ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/821/408/20 ЄУНСС: 709/2287/18 Категорія: ч. 2 ст. 125 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді суддів з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ,
прокурораОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження № 0000186 від 04.03.2017 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 20 лютого 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Чорнобай Черкаської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.

Прийнято рішення про часткове задоволення цивільного позову ОСОБА_9 та стягнуто з ОСОБА_7 на її користь 266,68 грн. матеріальної шкоди та 3 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речових доказів,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він, 03.03.2017 близько 19 год. 30 хв., знаходячись біля другого під`їзду будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , на грунті неприязних відносин з ОСОБА_9 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, направленого на спричинення тілесних ушкоджень, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наніс потерпілій ОСОБА_9 декілька ударів в голову, від якого вона впала на праву сторону свого тіла боком, а ОСОБА_7 викрутив їй ліву руку з метою відібрати газовий балончик, який вона тримала в руці, після чого ОСОБА_9 повернула своє обличчя до землі та нічого не бачила, а ОСОБА_7 наносив їй удари в область грудей, лівого стегна, по обох колінах, ногах, чим спричинив потерпілій тілесні ушкодження, а саме: травму голови зі струсом головного мозку, синцями обличчя; синці правого передпліччя, обох плечей, обох молочних залоз, лівого стегна, обох колін, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров?я.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити виправдувальний вирок.

Апелянт зазначає, що у нього не було умислу наносити потерпілій тілесні ушкодження, тобто вчинити злочин, передбачений ч. 2 ст. 125 КК України. Разом з цим судом не враховано те, що ОСОБА_9 нанесла йому тілесні ушкодження, зокрема оббризкала його з газового балончика, що призвело до звернення до лікарів з опіками обох очей.

Вказує, що потерпіла була ініціатором конфлікту та спровокувала бійку, про що вказують показання свідка ОСОБА_11 , який зазначав про те, що остання чекала його біля під`їзду. Цей же свідок також пояснював, що він не бачив, як він наносив потерпілій удари, бачив тільки як замахнувся.

Акцентує увагу на тому, що надані потерпілою в ході слідчого експерименту показання щодо локалізації тілесних ушкоджень, суперечать висновку експерта № 05-8-01/223 від 19.06.2017.

Також зазначає про безпідставність задоволення судом заявленого потерпілою цивільного позову, без належного його обґрунтування.

Крім того, на думку обвинуваченого, судом не в повному обсязі дотримано загальні засади призначення покарання, роз`яснення пленуму ВСУ та практика ЄСПЛ.

На апеляційну скаргу обвинуваченого представником потерпілої ОСОБА_9 адвокатом ОСОБА_10 подані заперечення, які зводяться до законності та обґрунтованості вироку суду першої інстанції і безпідставності апеляційних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 в підтримку апеляційних вимог в повному обсязі з підстав наведених в апеляційній скарзі, прокурора про законність, обґрунтованість вироку суду першої інстанції і безпідставність апеляційних вимог ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_9 та її представника адвоката ОСОБА_10 про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 до задоволення не належить.

Згідно ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим, ґрунтуватись на всебічному, повному, об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону.

На думку колегії суддів, вказаних вимог процесуального закону суд першої інстанції при прийнятті рішення по даному кримінальному провадженню належним чином дотримався.

Так, висновки районного суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, відповідає фактичним обставинам справи, що ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні доказів, яким суд дав правильну правову оцінку, відповідно до ст. 94 КПК України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, судом першої інстанції кваліфіковано вірно.

Обвинувачений ОСОБА_7 в суді першої інстанції, заперечивши свою провину в заподіянні потерпілій ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, показав, що 03.03.2017 близько 19 год. він, на власному автомобілі разом з дружиною та дочкою приїхав до під`їзду свого будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Біля під`їзду він побачив ОСОБА_9 , з якою в них тривалий час перебував в неприязних відносинах. ОСОБА_9 намагалась вдарити його в обличчя, а він, захищаючись, відштовхнув її, від чого вона впала на землю. Після чого він намагався забрати у ОСОБА_9 газовий балончик, який знаходився у неї в руках. Удари він ОСОБА_9 не наносив, а діяв лише в межах самозахисту. Щодо наявних у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, вважає, що вони могли бути в останньої до початку конфлікту.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України за обставин, наведених у вироку суду першої інстанції, його винуватість підтверджується безпосередньо дослідженими в судовому засіданні, перевіреними судом першої інстанції в їх сукупності та наведеними у вироку доказами.

