ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/681/20 Справа № 183/2939/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2019 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпро, громадянки України, з середньо-спеціальною освітою, заміжньої, не працюючої, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , не судимої,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у кримінальному провадженні № 0001445,

за участю:
прокурора ОСОБА_8
обвинуваченої ОСОБА_7 ,

встановила:
Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватою у тому, що вона 01 травня 2017 року приблизно о 19.25 годині відпочивала за столиком у дворі біля будинку АДРЕСА_3 , де в цей час мимо неї проходила ОСОБА_9 , яка попросила її після закінчення відпочинку прибрати зі столика сміття, в результаті чого між ними виникла сварка, в ході якої у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , реалізуючи який одразу, ОСОБА_7 , діючи умисно, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків наблизилася до ОСОБА_9 і, взявши її лівою рукою за комір футболки, завдала одного удару нігтями пальців правої руки у обличчя зліва та шию зліва.

Внаслідок умисних дій ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_9 спричинено тілесні ушкодження у вигляді саден у лівій передвушній області та шиї, які у своїй сукупності та кожне окремо, відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за яке їй призначено покарання у виді 150 годин громадських безоплатних суспільно-корисних робіт, у вільний від роботи час, не більше чотирьох годин на день, визначених органами місцевого самоврядування.
Вирішено долю речових доказів.
Прокурор не погодився з вироком. В апеляційній скарзі просить його в частині призначенjuj покарання змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженою за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у вигляді 150 годин громадських робіт.

На підставі ч. 5 ст. 74 КК України, з урахуванням п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України звільнити її від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вказує, що ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України, за злочин невеликої тяжкості, вчинений 01.05.2017 року. Таким чином, з урахуванням вимог п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України строки давності притягнення до кримінальної відповідальності сплили 01.05.2019 року.

Таким чином, суд першої інстанції, приймаючи рішення повинен був звільнити останню від призначеного покарання з підстав ч. 5 ст. 74 КК України. Цих вимог закону не виконав, що призвело до неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Заслухавши суддюдоповідача, думки учасників судового засідання, дослідивши та перевіривши матеріали кримінального провадження, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла наступних висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку суду та кваліфікація її дій не оскаржуються сторонами, тому в цій частині вирок апеляційним судом не переглядається і апеляційний суд виходить з фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції.

Перевіривши доводи апеляційної скарги першого заступника прокурора Дніпропетровської області про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання, апеляційний суд вважає їх обґрунтованим з огляду на наступне.

За змістом пунктів 1 та 2 ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання не тільки в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, а й відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.
Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.
Зазначені вище вимоги закону судом першої інстанції не виконав.
За вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватою та призначено покарання за ч. 1 ст. 125 КК України, який вона вчинила 01 травня 2017 року.
Санкцією ч. 1 ст. 125 КК України передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк до двохсот годин, або виправні роботи на строк до одного року.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України злочином невеликої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, або інше, більш м`яке покарання за винятком основного покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі (п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України).
Як видно з матеріалів кримінального провадження, станом на день ухвалення оскарженого вироку 04 грудня 2019 року, закінчився дворічний строк притягнення до кримінальної відповідальності, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України.
Згідно з матеріалами справи, ОСОБА_7 не ухилялась від органу досудового розслідування та суду, а також відсутні відомості про вчинення нею іншого злочину, тому строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за злочин не зупинявся та не переривався. Також, ОСОБА_7 не зверталась з клопотанням про звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України. Проти застосування даного закону не заперечувала.
Згідно з ч. 8 ст. 284 КПК України звільнення особи від кримінальної відповідальності можливо тільки за її згодою та на підставі відповідного клопотання.
Встановивши вище зазначені обставини, суд першої інстанції мав постановити вирок, призначити ОСОБА_7 покарання та на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити її від його відбування у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.
Враховуючи, що на час ухвалення оскарженого вироку закінчились строки притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги першого заступника прокурора Дніпропетровської області обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, у зв`язку з чим, вирок зміні в частині призначеного покарання.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області - задовольнити.
Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2019 року щодо ОСОБА_7 , в частині призначення покарання, - змінити.
Вважати ОСОБА_7 засудженою за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у вигляді 150 годин громадських робіт.

На підставі ч. 5 ст. 74 КК України, з урахуванням п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

В іншій частині вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4