Справа №463/60/20
Провадження №1-кс/463/204/20
У Х В А Л А

13 січня 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

Cлідчий суддя ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, про закриття кримінального провадження № 0000919 від 13.09.2019 року -

ВСТАНОВИВ:

Скаржник звернувся до суду із скаргою, в якій просить скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління ТУ ДБР, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 від 17.12.2019р. про закриття кримінального провадження № 0000919 від 13.09.2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 367 КК України.

В обґрунтування скарги покликається на те, що подав заяву до ТУ ДБР про вчинення кримінального правопорушення працівниками СКР Ковельського МВ, а саме зловживання владою та службовим становищем, службова недбалість. Відомості до ЄРДР не були внесені, внаслідок чого звернувся до слідчого судді із відповідною скаргою, яка була задоволена ухвалою від 29.08.2019 року. Досудове розслідування цього кримінального провадження проведено неповно та не об`єктивно, в тому числі не проведено одночасного допиту його та працівника Ковельського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_5 , що дало би змогу встановити виконавців цих службових проступків. Крім того, слідчий прийшов до невірного висновку про відсутність істотної шкоди, оскільки з цього приводу його не допитували.

В судове засідання скаржник не з`явився, хоча про дату, місце та час розгляду скарги повідомлявся належним чином. Заявою до суду справу просить розглядати за його відсутності.

Слідчий в судове засідання не з`явився, хоча про дату, місце та час розгляду скарги повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив. Попередньо, скерував до суду письмові матеріали кримінального провадження № 0000919 від 13.09.2019р., в межах якого прийнято оскаржувану постанову. В силу вимог ч. 3 ст. 306 КПК України, відсутність слідчого не є перешкодою для розгляду скарги.

Дослідивши матеріали скарги, матеріали кримінального провадження № 0000919 від 13.09.2019р., приходжу до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів вказаного кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 29.08.2019 року ТУ ДБР, розташованим у м. Львові, внесено до ЄРДР інформацію за заявою ОСОБА_3 щодо вчинення працівниками СКР Ковельського МВ кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 367 КК України.

Відповідно до мотивів заяви про вчинення кримінального правопорушення, 13.02.2007р. ним було подано до Ковельського МВ заяву щодо незаконного заволодіння його квартирою, викрадення особистих речей, незаконного поміщення до психіатричної лікарні. Всупереч вимогам закону працівники Ковельського МВ намагались приховати вказані заяви, ігнорували вказівки суду та прокуратури, виносили незаконні постанови про відмову в порушення кримінальної справи. В грудні 2012р. за фактом посадових злочинів внесено відомості до ЄРДР, однак і в межах цього кримінального провадження досудове розслідування проводиться неефективно з причин, пов`язаних з приховуванням злочину. Внаслідок таких протиправних дій йому було завдано матеріальної та моральної шкоди.

Оскаржуваною постановою від 17.12.2019р. вказане кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діях працівника Ковельського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_5 та колишніх працівників даного відділу поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_7 складу кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 367 КК України.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається у випадку встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнений до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; повага до людської гідності; доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів; забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні, окрім іншого, підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), а також обставини, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

При цьому, у кримінально-правовому і кримінально-процесуальному значеннях подія злочину (подія кримінального правопорушення) це діяння особи, вчинення якого заборонено законом і яке законодавцем визнається злочином (кримінальним правопорушенням). В найбільш узагальненому визначенні подія злочину це вчинення злочину. Відсутність у діянні особи складу злочину означає одночасно і відсутність події злочину.

Згідно з ч.1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК України випадках, - на потерпілого.

Статтею 94 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови від 17.12.2019 року та матеріалів кримінального провадження № 0000919 від 13.09.2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 367 КК України, слідчим допитано в якості свідка ОСОБА_3 , який повідомив, що шляхом підробки документів та діючи в змові з головою кооперативу «Весна» його брат ОСОБА_8 у 1991р. незаконно заволодів належною їх батькам квартирою АДРЕСА_1 . У період 2000 2003 року на розгляді в суді перебував цивільно-правовий спір щодо вибуття квартири із власності батьків, а з заявою про вчинення кримінального правопорушення вперше звернувся до Ковельського МВ 13.02.2007р., однак за результатами її розгляду було прийняте незаконне рішення про відмову у відкритті кримінальної справи.

Також, було допитано працівника поліції ОСОБА_5 , який повідомив, що за результатами розгляду заяви ОСОБА_3 у 2007р. провів відповідну перевірку, та за результатами розгляду такої заяви прийняв рішення про відмову в порушенні кримінальної справи, оскільки факти, викладені заявником не знайшли свого підтвердження. За результатами проведення службової перевірки по даному факту він не притягувався до дисциплінарної відповідальності.

Крім того, за результатами розгляду відповідного доручення слідчого встановлено, що на даний час ОСОБА_6 та ОСОБА_9 не є працівниками Ковельського ВП ГУНП у Волинській області та перебувають за межами України, що власне, і унеможливило їх допит.

Крім того, проведено допит свідка ОСОБА_10 яка є процесуальним керівником у кримінальному провадженні № 0000319 від 12.12.2017р. та яка повідомила, що у даному кримінальному провадженні досудове слідство триває. Для усунення недоліків, вказаних в ухвалі Волинського апеляційного суду від 13.06.2019р. нею дані вказівки у кримінальному провадженні, частина з яких виконана, а інша частина виконується.

