Номер провадження 1-кп/495/559/2019
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2020 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого одноособово судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Білгород-Дністровського кримінальне провадження внесеного в ЄРДР № 0001135 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Білгород-Дністровський, Одеської області, українця, громадянина України з середньо спеціальною освітою, працюючого за наймом, перебуває у цивільному шлюбі, інваліда третьої групи, раніше судимого:

- 29.03.2011 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області за ст. 185 ч. 3, 69 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;

- 11.06.2014 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області за ст. 185 ч. 3, 69 КК України до 2 років позбавлення волі;

- 08.09.2014 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області за ст. 185 ч. 2 КК України із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до 2 років позбавлення волі. Звільнився 09.03.2016 року на підставі ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 26.02.2016 року;

проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, -

сторони кримінального провадження:

прокурор Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_4

потерпілий ОСОБА_5

представник потерпілого адвокат ОСОБА_6

обвинувачений ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_3 скоїв кримінальне правопорушення при наступних обставинах:

Так, 29 серпня 2017 року обвинувачений ОСОБА_3 , діючи з прямим умислом та з корисливих мотивів, керуючись метою незаконного заволодіння чужим майном, шляхом обману потерпілого ОСОБА_5 приводом здачі в оренду гаражу № НОМЕР_1 у блоці АДРЕСА_2 , який на праві власності належить ОСОБА_7 (договір купівлі-продажу від 24.10.1992) увійшовши у довіру, шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами потерпілого ОСОБА_5 у сумі 3600 гривень.

Так, виконуючи свій злочинний намір та розуміючи протиправний характер своїх дій, обвинувачений ОСОБА_3 у середині грудня місяця 2017 року вже під приводом продажу вищевказаного гаражу, зловживаючи довірою та шляхом обману потерпілого ОСОБА_5 заволодів грошовими коштами останнього у сумі 900 доларів США або 24 669,0054 гривень (курс НБУ долара по відношенню до гривні станом на 15.12.2017 за 100$ становив 2741,0006 грн.).

Далі, обвинувачений ОСОБА_3 продовжуючи свій злочинний намір та розуміючи протиправний характер своїх дій, маючи на меті лише корисливий мотив, 08 лютого 2018 року, під приводом остаточного продажу гаражу АДРЕСА_3 , який на праві власності належить ОСОБА_7 (договір купівлі-продажу від 24.10.1992), шляхом обману потерпілого ОСОБА_5 , шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами останнього у сумі 1000 доларів США або 27 119,635 гривень (курс НБУ долара по відношенню до гривні станом на 08.02.2018 за 100$ становив 2711,9635 грн.).

Таким, чином обвинувачений ОСОБА_3 , зловживаючи довірою, шахрайським шляхом спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріальні збитки на загальну суму 55 388, 6404 гривень.

Обвинувачений ОСОБА_3 винним себе визнав у повному обсязі.

Суд, з`ясувавши думку сторін кримінального провадження, роз`яснив вимоги ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України і наслідки обмеження обсягу доказів, визнає недоцільним дослідження інших доказів, крім допиту обвинуваченого ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_5 відносно фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки вони ніким не оспорюються, та дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_3 та інші учасники кримінального провадження погодилися з тим, щоб судовий розгляд обмежився допитом обвинуваченого, потерпілого, дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченого. Обвинуваченому ОСОБА_3 було роз`яснено, що в даному випадку він позбавляється права оскаржувати в апеляційному порядку фактичні обставини кримінального правопорушення.

Не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_3 пояснив що дійсно 29.08.2017 року він здав гараж № НОМЕР_1 у блоці гаражів АДРЕСА_2 потерпілому. Цей гараж раніше належав його батькові, а те, що у його матері мається право власності на цей гараж він не знав, оскільки не спілкується з матір`ю. Потерпілий дійсно орендував у нього гараж, та через деякий час він запропонував йому купити гараж і вони домовились про суму покупки, а саме 1900 доларів США. Потерпілий спочатку дав йому 900 доларів США, а через деякий час дав 1000 доларів США, про що він написав розписки. Через деякий час його зустрів потерпілий та почав на нього лаятися, що щось не так з документами і він втік. У скоєному розкаявся, просив не позбавляти його волі. Цивільний позов потерпілого у частині матеріальної шкоди визнав у повному обсязі. В частині стягнення моральної шкоди визнав частково, пояснивши, що вважає заявлену потерпілим суму великою.

Потерпілий ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що обвинувачений здавав йому гараж. Він вважав, що обвинувачений є власником цього гаражу, хоча у нього не було документів, але обвинувачений запевнив його, що гараж № НОМЕР_1 у блоці гаражів АДРЕСА_2 належить йому. Через деякий час до нього звернувся обвинувачений з пропозицією придбати гараж, якій він у нього орендує, оскільки йому потрібно негайно кудись їхати і йому потрібні гроші. Він погодився на пропозицію обвинуваченого та надав йому спочатку 900 доларів США, а через деякий час ще 1000 доларів США. Обвинувачений надав йому розписки, що вказані гроші він отримав за продаж гаражу. Він далі користувався цим гаражем, але, місяців через п`ять, після придбання гаражу, він побачив там мати обвинуваченого з його братом, та вона показала йому документи на право власності на гараж, після чого він зрозумів, що обвинувачений його обманув. Він вивіз свої речі з гаража, а ключі віддав матері обвинуваченого. Потім, через деякий час, він бачив обвинуваченого та намагався вияснити з ним цю ситуацію, але той втік від нього. Просив покарати обвинуваченого суворо та позбавити його волі. Цивільний позов підтримав в повному обсязі. Моральну шкоду обґрунтував тим, що справу не бажали розслідувати працівники поліції і він неодноразово звертався до різних інстанції для належного розслідування справи, а також їздив до м. Одеса до органів прокуратури зі скаргами на зволікання розслідування справи.