Зокрема, показаннями потерпілої ОСОБА_9 , яка в судовому засіданні зазначила, що вона з ОСОБА_7 тривалий час перебуває в неприязних відносинах. 03.03.2017, знаходячись на АДРЕСА_2 , вона підійшла до ОСОБА_12 та сказала їй, щоб ОСОБА_7 вибачився за розповсюдження про неї чуток, на що ОСОБА_7 знов почав її ображати і схопив за руку. У зв`язку з чим вона хотіла забризкати ОСОБА_7 з балончика, але він її відштовхнув та вдарив у висок, від чого вона впала, а коли піднялась, він знов вдарив її в інший висок. Коли вона впала, то ОСОБА_7 викрутив їй руки та став на неї коліном. На уточнююче запитання захисника, ОСОБА_9 показала, що бризнула газовим балончиком на ОСОБА_7 коли впала. Також її били ОСОБА_13 та ОСОБА_12 . Зокрема: ОСОБА_13 бив її по стегну та лівому боці; ОСОБА_12 - по нирках; ОСОБА_7 бив зверху кулаками. В цей час ОСОБА_14 та ОСОБА_11 знаходились поруч та все бачили.

Як показав допитаний місцевим судом свідок ОСОБА_11 , ввечері 03.03.2017 він побачив біля 4 під`їзду потерпілу ОСОБА_9 , яка повідомила, що підозрює дітей ОСОБА_7 в крадіжці. В цей час на автомобілі під`їхав ОСОБА_7 зі своєю сім`єю. Потім він пішов у підвал, а коли повернувся, він почув як ОСОБА_9 кликає його на допомогу та побачив, що вона лежить на спині, а над нею зверху знаходиться ОСОБА_7 . Він відтягнув ОСОБА_7 , після чого ОСОБА_9 піднялась на ноги і між ними продовжилась сварка, тому він відвів потерпілу до під`їзду, де вона проживає. Бачив на ОСОБА_9 кров в області носу, також у неї був забруднений одяг на спині. Як ОСОБА_7 наносив ОСОБА_9 удари, він не бачив. Разом з цим зазначив, що перед вказаною подією крові та синців в ОСОБА_9 не було, а коли він вийшов з підвалу, то ОСОБА_9 вже лежала на землі. Під час цих подій також були присутні ОСОБА_12 та ОСОБА_14 .

Свідок ОСОБА_12 в ході розгляду провадження судом першої інстанції показала, що 03.03.2017 між її чоловіком ОСОБА_7 та потерпілою ОСОБА_9 виник конфлікт біля будинку, де вони проживають. Під час цих подій також були присутні ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . ОСОБА_9 намагалась вдарити ОСОБА_7 , а останній, захищаючись, підставив руку та інтенсивно її відштовхнув, від чого ОСОБА_9 впала на спину, а ОСОБА_7 намагався забрати у неї газовий балончик. В цей час підійшов ОСОБА_11 та припинив конфлікт. ОСОБА_7 не наносив ОСОБА_9 ударів. Вона та ОСОБА_13 будь-яких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 не спричиняли.

Крім того, винуватість ОСОБА_7 підтверджується безпосередньо дослідженими судом в судовому засіданні письмовими доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження, зокрема даними:

- протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до якого ОСОБА_9 заявила про те, що 03.03.2017 о 19 год. 30 хв. в смт. Чорнобай по вул. Центральній, 113 між нею та ОСОБА_7 виник конфлікт, в результаті якого останній завдав їй тілесні ушкодження;

- протоколу проведення слідчого експерименту від 07.06.2017 з участю потерпілої ОСОБА_9 та фототаблицею до нього, в ході якого остання відтворила обставини вчинення щодо неї злочину та механізм нанесення тілесних ушкоджень, зокрема, як ОСОБА_7 наносив їй удари в область лівого та правого виска;

- протоколу проведення слідчого експерименту від 02.01.2018 з участю обвинуваченого ОСОБА_7 та фототаблицею до нього, в ході якого останній відтворив обставини, що мали місце 03.03.2017 біля під`їзду будинку АДРЕСА_2 , зокрема, як відштовхнув ОСОБА_9 від себе двома руками в районі плечей-грудей;

