Ухвала
Іменем України
30 березня 2020 року
м. Київ
справа № 744/1600/18
провадження № 51- 242 ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Семенівського районного суду Чернігівської області від 16 листопада 2018 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року,

встановив:
За вироком Октябрського районного суду м. Бєлгорода Російської Федерації (далі - РФ) від 16 травня 2017 року, з урахуванням змін, внесених ухвалою Бєлгородського обласного суду від 11 квітня 2018 року, ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років за вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст.30, п. «а» ч.4 ст. 228-1, п. «а» ч.4 ст. 228-1, ч.3 ст.30, ч.5 ст. 228.1, ч.3 ст.69 Кримінального кодексу Російської Федерації (далі - КК РФ).
Ухвалою Семенівського районного суду Чернігівської області від 16 листопада 2018 року за клопотанням Міністерства юстиції України приведено вказаний вироку суду РФ щодо ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України.
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року апеляційна скарга засудженого ОСОБА_4 залишена без задоволення, зазначена ухвала суду першої інстанції залишена без змін.
Ухвалами колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 21 січня та 5 березня 2020 року на підставі п. 1 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України), відмовлено ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційні скарги ним подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

23 березня 2020 року до Касаційного кримінального суду Верховного Суду засуджений ОСОБА_4 повторно подав касаційну скаргу, у якій не погоджуючись з судовими рішеннями суду першої й апеляційної інстанцій зазначає про те, що в ухвалі Чернігівського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року зазначено про набрання ухвалою законної сили з моменту проголошення та про можливість її оскарження в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, тому в нього є право оскарження в касаційному порядку ухвали апеляційного суду, яка є незаконною і необґрунтованою. Просить Верховний Суд прийняти до розгляду його касаційну скаргу від 22 лютого 2020 року, на яку Судом було відмовлено у відкритті касаційного провадження, врахувати доводи скарги, скасувати ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Суд, перевіривши касаційну скаргу, яка за вимогами є аналогічною від попередніх касаційних скарг засудженого ОСОБА_4 , дійшов висновку про те, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до п. 8 ч.2 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення прав на апеляційне та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення. Отже, суду слід з`ясувати, чи можуть бути оспорювані судові рішення предметом перевірки в порядку касаційної процедури.
Встановлюючи обмеження права на касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права, як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня 2009 року №26-рп/2009).
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення від 28 травня 1985 року в справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства», пункт 96 Рішення від 13 лютого 2001 року в справі «Кромбах проти Франції»).
Як вбачається зі змісту скарги засуджений ОСОБА_4 не погоджується з рішенням суду апеляційної інстанції, яким залишена без змін ухвала місцевого суду про приведення вироку РФ щодо нього у відповідність з чинним КК України.
Засуджений ОСОБА_4 оскаржує судове рішення за результатами розгляду клопотання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України на підставі ст. 610 КПК України.
У ч.7 ст. 610 КПК України встановлено, що за наслідками розгляду клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України суд постановляє ухвалу, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку. При цьому, право на касаційне оскарження такого рішення цією статтею не передбачено.
Також указане правило не може бути виведено із загальних положень статті 424 КПК України. Відповідно до зазначеної статті (наскільки вона може обговорюватися в контексті цієї справи), в касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали судів першої та апеляційної інстанцій, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
На переконання Суду, оскаржені ухвали не є ухвалами суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, які зазначено у частині 2 статті 424 КПК України, оскільки вони не охоплюються поняттям «судове провадження», визначення якого дано в пункті 24 частини 1 статті З цього Кодексу, тому ці рішення і не є предметом касаційного оскарження, а, відповідно, і розгляду по суті.
Отже, засудженим Шевкоплясом А.В. подана касаційна скарга на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Доводи про те, що він має право на касаційне оскарження ухвали апеляційного суду, оскільки в оскаржуваній ухвалі зазначено можливість її оскарження протягом трьох місяців, не є переконливими, оскільки вказівка апеляційного суду в ухвалі від 23 грудня 2019 року про її оскарження в касаційному порядку, не узгоджується з положеннями ч. 2 ст. 424, ч.7 ст. 610 КПК України, п. 8 ч.2 ст. 129 Конституції України.
Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Керуючись ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Семенівського районного суду Чернігівської області від16 листопада 2018 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року, відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_5 каровець ОСОБА_2 ОСОБА_3