Справа № 466/4897/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2020 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

секретар с/з ОСОБА_2 , ОСОБА_3

Справа № 466/4897/20

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові матеріали кримінального провадження № 0000821 від 14.03.2020 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, учня 8-го класу СЗШ № 54, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -

за участю сторін з боку:

обвинувачення - прокурор ОСОБА_5

- малолітній потерпілий ОСОБА_6

- законний представник малолітнього потерпілого

ОСОБА_7

захисту - адвокат ОСОБА_8

- неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4

- законний представник неповнолітнього обвинуваченого

ОСОБА_9

психолога ОСОБА_10

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_4 - 12.03.2020 року близько о 16 год. 30 хв., перебуваючи за гаражами, які знаходяться неподалік будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті особистих неприязних відносин, які виникли у результаті словесного конфлікту, маючи умисел на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень малолітньому ОСОБА_6 , штовхнув його та потерпілий впав на землю, після чого наніс йому один удар правою рукою в область верхньої частини живота, від болю потерпілий скрутився та перевернувся на лівий бік, після чого ОСОБА_4 наніс йому ще один удар лівою ногою в спину та два удари правою ногою в живіт, чим спричинив малолітньому потерпілому ОСОБА_6 тяжкі тілесні ушкодження.

Згідно висновку судово-медичного експерта № 484 від 26 березня 2020 року та додаткового висновку судово-медичного експерта № 673 від 14 травня 2020 року - у малолітнього ОСОБА_6 за період перебування на стаціонарному лікуванні КНП МДКЛ м. Львова з 12 до 25 березня 2020 року було встановлено діагноз: «Тупа травма живота. Розрив селезінки. Забійна гематома сальника. Внутрішньочеревна кровотеча». При огляді судово-медичним експертом на час проведення експертизи виявлено два післяопераційні рубці на передній черевній стінці, вказана травма живота, із розривом селезінки, із крововиливом в тканину сальника, яка супроводжувалась внутрішньочеревною кровотечею утворилась внаслідок контакту із тупим предметом, могла виникнути незадовго до поступлення в лікарню 12 березня 2020 року та відноситься до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення та могли виникнути від ударів рукою, ногою в ділянку живота потерпілого.

Таким чином, ОСОБА_4 своїми умисними діями вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України.

У судовому засіданні неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю та беззастережно, підтвердивши суду такі встановлені фактичні обставини як дата, час, місце, спосіб і наслідки вчиненого ним суспільно небезпечного діяння. У вчиненому розкаюється, обставини викладені в обвинувальному акті визнає в повному обсязі. Просить суворо не карати.

Законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 зазначив суду, що його син ОСОБА_4 усвідомив свій вчинок, змінив свою поведінку на краще, просить його суворо не карати.

Будучи допитаним в судовому засіданні малолітній потерпілий ОСОБА_6 показав, що 12.03.2020 року близько 16 год. 30 хв., знаходився разом із обвинуваченим за гаражами, неподалік будинку АДРЕСА_2 ; під час словесного конфлікту, обвинувачений ОСОБА_4 штовхнув його та він впав на землю, після чого обвинувачений наніс йому удар рукою в ділянку верхньої частини живота, а також один удар ногою в спину та два удари ногою в живіт. Після нанесених ударів, він перебував на стаціонарному лікуванні КНП МДКЛ м. Львова з 12 до 25 березня 2020 року з діагнозом: «Тупа травма живота. Розрив селезінки. Забійна гематома сальника. Внутрішньочеревна кровотеча». Обвинувачений вибачився перед ним і він його вибачає, просить суворо не карати неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 та не позбавляти його волі.

Законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_7 просить суворо не карати неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 та не позбавляти його волі.

Дослідження інших доказів щодо тих обставин матеріалів кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_4 , які ніким не оспорюються, судом за згодою учасників судового провадження та на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнано недоцільним. Судом з`ясовано, що неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміє зміст фактичних обставин пред`явленого йому обвинувачення, сумнівів у добровільності його позиції немає, а також сторонам роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Висновок суду щодо доведеності винуватості неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину ґрунтується на даних у судовому засіданні показаннях самого обвинуваченого яким суд надає віри, оскільки такі є послідовними, логічними, не містять суперечностей, а тому не викликають у суду сумніву щодо їх правдивості.

Таким чином, суд вважає доведеною винуватість неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 в заподіянні малолітньому потерпілому умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння.

Дії неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковані за ст.121 ч.1 КК України правильно, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Вирішуючи питання про призначення покарання неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_4 , суд керуючись ст. ст. 50, 103 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття у скоєному, вчинення злочину неповнолітнім, обставин, які обтяжують покарання стороною обвинувачення не встановлено, суд відповідно до ст. 337 КПК України позбавлений можливості встановлювати обставини, які обтяжують покарання на власний розсуд. За даними облікової документації у лікарів психіатра та нарколога ОСОБА_4 на обліку не перебуває, а отже є осудним.

Також суд враховує умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та особу неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше не судимий, учень СЗШ № 54, має місце проживання, його поведінку як до, так і після вчинення злочину.

Згідно досудової доповіді, складеної фахівцем Сектору ювенальної пробації м. Львова ОСОБА_11 , ризик вчинення повторного кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_4 оцінюється як низький, виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства. З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, які пом`якшують покарання, а також те, що неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 за час досудового розслідування та розгляду справи у суді свідомо і неухильно дотримувався загальноприйнятих норм і правил поведінки, встановлених у суспільстві, пануючих моральних принципів, а тому беручи до уваги зазначені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що виправлення та попередження вчинення обвинуваченим, нових злочинів можливо без ізоляції від суспільства, тобто без відбування покарання, а тому йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк в межах санкції частини статті за якою кваліфіковано його діяння ( ч. 1 ст. 121 КК України) із звільненням від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку відповідно до вимог ст. ст. 75, 104 КК України, а також з покладенням обов`язків згідно ст. 76 КК України.

При застосуванні вимог ст. 75, 104 КК України та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд враховує послідовну позицію ОСОБА_4 під час досудового розслідування і розгляду справи в суді, яка направлена на визнання своєї вини в повному обсязі.

Цивільний позов у кримінальному провадженні відсутній.

Питання про долю речових доказів слід вирішити відповідно до статті 100 КПК України, про що зазначити в резолютивній частині цього вироку.

Витрати на залучення експерта - відсутні.

Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_4 під час досудового розслідування обирався цілодобовий домашній арешт.

Керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд -

ухвалив :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до вимог ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, навчання.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_4 - цілодобовий домашній арешт - залишити без змін.

Речовий доказ: медичну карту стаціонарного хворого ОСОБА_6 , яка визнана речовим доказом згідно постанови про визнання речовим доказом від 17.04.2020 року (ухвалою слідчої судді від 14.04.2020 року надано тимчасовий доступ до речей та документів) зберігається при матеріалах кримінального провадження ( справа № 466/4897/20) повернути у КНП "Міська клінічна лікарня м. Львова", що за адресою: м. Львів, вул. П.Орлика, 4.

Вирок відповідно до ст. 532 КПК України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляції через Шевченківський районний суд м. Львова.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 статті 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору.

Вирок виготовлено в одному примірнику в нарадчій кімнаті.

Суддя ОСОБА_1