ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/8076/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/52/20 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.4 ст.358 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2020 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду 01 квітня 2020 р. апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 14 листопада 2019 р. у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000181 від 15 січня 2019 р., за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Азербайджанської Республіки, громадянина Азербайджанської Республіки, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , прож. в АДРЕСА_2

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України, з призначенням йому покарання у виді штрафу в дохід держави в розмірі 50 (пятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот пятдесят) грн.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ст. 74 КК України ОСОБА_8 звільнений від покарання, призначеного за ч. 4 ст. 358 КК України, у виді штрафу в дохід держави в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, у зв`язку із закінченням строку давності.

Стягнуто із ОСОБА_8 процесуальні витрати за проведення судової технічної експертизи № 1.1-149/19 від 27 березня 2019 року в сумі 1 430 грн. в користь держави (УК у м. Тернополі, м. Тернопіль, 24060300, р/р 9002 в ГУ ДКСУ у Тернопільській області, МФО 899998, код ЕДРПОУ 37977726).

Обвинувачений ОСОБА_8 в судове засідання апеляційного суду не зявився, зі слів його захисника вже тривалий час він знаходиться в Азербайджанській Республіці, про день та час слухання апеляційної скарги на вирок місцевого суду від 14.11.19 щодо нього останнім повідомлений, апеляційну скаргу підтримує і просив слухати справу за його відсутності.

В апеляційній скарзі -захисник обвинуваченого ОСОБА_8 огли ОСОБА_7 просить вирок місцевого суду скасувати як незаконний та необґрунтований, закривши провадження у справі за відсутності в діянні обвинуваченого ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Зокрема зазначає, що ОСОБА_8 є іноземцем, громадянином Азербайджанської Республіки, що підтверджується паспортом для виїзду за кордон НОМЕР_1 , виданим 14.10.2011 р. компетентним органом Азербайджанської Республіки, і у матеріалах справи відсутні докази того, що саме вказаний паспорт як офіційний документ є підробленим.

Стверджує, що після того, як ОСОБА_8 виїхав за межі України 18.03.2016 (в той час як згідно висновку експерта від 27.03.2019 р., №1.1-149/19 встановлено, що підробленими є лише відбитки штампів про перетинання державного кордону України за період з 14.03.2012 р. по 26.07.2015 р.), а потім знову в`їхав в Україну 19.06.2016 р. (вказані факти підтверджуються інформацією з системи "Аркан", наданої УІАП ГУНП в Тернопільській області 23.11.2018 р., №4123/6/01-18 та протоколом огляду предмету від 23.01.2019 р.),. ОСОБА_8 на законних підставах перебував на території України вже 19.06.2016 (інакше в той момент орган прикордонного контролю відмовив би йому у перетинанні державного кордону України) з огляду на зміст Угоди між Кабінетом Міністрів України і Урядом Азербайджанської Республіки про безвізові поїздки громадян та з огляду на зміст пунктів 1, 3 Порядку обчислення строку тимчасового перебування в Україні іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду (затверджений Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 20.07.2015 р.,№ 884, далі - Порядок).

Вказує, що у частині 3 статті 9 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" зазначено, що строк перебування іноземців в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України, а у пунктах 1, 3 Порядку зазначено про те, що громадяни держав з безвізовим порядком в`їзду можуть тимчасово перебувати на території України не більше, ніж 90 днів протягом 180 днів, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.

На думку апелянта, зважаючи на вищенаведений Порядок обчислення строку тимчасового перебування в Україні іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, та факти дійсного виїзду обвинуваченого за межі України 18.03.2016 і його дійсного в`їзду на територію України 19.06.2016, дати підроблених відбитків штампів про перетинання державного кордону України за період з 14.03.2012 по 23.07.2015 (як вказано в обвинуваченні), які містяться у паспорті ОСОБА_9 для виїзду закордон НОМЕР_1 , жодним чином не можуть братися до уваги при обрахунку дозволеного ОСОБА_10 строку перебування в Україні з моменту його дійсного в`їзду в країну 19.06.2016 та, відповідно, не можуть братися до уваги при встановленні дати початку перебування обвинуваченого іноземця, ОСОБА_9 , на законних підставах на території України.

