суд не вбачає.
На підставі викладеного, керуючись статтями 405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 січня 2020 року щодо ОСОБА_8 без змін.
Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає. Головуючий

Судді