Дата документу 31.03.2020 Справа № 337/239/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-сс/807/197/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №337/239/20 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
підозрюваного ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою процесуального прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24 січня 2019 року, якою відмовлено в задоволенніклопотання слідчого щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України

застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на два місяці;
покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки до 24.03.2020:

-не залишати своє житло - квартиру АДРЕСА_2 з 18 години до 07 години з понеділка по п`ятницю, у суботу та неділю не залишати житло цілодобово;
-з`являтися до органів досудового розслідування, прокуратури та суду за першим викликом у призначений час;
-не відлучатися за межі м. Запоріжжя без дозволу слідчого, прокурора або суду;
-здати на зберігання до органу досудового розслідування свій паспорт для виїзду за кордон.

Згідно зі змістом судового рішення, 24.01.2020 року до Хортицького районного суду м. Запоріжжя надійшло клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_7 .

При проведенні досудового розслідування було встановлено наступне:

21 січня 2020 року, приблизно о 20 год. 00 хв., ОСОБА_7 перебуваючи в кв. АДРЕСА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, діючи з прямим умислом, направленим на спричинення тяжких тілесних ушкоджень раніше йому знайомому ОСОБА_8 , з мотивів особистої неприязні, усвідомлюючи та бажаючи спричинити потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, наніс ножем ОСОБА_8 один удар в область грудної клітини зліва, чим спричинив ОСОБА_8 проникаюче поранення грудної клітини з пошкодженням лівої легені, яке кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент його спричинення.

За даним фактом розпочато досудове розслідування, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000015 від 22 січня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.121 КК України, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Слідчий звернувся до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у відношенні ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою.

Відмовляючи в задоволенні клопотання, слідчий суддя фактично погодився з обґрунтованістю підозри на теперішній стадії процесу, однак дійшов висновку, що ризик переховування, на який посилався слідчий було обґрунтовано лише тяжкістю злочину, а ризик впливу фактично не був доведений.З урахуванням наявності відомостей про особу підозрюваного, обставин кримінального правопорушення (поведінка як підозрюваного, так і потерпілого), слідчий суддя вважав за доцільне обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладенням обов`язків відповідно до ст.194 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді. Вважає, що тяжкість вчиненого злочину, доводить наявність, передбачених п.п.1, 3 ст.177 КПК України ризиків і неможливість застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

На підставі викладеного просить скасувати ухвалу слідчого судді від 21.01.2020 та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; підозрюваного, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

За вимогами ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризиками, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді щодо відмови в задоволенні клопотання слідчого про застосування найсуворішого запобіжного заходу. Висновки слідчого судді ґрунтуються на доказах, наданих органом досудового розслідування та стороною захисту.

На переконання колегії суддів оскаржувана ухвала слідчого судді в повій мірі відповідає вимогам процесуального закону.

Так, слідчий суддя фактично дійшов висновку про доведеність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, однак при цьому слідчий суддя не в повній мірі погодився з існуванням заявлених у клопотанні ризиків.

Відповідно до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до положень ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Між тим, відповідно до позиції, викладеної у пункту 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

При цьому, в контексті ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що серйозність обвинувачення або суворість санкції інкримінованого злочину не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини встановлюється існування презумпції на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення від 24.07.2003 у справі «Смирнова проти Росії»). В усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії»).

Більш того, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 15.11.96 у справі «Чахла проти Сполученого Королівства», «будь-яке позбавлення волі має здійснюватися не тільки відповідно до основних процесуальних норм національного права, а також відповідати меті ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом №11, тобто захищати людину від свавільного позбавлення волі».

Порядок розгляду слідчим суддею клопотання про застосування запобіжного заходу в цілому відповідає вимогам п.п.3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Слідчий суддя постановив ухвалу у відповідності з вимогами ч.4 ст.194 КПК України, адже вважав недоведеним існування ризиків, передбачених п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України (переховування та вплив на потерпілого/свідків).

Виключно тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному в разі доведення його винуватості не може вказувати на високу вірогідність існування ризику переховування.

Не доведено прокурором обставини передбачені п.3 ч.1 ст.194 КПК України і під час розгляду апеляції на ухвалу слідчого судді.

Крім того, слідчим суддею враховані вимоги ст.178 КПК України, а саме те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання та реєстрації, раніше не судимий.

Відповідно до ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ч. 5 ст.132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Доводи прокурора щодо невідповідності ухвали слідчого судді вимогам КПК України необґрунтовані та не спростовують висновки слідчого судді.

Слідчий суддя обираючи запобіжний захід, оцінив в сукупності обставини, визначені ст.ст. 177, 178 КПК України, а тому прийшов до обґрунтованого висновку, що домашній арешт ОСОБА_7 та виконання обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, забезпечить його належну процесуальну поведінку.

Усі наведені апелянтом обставини, тяжкість покарання і наявність існування ризиків, передбачених п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України перевірені та враховані слідчим суддею при прийнятті рішення по суті клопотання.

Підстав для скасування ухвали слідчого судді за доводами апеляції прокурора апеляційний суд не вбачає.

При цьому, слід зауважити, що підозрюваний, після застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту з`явився в судове засідання суду апеляційної інстанції. Відсутні будь-які відомості про допущення ним порушень чи недотримання належної процесуальної поведінки. Вказані обставини додатково свідчать про правильність прийнятого слідчим суддею рішення.

Враховуючи вищенаведене, підстав для скасування ухвали слідчого судді за доводами апеляції прокурора апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу процесуального прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Хортицького районного суду . Запоріжжя від 24 січня 2019 року, якою відмовлено в задоволенніклопотання слідчого і до підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із покладенням обов`язків, передбачені ст.194 КПК України, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4