провадження №: 1-кс/752/3242/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.05.2020 року слідчий суддя Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання представника власника майна адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000204, відомості щодо якого внесені 20.09.2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, про скасування арешту майна, -

В С Т А Н О В И В :
В провадження слідчого судді надійшло вказане клопотання, в якому представник власника майна, в якому просить скасувати арешт та всі заборони з майна, накладений на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 23.11.2018 (справа № 752/24405/18), а саме з транспортного засову - автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Bora», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2001 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 ; свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - автомобілем марки «Volkswagen» моделі «Bora», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2001 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 серії НОМЕР_4 та ключі від транспортного засобу - автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Bora», реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2001 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 .

В обґрунтування поданого клопотання адвокат зазначив, що СВ Голосіївського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000204, відомості щодо якого внесені 20.09.2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, в ході якого встановлено, що в квітні місяці 2018 року, ОСОБА_5 мав у власності зазначений транспортний засіб та вирішив його продати. З цією метою, за допомогою звернувся до знайомого ОСОБА_6 , який займається перепродажем автомобілів, який в свою чергу погодився його продати. ОСОБА_6 запевнивши ОСОБА_5 , що він добре знається на ринку автомобілів, у липня 2018 року зателефонував ОСОБА_5 та повідомив, що знайшов покупця на автомобіль, однак останній знаходиться в м. Суми, а тому з метою продажу автомобіля ОСОБА_6 запропонував ОСОБА_5 надати йому довіреність на право розпоряджатись вище зазначеним транспортним засобом, пообіцявши останньому наступного доби віддати кошти від продажу. Після цього, як ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_5 довіреність, відразу перестав виходити на зв`язок, місце його знаходження та місце знаходження автомобіля не відомо. ОСОБА_5 зрозумівши, що ОСОБА_6 не збирається повертати вказаний транспортний засіб, відразу скасував видану довіреність.

У вказаному кримінальному провадженні був вилучений вище вказаний транспортний засіб, який не стосуються вчиненого кримінального правопорушення. При цьому, зазначив, що при накладенні арешту на вказане майно, з урахуванням правової кваліфікації кримінального правопорушення за ст. 289 КК України та обставин вчинення кримінального правопорушення, слідчим не доведено, що зазначене майно було об`єктом кримінально-протиправних дій, набуте кримінально-протиправним шляхом, а отже підпадає під ознаки речових доказів, згідно ст. 98 КПК України.

В судове засідання представник власника майна не з`явився, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлений належним чином. При цьому подав заяву про розгляд клопотання за його відсутність.

Вивчивши клопотання та додані до нього копії документи, а також матеріали, на підставі яких накладено арешт майна, слідчий суддя вважає необхідним задовольнити клопотання, виходячи з наступного.

Положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України встановлено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею встановлено, що ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 23.11.2018 (справа № 752/24405/18), накладено арешт на транспортний засіб - автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Bora», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2001 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 ; свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - автомобілем марки «Volkswagen» моделі «Bora», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2001 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 серії НОМЕР_4 та ключі від транспортного засобу - автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Bora», реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2001 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 .

Як вбачається із вказаної ухвали слідчого судді, слідчим суддею встановлено, що арешт накладався саме на підставі пункту 1 частини другої ст.170 КПК України, оскільки нібито відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України та такий арешт по суті являється формою забезпечення доказів у кримінальному провадженні і не вимагає обов`язкового повідомлення підозри у кримінальному провадженні, тобто не пов`язується з особою, підозрюваною у вчиненні кримінального провадження.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведене, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Положеннями ч. 10 ст. 170 КПК України визначено, що арешт може бути накладений у встановленому КПК України порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі на кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках, чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Слідчий суддею встановлено, що вказаний транспортний засіб не визнавався слідчим в якості речового доказу, що підтверджується матеріалами на підставі яких накладено арешт.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Згідно Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Враховуючи, що у матеріалах клопотання на підставі яких накладено арешт майна відсутня постанова слідчого про визнання вказаного транспортного засобу в якості речового доказу свідчить про відсутність правової підстави для арешту майна, а також враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як орган досудового розслідування не представив слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження, з урахуванням принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність скасувати арешт майна, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження, у зв`язку із цим клопотання представника власника майна підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 174, 372 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання представника власника майна адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту - задовольнити.

Скасувати арешт та всі заборони, у кримінальному провадженні № 0000204, відомості щодо якого внесені 20.09.2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, накладені ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 23.11.2018 (справа № 752/24405/18), а саме з транспортного засову - автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Bora», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2001 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 ; свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - автомобілем марки «Volkswagen» моделі «Bora», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2001 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 серії НОМЕР_4 та ключі від транспортного засобу - автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Bora», реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2001 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 .

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання слідчим суддею та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1