- протоколу проведення слідчого експерименту від 02.01.2018 з участю свідка ОСОБА_12 та фототаблицею до нього, в ході якого остання відтворила обставини, що мали місце 03.03.2017 біля під`їзду будинку АДРЕСА_2 , зокрема, як ОСОБА_7 відштовхнув ОСОБА_9 від себе;

- протоколу проведення слідчого експерименту від 02.01.2018 з участю свідка ОСОБА_14 та фототаблицею до нього, в ході якого остання відтворила обставини, що мали місце 03.03.2017 біля під`їзду будинку АДРЕСА_2 , зокрема, як ОСОБА_7 відштовхнув ОСОБА_9 від себе;

- висновку експерта №05-8-01/107 від 06.04.2017 про те, що у ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження: травма голови зі струсом головного мозку, синцями обличчя; синці правого передпліччя, обох плечей, обох молочних залоз, лівого стегна, обох колін. Дані ушкодження виникли від дії тупого предмету чи предметів, не виключено в термін, вказаний в постанові і відносяться: травма голови - до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; синці правого передпліччя, обох плечей, обох молочних залоз, лівого стегна, обох колін - до категорії легких тілесних ушкоджень;

- висновку експерта №05-8-01/223 від 19.06.2017 про те, що у ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження: травма голови зі струсом головного мозку, синцями обличчя; синці правого передпліччя, обох плечей, обох молочних залоз, лівого стегна, обох колін. Дані ушкодження виникли від дії тупого предмету чи предметів, не виключено в час та при обставинах вказаних ОСОБА_9 в протоколі слідчого експерименту з її участю. Об`єктивних судово-медичних, характерних для падіння з висоти власного зросту, на тілі ОСОБА_9 не має;

- висновків експерта №05-8-01/332 від 25.09.2017, №05-8-01/33 від 19.01.2018, №05-8-01/34 від 20.01.2018 №05-8-01/32 від 18.01.2018 про те, що у ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження: травма голови зі струсом головного мозку, синцями обличчя; синці правого передпліччя, обох плечей, обох молочних залоз, лівого стегна, обох колін, які виникли від дії тупого предмету чи предметів;

- висновку експерта №05-8-01/99 від 23.03.2018 про те, що виникнення тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 в час, вказаний в постанові 3.03.2017, не виключається.

Підстав вважати, що докази, покладені судом в основу обвинувального вироку, не відповідають ст. 85 та ст. 86 КПК України в частині їх відповідності критеріям належності та допустимості, під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення не здобуто.

Наведені докази, які були предметом ретельної перевірки суду першої інстанції, спростовують твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що інкримінованого правопорушення він не вчиняв, тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 не наносив, а діяв виключно з метою самозахисту.

Зокрема, колегія суддів вважає встановленим та ніким не оспорюваним той факт, що 03.03.2017 о 19 год. 30 хв. між обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілою ОСОБА_9 виник конфлікт на ґрунті взаємних тривалих неприязних відносин. В ході конфлікту ОСОБА_7 наніс потерпілій ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження, в тому числі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, наявність яких підтверджується, зокрема, висновком експерта № 05-8-01/107 від 06.04.2017. Показання потерпілої ОСОБА_9 щодо механізму та способу нанесення їй тілесних ушкоджень саме обвинуваченим ОСОБА_7 , цілком узгоджуються з даними протоколу слідчого експерименту, проведеного за участю останньої. Згідно висновку експерта № 05-8-01/223 від 19.06.2017, виявлені у ОСОБА_9 тілесні ушкодження могли бути спричинені за обставин, які остання повідомила в ході слідчого експерименту і за давністю спричинення можуть відповідати часу події.

Разом з цим, відповідно до висновку експерта № 05-8-01/32 від 18.01.2018, виключається отримання виявлених у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень за обставин, наведених ОСОБА_7 при проведенні слідчого експерименту за його участі.