Оцінюючи докази у сукупності, суд визнає винним обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєні інкримінованого йому кримінального правопорушення та кваліфікує його за ч. 2 ст. 190 КК України заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому повторно.

Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд відносить каяття, сприяння розкриттю злочину.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 судом не встановлено, оскільки суд, у відповідності до ч. 4 ст. 67 КК України, не може взяти до уваги обтяжуючу обставину у вигляді рецидиву злочину, зазначену слідчим у обвинувальному акті, оскільки ця обставина передбачена у статті, за якою кваліфікуються дії обвинуваченого, як ознака злочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року ратифікованої законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Оскільки в судовому засіданні було встановлено обґрунтованість висунутого проти обвинуваченого ОСОБА_3 кримінального обвинувачення, суд вважає необхідним призначити йому покарання.

Відповідно до приписів ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує суспільну небезпеку та характер вчиненого ним кримінального правопорушення, посередню характеристику за місцем мешкання, його вік, стан здоров`я, те, що він раніше притягався до кримінальної відповідальності, маючи не зняту та не погашену судимість знов вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії середньої тяжкості.

Враховуючи викладене та те, обвинувачений ОСОБА_3 раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, у тому числі за корисні злочини, відбував покарання реально, після звільнення з місць позбавлення волі, маючи не зняту та не погашену судимість знов вчинив умисний корисний злочин, враховуючи те, що він офіційно не працює, не одружений та не має осіб на утриманні, враховуючи його стан здоров`я, а саме те, що він є інвалідом третьої групи та з 2001 року перебуває на «Д» обліку у лікаря-нарколога з діагнозом: «розлад психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності», його відношення до скоєного, а саме те, що він розкаявся у скоєному, але не зробив ніяких дій, спрямованих на відшкодування заподіяної шкоди потерпілому, суд приходить до висновку про відсутність у обвинуваченого такої пом`якшуючої обставини, як щире каяття, а також враховуючи думку потерпілого, який просив покарати обвинувачено суворо, суд приходить до висновку про неможливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання та вважає необхідним призначити йому покарання у виді позбавлення волі на певний строк, достатній для досягнення цілей покарання.

Суд приходить до переконання, що ізоляція обвинуваченого ОСОБА_3 до позбавлення волі на певний строк відповідає вимогам справедливості при застосуванні покарання і відображує співмірність злочину та кари і тільки таке покарання буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Під час судового розгляду потерпілий ОСОБА_5 заявив цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 на його користь майнову шкоду у розмірі 55 388,64грн. та моральну шкоду у сумі 100 000грн.

При вирішенні питання про задоволення цивільного позову потерпілого в частині стягнення з обвинуваченого моральної шкоди, суд приймає до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», де вказано, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при рішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача і вини останнього в її спричиненні.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичної білі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Таким чином, суд вважає, що потерпілий ОСОБА_5 має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки судом встановлено, що йому в наслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_3 було заподіяно моральну шкоду, яка виразилася у протиправній поведінці обвинуваченого щодо потерпілого, а також у приниженні честі та гідності потерпілого у зв`язку з необхідністю чисельних звернень для розслідування дій обвинуваченого.

Між тим, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України, згідно яких розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З урахуванням викладеного, та визнання обвинуваченим ОСОБА_3 цивільного позову потерпілого ОСОБА_5 у частині стягнення матеріальної шкоди, а також підтвердження цієї шкоди документально, суд вважає необхідним задовольнити його у повному обсязі та стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_5 матеріальну шкоду у сумі 55 388,64грн.

З урахуванням душевних страждань та протиправної поведінки обвинуваченого, суд вважає необхідним позовні вимоги потерпілого ОСОБА_8 в частині стягнення моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_3 задовольнити частково, стягнувши з обвинуваченого на користь потерпілого компенсацію моральної шкоди у сумі 30 000грн.

Судові витрати та речові докази по даному кримінальному провадженню відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_3 не обирався.

Керуючись ст. ст. 349, 369, 371, 373, 374, 376, 392-395 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України та на підставі санкції вказаної статті призначити йому покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_3 не обирався.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_3 відраховувати з моменту його фактичного затримання та направлення для відбування призначеного покарання.

Стягнути с засудженого ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_5 компенсацію матеріальної шкоди в сумі 55 388,64грн.

Стягнути с засудженого ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_5 компенсацію моральної шкоди у сумі 30 000грн. В частині задоволення інших позовних вимог відмовити.

Судові витрати та речові докази по даному кримінальному провадженню відсутні.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення, через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області.

Вирок суду у відповідності з вимогами ст. 394 ч.2 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини 3 ст. 349 КПК України.

Копію вироку негайно видати засудженому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1