З об`єктивної сторони кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 364 КК України визнається злочином за наявності трьох спеціальних ознак в їх сукупності: 1) використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби; 2) вчинення такого діяння з корисливих мотивів чи в інших особистих інтересах або в інтересах третіх осіб; 3) заподіяння такими діями істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян, або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб. Відсутність однієї із зазначених ознак свідчить про відсутність складу злочину, передбаченого цією статтею. Суб`єктивна сторона такого кримінального правопорушення характеризується виключно умислом.

Кримінальне правопорушення, передбачене ст. 367 КК України також характеризується наявність трьох ознак у їх сукупності: 1) дія або бездіяльність службової особи; 2) наслідки у вигляді істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян, або державним чи громадським інтересам, або інтересам окремих юридичних осіб; 3) причинний зв`язок між вказаним діями чи бездіяльністю та шкідливими наслідками. Суб`єктивна сторона такого кримінального правопорушення характеризується виключно необережністю.

При цьому, згідно з п. 3 примітки до ст. 364 Кримінального кодексу України, істотною шкодою у статтях 364, 365, 367, вважається така шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Відповідно до примітки 4 ст. 364 КК України, тяжкими наслідками у статтях 364-367 вважаються такі наслідки, які у двісті п`ятдесят і більше разів перевищують неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Таким чином, оскільки склади злочину, відповідальність за вчинення яких передбачені ст. ст. 364, 367 Кримінального кодексу України, за своєю конструкцією є матеріальними, то необхідною ознакою їх об`єктивної сторони є наявність причинно-наслідкового зв`язку між зловживанням владою або службовим становищем, а також службовою недбалістю з однієї сторони, та істотною шкодою з іншої.

Разом з тим, виходячи з обставин кримінального провадження в ході досудового розслідування не встановлено як ознак зловживанням владою або службовим становищем, а також службової недбалості, так і самої істотної шкоди.

Зокрема, як уже зазначалось вище, на думку заявника його брат незаконно заволодів батьківською квартирою.

Однак, з приводу цих та інших подій проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000319, яке на даний час не завершене, тоді як вимоги заявника по суті зводяться до незгоди з процесуальними рішеннями, які приймаються у даному кримінальному провадженні.

Щодо істотної шкоди, така також відсутня, адже у кримінальному провадженні № 0000319 щодо незаконного заволодіння квартирою не прийнято остаточного рішення на користь заявника.

Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження може бути закрито лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Лише за таких умов можливе належне виконання завдань кримінального провадження.

Всебічність дослідження обставин кримінального провадження означає, по-перше, висунення і дослідження всіх можливих версій щодо характеру події, що має ознаки кримінального правопорушення та винуватості особи, а по-друге, однаково ретельне встановлення і перевірку як обставин, що викривають, так і тих, що виправдовують особу.

Повнота дослідження обставин кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні, використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

У справі яка розглядається оскаржувана постанова слідчого є достатньо вмотивованою і містить спростування усіх суттєвих доводів заявника про наявність в діянні ознак кримінального правопорушення, а також обґрунтовані висновки про наявність достатніх підстав, які виключають можливість подальшого проведення досудового розслідування у даному провадженні і обумовлюють його закриття. Крім того викладені у такій постанові доводи і твердження відповідають фактичним обставинам справи, встановленим у ході досудового розслідування на підставі достатньої кількості належних та допустимих доказів, чого не може спростовувати, єдиний по суті аргумент скаржника щодо не проведення одночасного допиту заявника та працівника Ковельського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_5 , оскільки висновку про відсутність події та складу кримінального правопорушення можливо дійти й без проведення їх допиту.

Зокрема, аргументи, які на думку заявника свідчать про вчинення кримінального правопорушення викладені останніми в заяві про вчинення кримінального правопорушення, і в постанові про закриття кримінального провадження надано обґрунтовані відповіді на такі аргументи, а по-друге, як заявник, так і працівник Ковельського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_5 були допитані слідчим і всі важливі обставини події з самого початку встановлені слідчим за допомогою інших засобів доказування.

З огляду на обставини кримінального провадження, які всебічно, повно і неупереджено встановлені під час досудового розслідування, вважаю, що слідчий прийшов до вірного висновку про відсутність у діях окремих працівників Ковельського ВП ГУНП у Волинській області ознак кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364 КК України, ч. 2 ст. 367 КК України, оскільки факт зловживання владою або службовим становищем, а також факт службової недбалості, факт завдання істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам заявника, а також умислу в діях працівників правоохоронних органів не встановлено.
Зібрані докази оцінені слідчим з точки зору належності, допустимості, достовірності, є достатніми для прийняття процесуального рішення про закриття кримінального провадження. Постанова слідчого відповідає вимогам ст. 110 КПК України, є вмотивованою та відповідає вимогам закону і тому, в задоволенні скарги належить відмовити.

Керуючись ст. ст. 9, 303, 306, 307, 309, 376 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 про скасування постанови слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 від 17 грудня 2019 року про закриття кримінального провадження № 0000919 від 13.09.2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 367 КК України.

Повний текст ухвали оголошено 17.01.2020 року о 10.40 год.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Личаківський районний суд м. Львова протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1