Також зазначає, що 12.11.2013 ОСОБА_8 уклав шлюб із громадянкою України ОСОБА_11 , який зареєстрований компетентним органом Азербайджанської Республіки 12.11.2013 і який є дійсним в Україні з огляду на приписи ч.1 ст.58 Закону України "Про міжнародне приватне право", Гаазької Конвенції про укладання шлюбу та визнання дійсності шлюбів 1978 р.

Відповідно до п.1 частини 3 статті 4, п. 2 ст. 9, ст. 11 Закону України "Про імміграцію" ОСОБА_8 , вирішивши реалізувати вказані права іноземця, передбачені вищенаведеним Законом, перебуваючи вже 19.06.2019 на законних підставах на території України, звернувся 03.08.2016 до УДМСУ в Тернопільській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну та подав вичерпний перелік документів, які передбачено законодавством України. В подальшому 26.12.2016 йому було надано дозвіл на імміграцію в Україну, а 31.01.2017 УДМС України в Тернопільській області видано безстрокову посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_2 . Ці обставини підтверджуються інформацією УДМС України в Тернопільській області, яка міститься у листі УДМС України в Тернопільській області від 6101.5-4243/61.3-19 від 22.03.2019 р.

Окрім того, у нормах ст. ст. 4, 9, 11 Закону України "Про імміграцію", які були застосовані Державною міграційною службою України при прийнятті рішень про надання ОСОБА_10 дозволу на імміграцію в Україну, видачу посвідки на постійне проживання на території України відсутні вказівки на необхідність перебування іноземця на території України на законних підставах протягом певного строку в минулому як на одну з необхідних підстав для прийняття відповідних рішень щодо надання такому іноземцю дозволу на імміграцію в Україну, видачі посвідки на постійне проживання на території України.

Таким чином, як зазначає апелянт, підставами для отримання ОСОБА_12 26.12.2016 дозволу на імміграцію в Україну й в подальшому 31.01.2017 надання йому на його основі безстрокової посвідки на постійне проживання на території України були описані вище юридичні факти (факт перебування ОСОБА_13 на території України на законних підставах у відповідний момент часу та факт перебування ОСОБА_13 у шлюбі із громадянкою України понад 2 роки), а не наявні у його справжньому паспорті для виїзду закордон НОМЕР_1 , виданому компетентним органом Азербайджанської Республіки 14.10.2011, відмітки про перетин державного кордону України, котрі не нанесені державним органом України у визначеному чинним законодавством порядку у період з 14.03.2012 по 23.07.2015 (як вказано в обвинуваченні), які самі по собі не спотворювали зміст його паспорту для виїзду закордон НОМЕР_1 , виданому компетентним органом Азербайджанської Республіки 14.10.2011, а саме про те, що ОСОБА_14 належить до громадянства Азербайджанської Республіки так само, як не надавали йому жодних прав та не звільняли від жодних обов`язків, позаяк факти перетину державного кордону України підтверджуються відомостями, які збираються у відповідній електронній базі даних Державною прикордонною службою України.

Так, згідно вироку суду 14 березня 2012 року в обвинуваченого ОСОБА_8 виник злочинний намір, направлений на використання завідомо підробленого документа з метою отримання посвідки на постійне проживання на території України.

Реалізуючи свій злочинний намір, обвинувачений ОСОБА_8 з 14 березня 2012 року по 23 липня 2015 року, не покидаючи територію України, невстановленим досудовим розслідуванням чином отримав у своєму паспорті громадянина Азербайджанської Республіки відмітку про перетинання державного кордону України, а саме: 14.03.2012 «Виїзд» «060 в пункті пропуску через державний кордон «Конотоп», 16.03.2012 «Виїзд» «055 в пункті пропуску через державний кордон «Конотоп», 27.02.2014 «Виїзд» «029 в пункті пропуску через державний кордон «Конотоп», 28.02.2014 «Виїзд» «062 в пункті пропуску через державний кордон «Конотоп», 28.05.2014 «Виїзд» «058 в пункті пропуску через державний кордон «Конотоп», 30.05.2014 «Виїзд» «006 в пункті пропуску через державний кордон «Конотоп», 28.08.2014 «Виїзд» «029 в пункті пропуску через державний кордон «Конотоп», 30.08.2014 «Виїзд» «026 в пункті пропуску через державний кордон «Хутір-Михайлівський», 28.11.2014 «Виїзд» «063 в пункті пропуску через державний кордон «Конотоп», 01.12.2014 «Виїзд» «059 в пункті пропуску через державний кордон «Хутір-Михайлівський», 03.03.2015 «Виїзд» «068 в пункті пропуску через державний кордон «Конотоп», 04.03.2015 «Виїзд» «027 в пункті пропуску через державний кордон «Конотоп», 23.07.2015 «Виїзд» «059 в пункті пропуску через державний кордон «Хутір-Михайлівський».

