ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3019/19 Справа № 195/692/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги першого заступника прокурора Дніпропетровської області та прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2019 року у кримінальних провадженнях, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000099 11 березня 2019 року та № 0000162 21 квітня 2019 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Томаківка Дніпропетровської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Томаківка Дніпропетровської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

За вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2019 року засуджено:
- ОСОБА_7 до покарання: за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років; за ч. 2 ст. 190 КК Укранїи у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч. 1 ст. 125 КК України у виді виправних робіт на строк 6 місяців; за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк5 років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком суду, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2019 року та призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді у виді позбавлення волі на строк 5 років 5 місяців з відбуванням його у кримінально-виконавчій установі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з моменту його фактичного затримання, залишено до набрання вироком законної сили раніше обраний ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

- ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні у смт. Томаківці Дніпропетровської області заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайства), вчиненого повторно; відкритого викрадення чужого майна (грабежу), вчиненого повторно; крадіжки, тобто таємного викрадення чужого майна, вчиненого повторно; умисного легкого тілесного ушкодження; а також ОСОБА_7 та ОСОБА_9 кожного окремо у вчиненні незакінченого замаху на крадіжку, тобто замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого за попередньою змовою групою осіб та поєднаного з проникненням у житло, коли особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, за наступних обставин.
04 березня 2019 року приблизно о 13.00 год. ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу магазину «Ядран», розташованого за адресою: вул. Шосейна в смт. Томаківка Томаківського району Дніпропетровської області, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, зловживаючи довірою, не маючи на меті повернути потерпілому належне йому майно, попрохав у потерпілого ОСОБА_10 мобільний телефон під приводом необхідності здійснення дзвінка, на що останній дав свою згоду та передав належний йому мобільний телефон «Samsung Galaxy J320H/DS», після чого заволодівши чужим майном покинув місце вчинення злочину та у подальшому розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 1619,40 грн.

10 березня 2019 року приблизно о 13.15 год. ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні інтернет клубу «Лабіринт», розташованого за адресою: вул. Лесі Українки, 29 в смт.Томаківка Томаківського району Дніпропетровської області, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, зловживаючи довірою, не маючи на меті повернути потерпілій належне їй майно, попрохав у потерпілої ОСОБА_11 мобільний телефон під приводом необхідності здійснення дзвінка, на що остання дала свою згоду та передала належний їй мобільний телефон «ХІАОМІ REDMI NOTE 5А 2/16 Gb», після чого ОСОБА_7 , заволодівши чужим майном, покинув місце вчинення злочину та у подальшому розпорядився вказаним мобільним телефоном на власний розсуд, спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 3007,30 грн.

10 березня 2019 року приблизно о 21.30 год. ОСОБА_7 , знаходячись по вул. Гагаріна в смт. Томаківка Томаківського району Дніпропетровської області, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, розуміючи, що його дії є очевидними для потерпілої та оточуючих, шляхом ривка своєю лівою рукою вирвав з руки потерпілої ОСОБА_12 сумку, в якій знаходилися грошові кошти в сумі 100 гривень, мобільні телефони «DOOGEE Х2 mini» та «Nokia 302», після чого з викраденим майном з місця вчинення правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 1450,00 грн.

22 березня 2019 року приблизно о 12:00 год. ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу будівлі AT "Ощадбанк", розташованого по вул. Лесі Українки в смт. Томаківка Томаківського району Дніпропетровської області, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, зловживаючи довірою, не маючи на меті повернути потерпілому належне йому майно, попрохав у ОСОБА_13 мобільний телефон під приводом необхідності здійснення дзвінка, на що останній дав свою згоду та передав належний йому мобільний телефон «Samsung Galaxy J320H/DS», після чого заволодівши чужим майном, покинув місце вчинення злочину, та у подальшому розпорядився мобільним телефоном «Samsung Galaxy J320H/DS» на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_13 матеріальну шкоду на загальну суму 2564,05 грн.

06 квітня 2019 року приблизно о 12.10 год. ОСОБА_7 , знаходячись біля приміщення дитячої юнацької спортивної школи по вул. Лесі Українки в смт.Томаківка Томаківського району Дніпропетровської області, діючи таємно, умисно, з корисливих мотивів, переконавшись, що його дії залишаються непомітними для сторонніх осіб, шляхом вільного доступу, таємно, умисно, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, викрав велосипед марки «RANGER Texas», який знаходився біля вищезазначеного приміщення, вартістю 5399,10 грн., який належить ОСОБА_14 , завдавши тим самим потерпілій матеріальну шкоду на вказану вище суму.

