ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1613/19 Справа № 171/2064/19 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою прокурора Апостолівського відділу Нікопольської місцевої прокуратури ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2019 року про відмову в накладенні арешту на майно,
за участю:
секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_4 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Апостолівського ВП Нікопольського ВП ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 про арешт майна.
Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя послався на те, що не доведена необхідність арешту вказаного у клопотанні слідчого майна, не доведена наявність ризиків, передбачених абзацом 2 частини 1 статті 170 КПК України, а саме - можливість приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження цього майна. Також не доведено, що майно, на яке необхідно накласти арешт, відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, оскільки не доведено факту вчинення злочину, та тих обставин, що транспортні засоби, зазначені у клопотанні є знаряддям для його вчинення. Натомість, на думку суду, дослідженими в судовому засіданні доказами спростовані доводи прокурора про вчинення незаконної порубки ліса.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу скасувати, винести нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого про арешт майна.
Свої вимоги про скасування ухвали прокурор обґрунтовує порушенням слідчим суддею, при винесенні ухвали, вимог ч.ч. 3,4 ст. 370 КПК України. Прокурор вважає, що слідчим суддею не прийняті до уваги фактичні дані, що знаходяться в матеріалах кримінального провадження, а саме, що перевезення зазначеної у клопотанні деревини здійснювалося в нічний час доби, без необхідних на перевезення документів, перед цим до органів поліції надійшло повідомлення де було вказане місце скоєння злочину, і що саме в тому місці, про яке йшлось в повідомленні про незаконне перевезення дерев, і був затриманий транспортний засіб, на якому перевозилися зрубані дерева. Окрім того, вказує, що під час судового розгляду судом не було досліджено оригінали документів, що підтверджували б законність перевезення зрубаних дерев. Разом із цим, вважає, що слідчим суддею при винесенні ухвали не враховано, що відмова в накладені арешту в частині заборони користування та розпорядження майном може призвести до його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення та продовження зайняття незаконною порубкою лісу та незаконним перевезенням порубаних дерев. Також, вважає, що слідчий суддя не дотримався вимог ч. 2 ст. 173 КПК України та не врахував розмір шкоди, завданої в результаті вчинення злочину, й розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який апеляційну скаргу підтримав, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 2, ч. 3, ч. 4 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого про арешт майна повинно бути зазначено: підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
На переконання колегії суддів, вказаних вимог кримінального процесуального закону слідчим суддею було дотримано.
Так, клопотанням слідчого та наданими до нього матеріалами підтверджено, що СВ Апостолівського ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000946 від 25 жовтня 2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.
В межах цього провадження, слідчий звернувся з клопотанням про арешт спеціалізованого вантажного фургону малотонажного СВП 33021.01-16, номер рами № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_7 , із деревиною зі слідами спилювання.
У межах цього провадження, слідчий в своєму клопотанні про арешт майна, посилався на необхідність застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна з метою збереження речових доказів.
30 жовтня 2019 року ухвалою слідчого судді Апостолівського районного суду Дніпропетровської області було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого.
Відмовляючи у задоволені клопотання слідчого про арешт майна, слідчий суддя, дослідивши матеріали, додані до клопотання, дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для накладення арешту на майно, з огляду на те, що слідчим не було доведено необхідність застосування саме такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна та наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.
Разом з цим, слідчий суддя вказав, що ні слідчим, ні прокурором не доведено, що майно, на яке вони просять накласти арешт, відповідає критеріям, зазначем у ст. 98 КПК України, та що було вчинено злочин, а транспортні засоби були знаряддям вчинення.
Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді щодо необхідності відмови в накладенні арешту на майно, вказане в клопотанні, та вважає, що слідчий суддя дійшов вірного висновку про те, що слідчим не було надано доказів, які б вказували на відповідність майна критеріям, зазначем у ст. 98 КПК України, та необхідність накладення арешту на майно, й наявність ризиків, зазначених в ст. 170 КПК України, а саме: можливість приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження цього майна.
Наведене вище спростовує доводи апеляційної скарги прокурора щодо наявності правової підстави накладення арешту на зазначене у клопотанні слідчого майно.
Щодо доводів прокурора, про те, що судом не було досліджно оригінали документів, які б підтверджували законність перевезення зрубаних дерев, то колегія суддів вважає їх необгрунотованими.
Як видно з матеріалів провадження, до клопотання слідчого було долучено належним чином завірену копію посвідчення водія на ім' ОСОБА_8 (а.п. 8), свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу спеціалізованого вантажного фургону малотонажного "СВП" 33021.01-16 номер рами № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_7 (а.п. 9), товарно-транспортної накладної від 24 жовтня 2019 року, відповідно до якої автомобіль Газель р/н НОМЕР_2 з с. Червоний Шахтар перевозив вантаж до СПГ Широке вул. Центральна, деревину твердих порід (деревоотходи) в кількості 4 м?, загальною масою 3500т., копію накладної №2 від 24 жовтня 2019 року на суму дві тисячі гривень, копію талону замовника ТОВ «Металург Інвест» 02 ААЖ№070256 від 24 жовтня 2019 року ( а.п. 10), які були слідчим суддею дослідженні, й враховані при постановленні ухвали.
Підстав, передбачених законом для визнання цих доказів неналежними, недопустимими та недостовірними у слідчого судді не було, та клопотання про це прокурором не заявлено.
Інші доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості оскаржуваної ухвали слідчого судді є непереконливими, суперечать наявним у матеріалах провадження відомостям, а рішення слідчого судді ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтвердженні достатніми доказами, належно дослідженими судом.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.
Також, колегія суддів зазначає, що у кримінальному провадженні підозру не пред`явлено, цивільний позов не заявлено.
Отже, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів дійшла висновку, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування не виправдовують втручання у права та інтереси власника майна. Слідчий суддя, при постановленні ухвали, дотримався вимог п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 173 КПК України, врахувавши відсутність правових підстав для арешту на майно.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді - без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора Апостолівського відділу Нікопольської місцевої прокуратури ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2019 року про відмову в накладенні арешту на майно залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3