Справа № 523/6327/19
Номер провадження:1-кп/521/1366/19
У Х В А Л А

20 листопада 2019 року м. Одеса
Малиновським районним судом м. Одеси у складі:
головуючий суддя ОСОБА_1
судді ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретар ОСОБА_4
прокурор ОСОБА_5
захисники ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11
за участі обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,
ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Одеси кримінальне провадження, яке внесено до ЄРДР за №0000660 та за №000093 за обвинуваченням ОСОБА_12 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 189, ч.3 ст. 146, ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 27, ч.3 ст. 28, ч.2 ст. 353, ч.3 ст. 27, ч.4 ст. 187 КК України, у відношенні ОСОБА_13 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 189, ч.3 ст. 146, ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 27, ч.3 ст. 28, ч.2 ст. 353 КК України, у відношенні ОСОБА_14 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 189, ч.3 ст. 146, ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 28, ч.2 ст. 353 КК України, у відношенні ОСОБА_15 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 189, ч.3 ст. 146, ч.4 ст. 187 КК України, у відношенні ОСОБА_16 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 189, ч.3 ст. 187, ч.2 ст. 146 КК України, у відношенні ОСОБА_17 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, ч.4 ст. 189 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

У судовому засіданні прокурор подав клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та просив його задовольнити, посилаючись на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК та посилаючись на обставини, які на його думку свідчать про їх наявність.
Сторона захисту просила змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, посилаючись на відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК та посилаючись на не відповідність клопотання вимогам КПК.
Вислухавши думку сторін, суд вважає, що у задоволенні клопотань сторони захисту щодо зміни запобіжного заходу необхідно відмовити, а клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 необхідно задовольнити з наступних підстав.
ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 обвинувачуються, у скоєнні злочинів, які, в тому числі, відносяться до категорії тяжких злочинів та особливо тяжких злочинів. Однак, тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою,
При цьому, у рішенні ЄСПЛ «Нечипорук і Йонкало проти України» нагадує, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважає інтереси забезпечення права на свободу. Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою належності її продовжуваного тримання під вартою. Але зі спливом певного часу така підозра перестає сама по собі бути виправданням для позбавлення особи свободи і судові органи повинні вмотивувати свої рішення про продовження тримання її під вартою іншими підставами. Крім того, такі підстави мають бути чітко зазначені національними судами і аргументи «за» і «проти» звільнення з-під варти не повинні бути «загальними й абстрактними».
Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим суд також враховує вимоги ст.ст. 5, 6 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» (далі Конвенція) та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою. При цьому, суд не встановлює зволікань з боку сторони обвинувачення в надані доказів.
Також, необхідно зазначити, що відповідно до ч.3 ст. 28 КПК України критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження, серед іншого, є поведінка учасників кримінального провадження.
Суд вважає за необхідне зазначити, що з урахуванням обставин даної конкретної справи така тривалість тримання обвинувачених під вартою є розумною з урахуванням особливостей розгляду вказаного кримінального провадження та в даному випадку інтерес суспільства, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважає інтересу забезпечення права на свободу.
Таким чином, суд вважає, що наведені вище підстави не є загальними й абстрактними, а викликані поведінкою учасників судового провадження під час розгляду кримінального провадження.
Все вищевикладене свідчить, що тяжкість покарання ще може свідчити про те, що ризик переховування обвинувачених від суду на теперішній час не зменшився (п.1 ч.1 ст. 177 КПК).
Крім того, суд встановлює наявність іншого ризику скоєння іншого кримінального правопорушення (п.5 ч.1 ст. 177 КПК).
Вказаний ризик підтверджується наявністю судимостей у ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 ОСОБА_17 за умисні злочини.
Вирішуючи питання про наявність вказаного ризику стосовно ОСОБА_16 та ОСОБА_14 , слід зазначити, що вказані особи раніше притягалися до кримінальної відповідальності, що свідчить про стійкий та систематичний характер їх протиправної поведінки.
Відповідно до ч.3 ст. 5 Конвенції звільнення особи може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання, проте сторона захисту не надала таких гарантій.
Також, при прийнятті рішення про продовження строків тримання під вартою обвинуваченим, суд враховує і інші обставини відносно них, передбачені ст. 178 КПК України, а саме: вік та стан їх здоров`я; ступень міцності соціальних зв`язків; майновий стан; розмір майнової шкоди у завданні якої обвинувачуються.
Все вищевикладене, в сукупності, свідчить, щодо доцільності продовження терміну дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим та обмеження їх конституційних прав, в даному випадку, є виправданим і таким, що відповідає практиці ЄСПЛ.
Обставин, передбачених ст. 183 ч. 2 КПК України, які є перешкодою для продовження строків тримання під вартою обвинуваченим, судом не встановлено.
Посилання сторони захисту на невідповідність клопотань прокурора вимогам КПК не може свідчити про необхідність відмовити в задоволені клопотань з наступних підстав.
Законодавець в ч.3 ст. 315 КПК передбачив можливість продовження запобіжного заходжу у вигляді тримання під вартою.
Конституційний Суд України в рішенні по справі № 1-28/2017 зазначає, що продовження судом під час підготовчого судового засідання застосування заходів забезпечення кримінального провадження щодо запобіжних заходів у виді тримання під вартою за відсутності клопотань прокурора порушує принцип рівності усіх учасників судового процесу, а також принцип незалежності та безсторонності суду, оскільки суд стає на сторону обвинувачення у визначенні наявності ризиків за статтею 177 КПК, які впливають на необхідність продовження тримання під вартою на стадії судового провадження у суді першої інстанції. Коли суддя за відсутності клопотань сторін (прокурора) ініціює питання продовження тримання обвинуваченого під вартою, він виходить за межі судової функції і фактично стає на сторону обвинувачення, що є порушенням принципів незалежності і безсторонності судової влади.
Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 15 грудня 2016 року у справі "Ігнатов проти України" вказав, що судовий контроль на новій процесуальній стадії при продовженні дії запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, має відбуватися з обґрунтуванням підстав такого продовження (пункт 36).
КС України вказав, що у підготовчому провадженні суд має перевірити обґрунтованість застосування запобіжного заходу, а не обирати вказаний запобіжний захід.
Конституційний Суд України зазначив, що положення третього речення частини третьої статті 315 КПК є неконституційним в частині, що передбачає поширення продовження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжних заходів у виді тримання під вартою, обраних під час досудового розслідування, без клопотань учасників кримінального провадження, зокрема прокурора.
Таким чином КС визнав неконституційним продовження дії відповідного запобіжного заходу без клопотання прокурора, а не можливість його продовження.
Крім того, сама назва клопотання прокурора не може бути підставою для відмови у задоволені клопотання.
Вказаний висновок ґрунтується на вимогах ч.3 ст. 315 КПК, яка передбачає вирішення питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження в порядку, передбаченому розділом ІІ КПК. Відповідно до вимог ч.4 ст. 199 КПК суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Таким чином відповідні процедури обрання (застосування) або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання від вартою не суперечать один одному, що унеможливлює порушення будь-яких прав обвинувачених та спрямовані на встановлення наявності або відсутності підставобмеження права обвинувачених на свободу.