В подальшому обвинувачений ОСОБА_14 03 серпня 2016 року для отримання посвідки на постійне проживання на території України подав до ДМС України в Тернопільській області, яке знаходиться в м. Тернополі, бульвар Шевченка, 10, разом із заявою про надання дозволу на імміграцію до ДМС України в Тернопільській області та іншими документами, і свій паспорт громадянина Азербайджанської Республіки, усвідомлюючи, що раніше отримані ним відмітки про перетин державного кордону України не нанесені державним органом у визначеному чинним законодавством порядку.

Після розгляду звернення обвинуваченого ОСОБА_9 до ДМС України в Тернопільській області, яке знаходиться в м. Тернополі, бульвар Шевченка, 10, 26 грудня 2016 року отримав дозвіл на імміграцію в Україну, а 31 січня 2017 року йому було надано посвідку на постійне проживання на території України безстроково.

Заслухавши доповідь судді, захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_7 , який просить задовольнити його апеляційну скаргу з наведених в них мотивів, прокурора, який вважає вирок суду законним і обгрунтованим, ознайомившись з доводами апеляційної скарги та матеріалами кримінального провадження, провівши судові дебати, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 до задоволення не підлягає.

Згідно ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно зі ст. 94 КПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Із цього випливає, що суд при розгляді кримінального провадження повинен дослідити як ті докази, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.

На думку апеляційного суду, судом першої інстанції при прийнятті рішення вказаних вимог закону дотримано.

Судом правильно встановлено фактичні обставини кримінального провадження та зроблено обґрунтований висновок про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України.

Вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненому злочині при викладених у вироку обставинах доведена зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні доказами.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, не визнав та відмовився давати показання на підставі ст. 63 Конституції України.

Однак від обвинуваченого ОСОБА_9 18 жовтня 2019 року під час судових дебатів на адресу суду надійшли письмові пояснення, згідно яких останній фактично не заперечив наявність в його паспорті неофіційних відміток про перетин державного кордону, зазначивши, що у матеріалах кримінального провадження відсутні докази того, що його паспорт для виїзду за кордон є підробленим. Він перебуває на території України з 19 червня 2016 року на законних підставах, знаходиться у зареєстрованому шлюбі з громадянкою України, тому відповідно має дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції як один з подружжя. З цих підстав він і звернувся до УДМС України в Тернопільській області з метою реалізації свого права як іноземця на території України, подавши вичерпний перелік документів, після чого йому було надано дозвіл на імміграцію в Україну 26 грудня 2016 року, а 31 січня 2017 року видано безстрокову посвідку на постійне проживання на території держави. Зазначає, що у ЗУ «Про імміграцію» відсутні вказівки на необхідність перебування іноземця на території України протягом певного строку, що підтверджувалося б відповідними відмітками про перетин державного кордону України у паспортному документі іноземця.

