ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/818/74/20 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 115 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

перекладача ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 6 грудня 2013 року стосовно ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Відповідно до цього вироку
ОСОБА_7 , 1968 року народження, громадянин республіки Азербайджан, уродженець м. Сабірабад республіки Азербайджан, не території України постійного місця проживання не має офіційно не працевлаштований, раніше не судимий, -

визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України та йому призначено покарання у виді 13 років позбавлення волі
З ОСОБА_7 стягнуто на користь ОСОБА_10 100 000 грн.
Доля речових доказів вирішена відповідно до вимог ст.. 100 КПК України.
Вироком встановлено, що 04.08.2013 року близько 12.00 год. на території «Кінного ринку» за адресою: м. Харків, пл. Повстання 2 між ОСОБА_11 та ОСОБА_7 на підставі неприязних стосунків через ревнощі до ОСОБА_12 виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_7 , маючи умисел на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_11 , 1992 року народження, відчуваючи ненависть до ОСОБА_11 , використовуючи в якості знаряддя злочину кухонний ніж, який він мав при собі для побутових потреб, дістав його з пакету та тримаючи в правій руці, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на протиправне спричинення смерті останньому, завдав ним удар в область грудної клітини зліва, чим спричинив ОСОБА_11 , згідно з висновком судово-медичної експертизи № 2160-ДМ/13 від 13.09.2013 року, проникаюче колото-різане поранення грудної клітини зліва в шостому міжребер`ї з пошкодженням близ серцевої сумки, лівого шлуночка серця, яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, в результаті якого ОСОБА_11 помер на місці події.
Причиною смерті потерпілого ОСОБА_11 виявилось гостра крововтрата розвинена внаслідок нанесеного ОСОБА_7 останньому колото-різаного поранення грудної клітини зліва в шостому міжребер`ї з пошкодженням близ серцевої сумки, лівого шлуночка серця.
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 27 березня 2014 року вирок Комінтернівського районного суд м. Харкова від 6 грудня 2013 року відносно ОСОБА_7 змінено та пом`якшено йому покарання до 11 років позбавлення волі.

Постановою Верховного Суду від 5 березня 2019 року ухвала Апеляційного суду Харківської області від 27 березня 2014 року щодо ОСОБА_7 скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 заперечує висновок суду щодо наявності в нього прямого умислу на вчинення вбивства ОСОБА_11 , зазначає, що здійснив удар ножем потерпілому в стані сильного душевного хвилювання, яке виникло раптово внаслідок образ зі сторони потерпілого та просить вирок скасувати і направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Разом з цим, вважав за доцільне застосувати норми ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015 року, тобто зарахувати один день попереднього ув`язнення за два дня позбавлення волі з моменту його затримання 7 серпня 2013 року і до набрання вироку відносно нього законної сили.

Також, апеляційну скаргу подав прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_13 , однак до початку апеляційного розгляду, відповідно до ч.1 ст. 403 КПК України, вінвідмовився від своєї апеляційної скарги, про що подав відповідну заяву.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинувачено та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі, а також заперечення прокурора, який вважав оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу обвинуваченого належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Вирішуючи питання про направленість умислу ОСОБА_7 , колегія суддів вбачає наявність прямого умислу у обвинуваченого на позбавлення життя ОСОБА_11 , що виник у нього під час раптово виниклої сварки, оскільки як вбачається з відомостей матеріалів кримінального провадження, та зібраних доказів, які були досліджені безпосередньо під час судового розгляду в суді першої інстанції, обвинувачений, наніс потерпілому удар ножем, травмонебезпечні властивості якого йому були об`єктивно відомі, у життєво важливу частину тіла людини, а саме в область грудної клітини де розташоване серце людини, що підтвердив сам обвинувачений під час судового засідання в суді першої інстанції, достеменно усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання. Про наявність прямого умислу також свідчить поведінка обвинуваченого після нанесення ним чисельних ударів ОСОБА_7 не надав допомогу потерпілому, не визвав швидку медичну допомогу та покинув місце події. Внаслідок таких умисних дій обвинуваченого настала смерть потерпілого ОСОБА_11 . Вказані дії обвинуваченого, з урахуванням послідовності подій, правильно враховані судом при кваліфікації дій ОСОБА_7 тобто вчинення умисного вбивства.
Поряд з цим, як слушно зазначив суд першої інстанції, вина ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, підтверджується сукупністю доказів, які були дослідженні в судовому засіданні та їм було надана відповідна оцінка, а саме:
-показаннями потерпілого ОСОБА_14 , батька загиблого;
-показаннями свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ;
-висновками експерта № 2160-ДМ/13 від 10.08.2013 року;
-відомостями, наявними в протоколі огляду місця події та трупу від 04.08.2013 року
-відомостями, які відображені в протоколі проведення слідчого експерименту від 22.08.2013 року;
-висновками експерта № 47/2160-ДМ від 23.09.2013 року
Обвинуваченим ОСОБА_7 не посилався на будь-які об`єктивно встановлені відомості щодо спростування зазначених доказів сторони обвинувачення.

Доводи обвинуваченого щодо заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, внаслідок сильного душевного хвилювання, повністю спростовані висновками суду, що зазначені в мотивувальній частині вироку ( т.1 арк. 135, абзац третій).
Крім того, перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, який відповідно до положень ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_7 призначено покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді 13 років позбавлення волі.
При цьому належить взяти до ваги те, що суд мотивував таке рішення у вироку не лише ступенем тяжкості вчинених злочинів, але при цьому врахував відомості про особу обвинуваченого ( т.1 арк. 136).

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що призначене судом першої інстанції покарання у той спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст.ст. 50 та 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для скасування вироку за апеляційними доводами обвинуваченого не вбачає.

Поряд з цим, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, крім обвинуваченого та його захисника - прокурор повідомив, що ОСОБА_7 тримається під вартою з 07.08.2013 року та відносно нього необхідно застосувати норми ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015 року.
Згідно ч.5 ст.72 КК України, зарахування судом строку попереднього ув`язнення провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року.
Відповідно до п.п. «а», «б», «в», «г», «ґ» ч.5 ст.72 КК України у строк попереднього ув`язнення включається строк: затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатрічної експертизи; перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.
Попереднє ув`язнення, відповідно до ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», закінчується з моменту набрання вироком законної сили.

Відповідно до положень ст. 532 КПК України вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що належить зарахувати обвинуваченому ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення за правилами ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015 року, тобто один день попереднього ув`язнення за два дня позбавлення волі з моменту його затримання 7 серпня 2013 року і до набрання вироку відносно нього законної сили 21 квітня 2020 року включно.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06.12.2013 року залишити без змін.

Перерахувати обвинуваченому ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 07.08.2013 року по 21.04.2020 року відповідно до ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі та звільнити ОСОБА_7 з під варти негайно в залі суду у зв`язку з відбуттям призначеного строку покарання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 - в той самий строк з дня отримання ним копії судового рішення.

Судді

________________ ________________ ___________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4