Керуючись ст. 315 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотань сторони захисту щодо зміни застосування заходу забезпечення кримінального провадження щодо запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Клопотання сторони обвинувачення про продовження застосування заходу забезпечення кримінального провадження щодо запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоюу відношенні ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_12 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 на 60 днів та обчислюється з моменту ухвалення рішення, тобто з 20.11.2019 року та припиняє свою дію 19.01.2020 року, включно.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_13 ; ІНФОРМАЦІЯ_2 на 60 днів та обчислюється з моменту ухвалення рішення, тобто з 20.11.2019 року та припиняє свою дію 19.01.2020 року, включно.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_14 ; ІНФОРМАЦІЯ_3 на 60 днів та обчислюється з моменту ухвалення рішення, тобто з 20.11.2019 року та припиняє свою дію 19.01.2020 року, включно.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_15 ; ІНФОРМАЦІЯ_4 на 60 днів та обчислюється з моменту ухвалення рішення, тобто з 20.11.2019 року та припиняє свою дію 19.01.2020 року, включно.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_16 ; ІНФОРМАЦІЯ_5 на 60 днів та обчислюється з моменту ухвалення рішення, тобто з 20.11.2019 року та припиняє свою дію 19.01.2020 року, включно.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_17 ; ІНФОРМАЦІЯ_6 на 60 днів та обчислюється з моменту ухвалення рішення, тобто з 20.11.2019 року та припиняє свою дію 19.01.2020 року, включно.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її оголошення.
Апеляційна скарга, на ухвалу суду, може бути подана протягом семи днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_2