Відповідно вони не слугували підставою для отримання ним посвідки на постійне проживання в Україні. Вказує, що відмітки про перетин державного кордону України в паспорті не нанесені державним органом у визначеному чинним законодавством порядку, а тому не надавали йому жодних прав та не звільняли від жодних обов`язків, оскільки такі факти підтверджуються відомостями, які збираються у відповідній електронній базі даних Державною прикордонною службою. Просив виправдати його з підстав відсутності в його діях складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_13 , його винуватість у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, повністю доводиться оголошеними та дослідженими в судовому засіданні документами матеріалів кримінального провадження, зокрема:

- протоколом вилучення предметів та речей під час їх добровільної видачі від 15 січня 2019 року, згідно якого громадянин Азербайджанської Республіки ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , добровільно видав паспорт громадянина Азербайджанської Республіки серії НОМЕР_3 ;

- інформацією № 4123/6/01 -18 від 23.11.2018 начальника УІАП ГУНП в Тернопільській області щодо перетину кордону особами згідно даних системи «Аркан» відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період 23.11.2013 по 22.11.2018 роки;

- протоколом огляду предмету від 23 січня 2019 року, згідно якого проведено огляд двох аркушів паперу формату А-4, на яких зазначена інформація друкованого виду, на першому із них - щодо перетину кордону згідно системи «Аркан» відносно громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період із 23.11.2013 по 22.11.2018 року, та на другому - інформація щодо в`їзду та виїзду із зазначенням пунктів перетину, дати та часу перетину, ПІБ особи, дати народження, номеру та серії паспорта, зокрема:

- 30.11.2013 «В`їзд» код « НОМЕР_4 в пункті пропуску через державний кордон «Харків», ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт № НОМЕР_1 ; також протягом 18.03.2016 року по 26.09.2017 року виїзд та в`їзд на територію країни зазначеною особою через різні пункти перепуску із зазначенням аналогічних відомостей, дати народження, номер та серії паспорта;

- інформацією УДМС України в Тернопільській області, згідно якої громадянин Азербайджанської Республіки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , документований 31.01.2017 року УДМС України в Тернопільській області посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_2 строком дії - безстроково. Додано копії сторінок паспортного документа з персональними даними іноземця серії НОМЕР_1 , виданого 14.10.2011 року МВС Республіки Азербайджан;

- висновком експерта судової технічної експертизи від 27.03.2019 року № 1.1-149/19, проведеної за наданим паспортом громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_8 із підробленими штампами на перетин державного кордону України, згідно якого:

1. Відбиток штампу про перетинання державного кордону України «060 від 14 03 12 в пункті пропуску через державний кордон «Конотоп», проставлений на сторінці 34 паспорта громадянина Азербайджанської Республіки НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_15 ( ОСОБА_16 ). ІНФОРМАЦІЯ_2 , нанесено не штампом із надписом: «Україна 14 03 12 01 «060» Конотоп НОМЕР_5 », зразки якого надано в якості порівняльного матеріалу.

Відбиток штампу про перетинання державного кордону України «055 від 16 03 12 в пункті пропуску через державний кордон «Конотоп», проставлений на сторінці 33 паспорта громадянина Азербайджанської Республіки НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_15 ( ОСОБА_16 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , нанесено не штампом із надписом: «Україна 16 03 12 01 «055» Конотоп НОМЕР_5 », зразки якого надано в якості порівняльного матеріалу.

3. Відбиток штампу про перетинання державного кордону України «Виїзд» «029 від 27.02.2014 в пункті пропуску через державний кордон «Конотоп», проставлений на сторінці 32 паспорта громадянина республіки Азербайджан НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_15 ( ОСОБА_16 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , нанесено не штампом із надписом: «Україна 27 02 14 01 «029» Конотоп НОМЕР_5 », зразки якого надано в якості порівняльного матеріалу.

4. Відбиток штампу про перетинання державного кордону України «Виїзд» «062 від 28.02.2014 в пункті пропуску через державний кордон «Конотоп», проставлений на сторінці 33 паспорта громадянина Азербайджанської Республіки 4626641 на ім`я ОСОБА_15 ( ОСОБА_16 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , нанесено не штампом із надписом: «Україна 28 02 14 01 «062» Конотоп НОМЕР_5 », зразки якого надано в якості порівняльного матеріалу.

5. Відбиток штампу про перетинання державного кордону України «Виїзд» «058 від 28.05.14 в пункті пропуску через державний кордон «Конотоп», проставлений на сторінці 32 паспорта громадянина Азербайджанської Республіки НОМЕР_6 і на ім`я ОСОБА_15 ( ОСОБА_16 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , нанесено не штампом із надписом: «Україна 28 05 14 01 «058» Конотоп НОМЕР_5 », зразки якого надано в якості порівняльного матеріалу.

