Дата документу 18.06.2020 Справа № 310/6470/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/677/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 310/6470/19 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст.186 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, в режимі відеоконференц зв`язку, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 жовтня 2019 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мартиновичі Поліського району Київської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не працюючого, невійськовозобов`язаного, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 02.04.2015 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч.2 ст.185 КК України до 3 місяців арешту;
- 09.06.2015 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до арешту строком на 5 місяців 1 день. 11.09.2015 звільнений по відбуттю покарання;
- 29.01.2016 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 01.03.2016;
- 28.04.2016 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнився 07.02.2019 з ДУ «Кам`янська виправна колонія (№101)» за відбуттям строку покарання,

визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на 5 років.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбуття призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.
У відповідності до ч.1 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_8 наступні обов`язки: - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Відповідно до ч.3 ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_8 додаткові обов`язки, а саме - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався.
Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом вироку, 16.08.2019 року приблизно о 04 годині знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 підійшов до потерпілого ОСОБА_9 та діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи, що його дії носять відкритий характер та розцінюються потерпілим як злочин, шляхом ривку відкрито повторно викрав з його руки мобільний телефон «Sony Xperia Z5» вартістю 5000 гривень з сім картою оператору мобільного зв`язку «ВФ Україна», які для потерпілого цінності не становлять.
Після чого залишив місце скоєння злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 5000 гривень.

В апеляційній скарзі обвинувачений та його захисник не оспорюючи висновки суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеність вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій, оскаржують вирок в частині призначеного покарання, яке вважають необґрунтовано суворим. Апелянти зазначають, що обвинувачений давав показання, приймав участь в розслідуванні, надавав пояснення, приймав участь у слідчих експериментах, розкаявся, публічно вибачився перед потерпілою, зробив висновки, більше не буде скоювати злочинів, відшкодує шкоду до розгляду в апеляційному суді, активно веде перемовини з потерпілою.

Просять вирок суду змінити в частині призначеного покарання, застосувати до обвинуваченого ст.69 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 років, на підставі ст.75 КК України звільнити від відбування покарання з іспитовим терміном 2 роки.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; захисника обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважав, вирок суду законним і обґрунтованим; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого та його захисника задоволенню не підлягає у зв`язку з наступним.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. На переконання колегії суддів, оскаржуваний вирок місцевого суду в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Положенням ч.1 ст.404 КПК України передбачено, що вирок суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, зазначеного у вироку, засновані на доказах, досліджених у судовому засіданні, і є обґрунтованими та учасниками провадження не оспорюються.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що, зокрема, обвинувачений ОСОБА_8 у судовому засіданні повністю визнав себе винними, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, в зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового розгляду не оспорювалися. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності його позиції, а також роз`яснив, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд призначив у відповідності з положеннями Загальної частини КК України у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний ним злочин.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Досліджуючи відомості про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан, тощо.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_8 за вчинений злочин, суд, у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України, призначив його, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, відомості про особу обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують покарання, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання. Також при призначенні покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував досудову доповідь, надану органом пробації, відповідно до якої виправлення ОСОБА_8 без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства.

Усі обставини, які характеризують особу винного і обставини, що пом`якшують покарання, про які зазначали захисник та обвинувачений в апеляційній скарзі, були враховані судом при призначенні покарання.

Встановлені судом першої інстанції відомості про обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання, на думку колегії суддів, навіть з урахуванням доводів наведених в апеляційній скарзі, не дають підстав ані для застосування положень ст.69 КК України, ані для призначення більш м`якого покарання.

Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що обвинувачений давав показання, приймав участь в розслідуванні, надавав пояснення, приймав участь у слідчих експериментах, розкаявся, публічно вибачився перед потерпілою, зробив для себе висновки та більше не буде скоювати злочинів, слід зазначити, що вказані обставини враховані судом першої інстанції під час постановлення вироку, а тому такі доводи не можуть бути враховані повторно судом апеляційної інстанції та не можуть бути підставою для зміни вироку суду першої інстанції. Посилання в апеляційній скарзі про відшкодування шкоди до розгляду в апеляційному суді, захисником не надано доказів на підтвердження цього факту.

Покарання ОСОБА_8 суд призначив в межах, передбачених санкцією ч.2 ст.186 КК України. Підстав вважати призначене судом покарання ОСОБА_8 надто суворим, колегія суддів не знаходить.

Призначене судом першої інстанції покарання, з яким згодна колегія суддів, відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого (підсудного), випливає з дотримання судом принципів «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли бути підставою для скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

З огляду на зазначене та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 жовтня 2019 року, стосовно ОСОБА_8 , залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4