08 березня 2019 року приблизно об 11.35 год. ОСОБА_7 , знаходячись поблизу магазину «Оптика», який розташований за адресою: вул. Лесі Українки, 24 смт. Томаківка Томаківського району Дніпропетровської області, де на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, наніс потерпілому ОСОБА_15 один удар кулаком лівої руки в область правої частини обличчя, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді рубців в області зовнішнього краю правої надбрівної дуги, на нижній повіці правого ока, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Крім того, 21 квітня 2019 року приблизно о 13.00 год. ОСОБА_7 , знаходячись на території домоволодіння АДРЕСА_3 , діючи таємно, умисно, повторно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з обвинуваченим ОСОБА_8 , з метою протиправного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, подав обвинуваченому ОСОБА_8 , який залишився у дворі домоволодіння біля вікна, викрадені речі, які ОСОБА_8 приймав та складав на землю, для подальшого їх винесення з території домоволодіння. Однак, злочинні дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були помічені ОСОБА_16 , який проїжджав повз будинок на власному автомобілі, та розуміючи протиправну сутність їхніх дій, заборонив залишати місце вчинення злочину до приїзду працівників поліції, після чого, усвідомлюючи, що їх злочинну діяльність викрито, ОСОБА_7 припинив свої незаконні дії та втік з місця вчинення злочину. Таким чином, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 з причин, що не залежали від їхньої волі, не вчинили усіх дій, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі перший заступник прокурора Дніпропетровської області просить вирок суду змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в частині призначення покарання і розподілу процесуальних витрат та вважати ОСОБА_7 засудженим до покарання: за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років; за ч. 2 ст. 190 КК Укранїи у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт на строк 80 годин; за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк5 років. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком суду, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2019 року та призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді у виді позбавлення волі на строк 5 років 5 місяців. Зазначити в резолютивній частині вироку, що процесуальні витрати на користь держави на залучення експерта для проведення судової товарознавчої експертизи стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по 150 грн. з кожного. В іншій частині просить вирок залишити без змін.
Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає, що судом не взято до уваги, що ОСОБА_7 не працює та є непрацевлаштованою особою, а тому йому не можна призначити покарання у виді виправних робіт. Вказує, що солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено, а тому суд першої інстанції мав визначити розмір процесуальних витрат, які повинні бути компенсовані кожним обвинуваченим в рівних долях.
В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, просить вирок суду скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає, що при вирішенні питання про винуватість ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні ними злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, суд першої інстанції, зокрема, мав перевірити чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачуються особи, чи містить воно склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність передбачено, та чи винні обвинувачені в цьому злочині, однак суд при формулюванні обвинувачення, визнаного доведеним, не встановив спосіб проникнення на територію домоволодіння належного потерпілому.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги першого заступника прокурора Дніпропетровської області в повному обсязі та частково вимоги апеляційної скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції.
Обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_17 в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, про поважні причини своєї неявки суду не повідомляли, заяв про відкладення розгляду справи не надходило.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження щодо обґрунтованості доводів апеляційної скарги прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, в якій він просив скасувати вирок, апеляційним судом встановлено, що судом першої інстанції допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення в частині обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України.
Як слідує з вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Вказані вимоги Закону судом не дотримано при вирішенні питання про винуватість ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України.
Так, під час судового розгляду суд першої інстанції мав перевірити, зокрема чи мало місце діяння, передбачене ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність воно передбачено та чи винні обвинувачені у вчиненні цього злочину.
Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, а саме у вчиненні закінченого замаху на крадіжку, поєднаного з проникненням у житло за попередньою змовою групою осіб.
Відповідно до встановлених судом фактичних обставин провадження 21 квітня 2019 року приблизно о 13.00 год. ОСОБА_7 , знаходячись на території домоволодіння АДРЕСА_3 , діючи таємно, умисно, повторно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з обвинуваченим ОСОБА_8 , з метою протиправного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, подав обвинуваченому ОСОБА_8 , який залишився у дворі домоволодіння біля вікна, викрадені речі, які ОСОБА_8 приймав та складав на землю, для подальшого їх винесення з території домоволодіння. Однак, злочинні дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були помічені ОСОБА_16 , який проїжджав повз будинок на власному автомобілі, та розуміючи протиправну сутність їхніх дій, заборонив залишати місце вчинення злочину до приїзду працівників поліції, після чого, усвідомлюючи, що їх злочинну діяльність викрито, ОСОБА_7 припинив свої незаконні дії та втік з місця вчинення злочину. Таким чином, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 з причин, що не залежали від їхньої волі, не вчинили усіх дій, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця.