6. Відбиток штампу про перетинання державного кордону України «Виїзд» «006 від 30.05.2014 в пункті пропуску через державний кордон «Конотоп» проставлений на сторінці 32 паспорта громадянина Азербайджанської Республіки НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_15 ( ОСОБА_17 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , нанесено не штампом із надписом: «Україна 30 05 14 01 «006» Конотоп 590901», зразки якого надано в якості порівняльного матеріалу.

7. Відбиток штампу про перетинання державного кордону України «Виїзд» «029 від 28.08.2014 в пункті пропуску через державний кордон «Конотоп», проставлений на сторінці 32 паспорта громадянина Азербайджанської Республіки НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_15 ( ОСОБА_16 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , нанесено не штампом із надписом: «Україна 28 08 14 01 «029» Конотоп НОМЕР_5 », зразки якого надано в якості порівняльного матеріалу.

8. Відбиток штампу про перетинання державного кордону України «Виїзд» «026 від 30.08.2014 в пункті пропуску через державний кордон «Хутір- Михайлівський» проставлений на сторінці 32 паспорта громадянина Азербайджанської Республіки НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_15 ( ОСОБА_16 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , нанесено не штампом із надписом: «Україна 30 08 14 08 «026» Х-Михайлівський 590902», зразки якого надано в якості порівняльного матеріалу.

9. Відбиток штампу про перетинання державного кордону України «Виїзд» «063 від 28.11.2014 в пункті пропуску через державний кордон «Конотоп», проставлений на сторінці 31 паспорта громадянина Азербайджанської Республіки НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_15 ( ОСОБА_16 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , нанесено не штампом із надписом: «Україна 28 11 14 01 «063» Конотоп НОМЕР_5 » », зразки якого надано в якості порівняльного матеріалу.

10. Відбиток штампу про перетинання державного кордону України «Виїзд» «059 від 01.12.2014 в пункті пропуску через державний кордон «Хутір- Михайлівський», проставлений на сторінці 31 паспорта громадянина Азербайджанської Республіки НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_15 ( ОСОБА_16 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , нанесено не штампом із надписом: « НОМЕР_7 » матеріалу Х-Михайлівський 590902», зразки якого надано в якості порівняльного матеріалу.

11. Відбиток штампу про перетинання державного кордону України «Виїзд» «068 від 03.03.2015 в пункті пропуску через державний кордон «Конотоп», проставлений на сторінці 31 паспорта громадянина Азербайджанської Республіки НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_15 ( ОСОБА_16 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , нанесено не штампом із надписом: «Україна 03 03 15 01 «068» Конотоп НОМЕР_5 », зразки якого надано в якості порівняльного матеріалу.

12. Відбиток штампу про перетинання державного кордону України «Виїзд» «027 від 04 03 2015 в пункті пропуску через державний кордон «Конотоп», проставлений на сторінці 31 паспорта громадянина Азербайджанської Республіки НОМЕР_1 на ОСОБА_15 ( ОСОБА_16 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , нанесено не штампом із надписом: «Україна 04 03 15 01 «027» Конотоп НОМЕР_5 », зразки якого надано в якості порівняльного матеріалу.

13. Відбиток штампу про перетинання державного кордону України «Виїзд» «059 від 23.07.2015 в пункті пропуску через державний кордон «Хутір- Миайлівський», проставлений на сторінці 30 паспорта громадянина Азербайджанської Республіки НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_15 ( ОСОБА_16 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , нанесено не штампом із надписом: «Україна 23 07 15 02«059» Х-Михайлівський 590902», зразки якого надано в якості порівняльного матеріалу.