Твердження про те, що заподіюючи ОСОБА_9 тілесні ушкодження ОСОБА_7 оборонявся від її протиправних дій, колегія суддів визнає неспроможними. При цьому враховується кількість нанесених потерпілій тілесних ушкоджень, а також те, що як обвинувачений, так і свідок ОСОБА_12 , допитана судом, свідок ОСОБА_14 , в ході слідчого експерименту, вказували на те, що потерпіла лише намагалась вдарити ОСОБА_7 , у зв`язку з чим він її відштовхнув. При цьому, як про це свідчать встановлені судом обставини, обвинувачений, припинивши такі наміри ОСОБА_9 по відношенню до нього, не вжив заходів для припинення конфлікту, не залишив потерпілу, яка в цей час лежала на землі, а продовжив застосовувати щодо неї фізичну силу, в тому числі, намагався відібрати у неї газовий балончик. З показань потерпілої ОСОБА_9 встановлено, що вона застосувала до обвинуваченого газовий балончик лише тоді, коли впала на землю від нанесених їй тілесних ушкоджень. При цьому підстав для продовження дій обвинуваченого, в тому числі відібрання газового балончика, коли остання опинилась на землі, не встановлено. Даних про те, що потерпіла могла отримати тілесні ушкодження в інший період, тобто до конфлікту з ОСОБА_7 , не вбачається.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_7 на показання свідка ОСОБА_11 , який не бачив, як він наносив потерпілій удари, на підтвердження того, що він їх не наносив, спростовуються показаннями зазначеного свідка, який хоч і не бачив обставин нанесення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень потерпілій, однак бачив останню до конфлікту, що мав місце без видимих тілесних ушкоджень, а в подальшому бачив, як ОСОБА_9 лежить на спині на землі, а над нею зверху знаходиться ОСОБА_7 . При цьому у ОСОБА_9 була кров в області носу та синці.

Колегія суддів цілком погоджується з критичною оцінкою показань свідка ОСОБА_12 , а також даних протоколів слідчих експериментів з участю останньої та свідка ОСОБА_14 , в тій частині, що ОСОБА_7 тілесних ушкоджень ОСОБА_9 не наносив, оскільки вони є зацікавленими в провадженні особами. Крім того їх показання, в цій частині, спростовуються іншими наявними в матеріалах кримінального провадження доказами, в тому числі, висновками експертів № 05-8-01/33 від 19.01.2018 та № 05-8-01/34 від 20.01.2018, якими виключена можливість виникнення у потерпілої тілесних ушкоджень за обставин, на які вони вказують.

Щодо наявних, на думку обвинуваченого, суперечностей в показаннях потерпілої щодо нанесення їй ударів у правий та лівий висок, тобто тілесних ушкоджень, які не встановлені висновком експерта, то колегія суддів виходить з того, що відповідно до наведених вище висновків експертів, у ОСОБА_9 мали місце, в тому числі, синці на обличчі, а згідно висновку експерта № 05-8-01/223 від 19.06.2017, не виключена можливість отримання тілесних ушкоджень, в тому числі, синців обличчя, за вказаних ОСОБА_9 під час слідчого експерименту обставин, зокрема «…наніс один удар кулаком…в область виска з лівого боку обличчя…штовхнув ззаду…наніс кулаком їй один удар в область виска з правого боку обличчя…».

З огляду на наведене, твердження обвинуваченого ОСОБА_7 щодо його захисту від дій потерпілої та не нанесення їй тілесних ушкоджень, на думку колегії суддів, об`єктивно не підтверджені та не узгоджуються з матеріалами кримінального провадження і розцінюються як намагання обрати такий спосіб захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене.

Не знайшли свого підтвердження і пояснення ОСОБА_7 щодо відсутності в його діях умислу направленого на заподіяння тілесних ушкоджень, з огляду на наступне.

Заподіяння легкого тілесного ушкодження, передбаченого ст. 125 КК України з суб`єктивної сторони, характеризується тільки умисною формою вини. Умисел, за змістом ст. 24 КК України, поділяється на прямий та непрямий. Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. Непрямий умисел характеризується тим, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припустила їх настання.

Розмежування умисного заподіяння особі легкого тілесного ушкодження від іншого злочину, зокрема, необережного заподіяння такого ушкодження здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивною сторонами цих діянь.