Як слідує з матеріалів провадження, в судовому засіданні в суді першої інстанції обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кожний окремо визнали себе винними у скоєнні даного злочину при викладених в обвинувальному акті обставинах.
Водночас, з мотивувальної частини вироку видно, що у порушення зазначених вимог закону суд при формулюванні обвинувачення, визнаного доведеним, не встановив спосіб проникнення обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на територію домоволодіння, яке належить потерпілому ОСОБА_18 .
Апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення в частині засудження обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України суд постановив з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що не дає можливості дійти однозначного висновку про правильність застосування кримінального закону.
Разом з тим, заслуговують на увагу і доводи першого заступника прокурора Дніпропетровської області в частині неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 57 КК України покарання у виді виправних робіт встановлюється на строк від 6 місяців до 2 років і відбувається за місцем роботи засудженого. Із суми заробітку засудженого до виправних робіт провадиться відрахування в доход держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків. Виправні роботи не застосовуються до вагітних жінок та жінок, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною, до непрацездатних, до осіб, що не досягли шістнадцяти років, та тих, що досягли пенсійного віку, а також до військовослужбовців, працівників правоохоронних органів, нотаріусів, суддів, прокурорів, адвокатів, державних службовців, посадових осіб органів місцевого самоврядування.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться в абз. 1 п. 12 та абз. 1 п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» виправні роботи призначаються тільки працюючим і відбуваються за місцем роботи засуджених. Призначаючи покарання у виді виправних робіт за ст. 57 КК України, суд зобов`язаний визначити розмір відрахувань із заробітку або грошового забезпечення засудженого. Відсутність вказівки на цей розмір є підставою для скасування вироку.
Як вбачається з матеріалів провадження та оскаржуваного вироку обвинувачений ОСОБА_7 не працює та є непрацевлаштованою особою, однак суд призначив покарання ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у виді виправних робіт на строк 6 місяців, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Враховуючи вимоги ст. 65 КК України, тяжкість скоєних кримінальних правопорушень та конкретних обставин їх вчинення, а також даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, непрацевлаштований, повністю визнав вину та щиро кається, а також те, що викрадене повернуто потерпілим, суд апеляційної істанції дійшов висновку про призначення ОСОБА_7 за ч. 1 с.т 125 КК України покарання у виді громадських робіт на строк 80 годин, що буде законним, справедливим і таким, що сприятиме перевихованню та попередженню ОСОБА_7 вчиненню нових злочинів.
Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.
Враховуючи те, що чинним КПК України, з одного боку, чітко визначені повноваження апеляційного суду, до яких не входить дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження та доказів, які не досліджувалися судом першої інстанції без клопотання учасників судового провадження, що покладено кримінальним процесуальним законом на суд першої інстанції, який цих вимог не дотримався, з другого боку, в перелік підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, передбачених ст. 415 КПК України не входять зазначені порушення вимог чинного законодавства, однак, виходячи з вимог ст. 7 КПК України, суд апеляційної інстанції в даному випадку позбавлений можливості винести рішення у кримінальному провадженні, а тому вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
Внаслідок часткового задоволення апеляційної скарги прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, скасування оскаржуваного вироку в частині засудження ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України та призначення нового розгляду справи в суді першої інстанції, апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості щодо розгляду апеляційних вимог першого заступника прокурора Дніпропетровської області в частині вирішення питання процесуальних витрат, які мають бути компенсовані обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , що обумовлює часткове задоволення поданої ним апеляційної скарги і вони підлягають перевірці при новому судовому розгляді кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги першого заступника прокурора Дніпропетровської області та прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, задовольнити частково.
Вирок Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2019 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в частині засудження за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Вважати ОСОБА_7 засудженим до покарання:
за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки;
за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років;
за ч. 2 ст. 190 КК Укранїи у виді позбавлення волі на строк 2 роки;
за ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт на строк 80 годин.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком суду, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2019 року та призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 5 місяців.
В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4