14. Відбиток штампу про перетинання державного кордону України «Виїзд» «087 від 26.07.2015 в пункті пропуску через державний кордон «Конотоп», проставлений на сторінці 30 паспорта громадянина Азербайджанської Республіки НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_15 ( ОСОБА_16 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , нанесено не штампом із надписом: «Україна 26 07 15 01 «087» Конотоп НОМЕР_5 », зразки якого надано в якості порівняльного матеріалу;

- інформацією УДМС України в Тернопільській області, згідно якої громадянин Азербайджанської Республіки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , подав заяву про надання дозволу на імміграцію в Україну та вичерпний перелік документів, які передбачено законодавством України. 26.12.2016 року відповідно до ЗУ «Про імміграцію» вищевказаному іноземцеві було надано дозвіл на імміграцію в Україну. 31.01.2017 року громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , документовано посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_2 строком дії - безстроково.

Додано копії сторінок паспортного документа з персональними даними іноземця серії НОМЕР_1 , виданого 14.10.2011 року МВС Азербайджанської Республіки, дозволу на імміграцію в Україну, дійсного до 25.12.2017 року, який оглянуто згідно протоколу огляду від 19 березня 2019 року.

Суд першої інстанції дав належну оцінку усім доказам по справі відповідно до вимог ст.94 КПК України та прийшов до правильного висновку, що обвинувачений ОСОБА_14 використав завідомо підроблений документ.

При цьому, на переконання колегії суддів, всі вищеперераховані докази вини обвинуваченого ОСОБА_9 у скоєнні даного кримінального правопорушення є належними та допустимими, оскільки всі вони зібрані у визначеному законом порядку.

Також з матеріалів справи вбачається, що органи слідства і суд дослідили у справі всі ті обставини, які могли мати значення для прийняття рішення у кримінальному провадженні, а тому наведені апелянтом у апеляційній скарзі доводи про незаконність вироку суду першої інстанції є необґрунтованими, та колегія суддів при перевірці справи та прийнятого рішення не виявила допущених істотних порушень КПК України чи неправильного застосування кримінального закону, які б тягнули за собою скасування чи зміну вироку суду.

Таким чином, доведеною є вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України, а саме використання завідомо підробленого документу.

При цьому твердження апелянта про те, що відмітки про перетин державного кордону України, котрі не нанесені державним органом України у визначеному чинним законодавством порядку у період з 14.03.2012 по 23.07.2015 (як вказано в обвинуваченні), а тому самі по собі не спотворювали зміст його паспорту для виїзду закордон НОМЕР_1 , виданому компетентним органом Азербайджанської Республіки 14.10.2011, так само, як і не надавали йому жодних прав та не звільняли від жодних обов`язків, - є неспроможними, оскільки з обєктивної сторони використання полягає у наданні підробленого документа підприємствам, установам або організаціям незалежно від форми власності або предявленні їх.

Злочин вважається закінченим з моменту предявлення (надання) підробленого документа незалежно від того, чи вдалося винному досягти поставленої мети, тобто мета та мотив не є обовязковими елементами складу злочину.

Таким чином, перевіркою цих та інших доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого судом апеляційної інстанції встановлено, що вказана скарга не містить належного обґрунтування для скасування оскаржуваного вироку з підстав, передбачених ст. 409 КПК України, так само, як і підстав для закриття кримінального провадження, передбачених ст. 284 цього Кодексу, зокрема через відсутність в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку, що даний вирок суду є законним і обґрунтованим, а тому відмовляє захиснику обвинуваченого ОСОБА_8 адвокату ОСОБА_7 в задоволенні його апеляційної скарги.

Покарання обвинуваченому призначено у відповідності до вимог ст.65 КК України з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого ним злочину, особи винного.

Так суд першої інстанції взяв до уваги, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, має постійне місце проживання, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, вчинив злочин невеликої тяжкості.

Враховуючи конкретні умови, при яких було скоєно злочин та що з дня вчинення інкримінованого обвинуваченому діяння пройшло більше трьох років і за цей час будь-якого іншого кримінального правопорушення він не вчинив, місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 можливе без ізоляції від суспільства, а тому правильно призначив йому покарання в межах санкції статті обвинувачення у виді штрафу та на підставі п.2 ч.1 ст. 49, ч.5 ст.74 КК України звільнив обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Вирок суду першої інстанції є законним та справедливим і підстав для його зміни колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:
Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 листопада 2019 р. відносно ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.

Головуючий

Судді