За встановлених місцевим судом фактичних обставин дії ОСОБА_7 мали активний характер, останній, навіть після того, як потерпіла опинилась на землі, не вживши заходів для припинення конфлікту, в тому числі, шляхом залишення місця події, цілеспрямовано продовжив застосовувати щодо неї фізичну силу, що, в сукупності з даними про локалізацію та характер утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 , свідчить про направленість умислу обвинуваченого на заподіяння останній тілесних ушкоджень

З огляду на наведене, колегією суддів в ході апеляційного перегляду судового рішення щодо ОСОБА_7 не встановлено обставин, які б свідчили про помилковість висновків суду першої інстанції та наявність підстав для виправдування останнього, як він того вимагає в апеляційній скарзі.

Вирішуючі по суті апеляційні вимоги обвинуваченого ОСОБА_7 щодо призначеного йому покарання, колегія суддів виходить з тих міркувань, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

За змістом ст.65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції, на виконання вимог ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.03 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винуватого, який за місцем проживання характеризується позитивно, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, дані досудової доповіді про можливість виправлення ОСОБА_7 без призначення покарання у виді позбавлення або обмеження волі, при невстановленні обставин, що пом`якшують покарання та відсутності обставин, що його обтяжують, обгрунтовано призначив найм`якший вид покарання, передбачений санкцією ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу.

За наведених обставин, місцевий суд правильно прийшов до висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_7 при відбуванні призначеного судом покарання, а тому апеляційні доводи обвинуваченого щодо його невідповідності положенням ст.ст. 50, 65 КК України, колегія суддів визнає необгрунтованими.

На думку колегії суддів, саме покарання ОСОБА_7 у виді штрафу у визначених судом межах, відповідатиме загальним засадам призначення покарання, його меті, та не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідає справедливому балансу між загальними інтересами суспільства, та вимогами захисту основоположних прав особи.

Підстав для пом`якшення ОСОБА_7 призначеного судом покарання, колегією суддів не встановлено. Даних про наявність обставин, що є пом`якшуючими покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , з огляду на положення ст. 66 КК України, або можуть бути визнані такими, стороною захисту не надано і з матеріалів кримінального провадження не вбачається.

Колегія суддів також цілком погоджується з частковим задоволенням судом першої інстанції цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, який вирішено з урахуванням положень ст.ст. 127, 129 КПК України, ст.ст. 22, 1166, 1167, 1177, 1195 ЦК України, ураховуючи роз`яснення Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», вважаючи суми визначені судом до відшкодування таким, що відповідають принципам добросовісності, розумності і справедливості.

Зокрема, судом обґрунтовано стягнуті з обвинуваченого ОСОБА_7 витрати потерпілої ОСОБА_9 на придбання медикаментів для лікування, пов`язаного з отриманими тілесними ушкодженнями, в межах підтверджених відповідними товарними чеками. Крім того стягнуто моральну шкоду, розмір якої співмірний з глибиною фізичних та душевних страждань потерпілої, понесених внаслідок неправомірних дій обвинуваченого.

З огляду на наведене, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про безпідставність на необґрунтованість задоволення цивільного позову потерпілої, у визначених судом межах, колегія суддів вважає безпідставними.

З урахуванням наведеного, колегія суддів, вважає, що вирок районного суду щодо ОСОБА_7 є законним і обґрунтованим, а підстави, передбачені ст. 409 КПК України, в тому числі з наведених в апеляційній скарзі обставин, для його скасування чи зміни відсутні.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Санкцією ч. 2 ст. 125 КК України визначено найбільш суворий вид покарання у виді обмеження волі та відповідно до ст. 12 КК України цей злочин віднесено до злочинів невеликої тяжкості.

З матеріалів кримінального провадження суд убачає, що з моменту вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, тобто з 03.03.2017 і до часу розгляду провадження в апеляційному суді, тобто до 03.06.2020 минуло більше трьох років.

Згідно з ч. 5 ст. 74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст. 49 КК України.

Оскільки на момент розгляду апеляційних вимог по суті закінчилися строки давності, ОСОБА_7 підлягає звільненню від призначеного судом першої інстанції покарання на підставі ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, п. 1 ч.1 ст. 407, ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 20 лютого 2020 року щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_7 , - без задоволення.

На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_7 від призначеного за даним вироком покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців, в порядку, передбаченому ст. 426 КПК України.

Головуючий :

Судді :