ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №:642/682/20 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/2285/20 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія : ст.186 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , представника потерпілого ОСОБА_9 , без участі самого потерпілого ОСОБА_10 , належним чином повідомленого про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові дану справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого на вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 30 03 2020 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Зміст оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, непрацюючого, фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 19 09 2014 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі,-

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.186 КК України, та призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Ухвалено запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишити у виді тримання під вартою в ДУ «Харківській слідчий ізолятор».

Визначено, що строк відбуття покарання слід рахувати з 14 12 2019 року з моменту його затримання в порядку ст.208 КПК України.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 471 грн. 03 коп.

Вирішено питання щодо речових доказів в порядку ст.100 КПК України.

Як вбачається з вироку, 14 12 2019 близько 15 год. 40 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи у вагоні електропоїзду, який рухався зі станції Харківського метрополітену «Майдан Конституції» в бік станції Харківського метрополітену «Центральний ринок», маючи прямий умисел на відкрите заволодіння чужим майном, стоячи лицем до виходу із вагону вказаного електропоїзду, реалізуючи свій прямий умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, діючи відкрито, повторно, з корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення, в той момент коли електропоїзд зупинився на станції Харківського метрополітену «Центральний ринок», за адресою: м. Харків, вул. Різдвяна, 29, дочекавшись відчинення дверей, вихопив мобільний телефон ТМ «Lenovo Р1», вартість якого, відповідно до висновку експерта, склала 885 грн., який тримав у руках малолітній потерпілий ОСОБА_10 , 2008 року народження, після чого, з метою доведення свого злочинного наміру до кінця, викрадений мобільний телефон поклав собі до кишені одягненої на ньому куртки та намагався залишити місце вчинення злочину, однак з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, а саме не залишив місце вчинення злочину та не отримав реальну можливість розпоряджатися викраденим майном, оскільки був зупинений малолітнім потерпілим на платформі вищевказаної станції та затриманий працівниками поліції.

Судом дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.3 ст.15 ч.2 ст.186 КК України як незакінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого подала апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичних обставин справи, просила скасувати оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання та ухвалити нове рішення, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді 3 років позбавлення волі та застосувати положення ст.75 КК України, на підставі якої звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, строком на 3 роки.

Такі вимоги обґрунтувала тим, що призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, оскільки судом не враховано те, що останній має постійне місце проживання, де позитивно характеризується, адміністративних стягнень не має, на обліку у лікаря нарколога, психіатра не перебуває. Також вказала, що протиправна діяльність ОСОБА_7 тривала короткий проміжок часу, ним вчинено лише замах на злочин, тілесні ушкодження потерпілому не причинені, а майно, яке намагався відкрито викрасти обвинувачений, повернуто потерпілому, а тому, враховуючи усі перелічені обставини, ну думку апелянта, виправлення обвинуваченого можливе без його ізоляції від суспільства та без відбування покарання (а.с.78-81).

Позиції учасників судового апеляційного провадження.

Обвинувачений та його захисник просили задовольнити вимоги апеляційної скарги у повному обсязі.

Прокурор заперечувала проти задоволення вимог апеляційної скарги захисника обвинуваченого, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим.

Представник потерпілого заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги захисника.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, думку прокурора та представника потерпілого, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Дії обвинуваченого кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України не перевіряє.

Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Надаючи оцінку доводам захисника обвинуваченого щодо неврахування відомостей стосовно особи обвинуваченого, зокрема те, що останній має постійне місце проживання, де позитивно характеризується, адміністративних стягнень не має, на обліку у лікаря нарколога, психіатра не перебуває, колегія суддів виходить з наступного.

В ході детального аналізу оскаржуваного вироку в частині призначеного покарання, колегією суддів встановлено, що воно цілком відповідає вимогам ст.65 КК України, оскільки призначаючи покарання, суд у повному обсязі врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючої покарання обставини щире каяття та відсутність обтяжуючих обставин, суму викраденого, та те, що викрадене вилучено та повернуто потерпілому.
Крім того, судом було надано оцінку усім відомостям щодо особи обвинуваченого, які містяться у матеріалах справи. Враховано, що ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

Посилання захисника на те, що за вищевказаним місцем проживання ОСОБА_7 характеризується позитивно є необґрунтованим, оскільки з відповіді на запит щодо надання характеризуючих матеріалів щодо обвинуваченого, вбачається, що надати такі матеріали не вбачається можливим, з огляду на те, що ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , мешкав з 09 12 2019 року по 16 12 2019 року та жодним чином себе не зарекомендував (а.с.43).

Інші характеристики в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи усі вищезазначені обставини, суд призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді 4 років позбавлення волі, тобто в мінімальних межах, визначених санкцією інкримінованої йому статті.

Судова колегія погоджується з тим, що саме таке покарання є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нового злочину.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про неможливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, з урахуванням конкретних обставин справи, а також особи обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за скоєння злочинів проти власності, після звільнення з місць позбавлення волі належних висновків не зробив, на шлях виправлення не став та вчинив новий умисний корисливий злочин.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на той факт, що ОСОБА_7 визнаний винним у скоєнні саме корисливого злочину, а оскільки він офіційно не працює, тобто суспільно-корисною діяльністю не займається та особисті доходи для проживання у нього відсутні, - це може послужити стимулюючим фактором для вчинення нових корисливих злочинів у разі звільнення його від відбування покарання на підставі ст.ст.75,76 КК України, як про це просить захисник.
Ті обставини, що протиправна діяльність ОСОБА_7 тривала короткий проміжок часу, ним вчинено лише замах на злочин, тілесні ушкодження потерпілому не причинені, а майно, яке намагався відкрито викрасти обвинувачений, повернуто потерпілому, - враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.
Разом з тим, колегія суддів враховує те, що протиправні дії ОСОБА_7 були припинені з причин, що не залежали від його волі, оскільки він був зупинений малолітнім потерпілим на платформі та затриманий працівниками поліції.

Виходячи з наведеного, усі обставини та відомості, на які посилається захисник у апеляційній скарзі, були проаналізовані та враховані судом першої інстанції при ухваленні вироку.

Інших переконливих доводів, які б ставили під сумнів законність рішення суду першої інстанції, вмотивованість його висновків та свідчили б про необхідність призначення більш м`якого покарання та застосування положень ст.ст.75,76 КК України, апелянтом не наведено.

Зважаючи на те, що кримінальний закон судом першої інстанції застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого, підстав для зміни оскаржуваного вироку та задоволення апеляційної скарги обвинуваченого колегією суддів не вбачається.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423,424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 30 03 2020 року по справі щодо ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________ ________________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4