МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/812/71/20 Головуюча в суді першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 365 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретарів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000007 за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на вирок Арбузинського районного суду Миколаївської області від 8 квітня 2019 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Арбузинка Арбузинського району Миколаївської області, громадянина України, який має вищу освіту, непрацюючого, одруженого, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1
- визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною 2 статті 365 Кримінального кодексу України (надалі КК України);
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Облівной Мартинівського району Ростовської області Росії, громадянина України, який має вищу освіту, працюючого оперуповноваженим Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області, одруженого, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
- визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною 2 статті 365 КК України;

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_9 ,

обвинувачені: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисники: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
потерпілі: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

Короткий зміст вимог апеляційних скарг обвинувачених.
Просять вирок Арбузинського районного суду Миколаївської області від 8 квітня 2019 року скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 365 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на строк 3 (три) роки. На підставі статті 54 КК України, ухвалено позбавити ОСОБА_7 спеціального звання «Старший лейтенант поліції».
ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 365 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на строк 3 (три) роки. На підставі статті 54 КК України, ухвалено позбавити ОСОБА_8 спеціального звання «Старший лейтенант поліції».
Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь Арбузинської районної центральної лікарні витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину у розмірі по 738 ( сімсот тридцять вісім) грн. 13 коп.

Узагальнені доводи апеляційних скарг обвинувачених.
Вважають вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального закону.
На думку апелянтів, суд першої інстанції перевищив свої повноваження, оскільки, встановивши що в їх діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 365 КК України, а саме незаконне тримання потерпілих в приміщенні чергової частини райвідділу, не виправдав їх, а виключив ці епізоди з обвинувачення.
Стверджують, що суд першої інстанції також з перевищенням повноважень висловив позицію щодо відсутності в діях ОСОБА_13 та ОСОБА_14 складу адміністративних правопорушень, передбачених статтями 173, 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі КУпАП).
Апелянти не заперечуючи факт застосування ними заходів фізичного впливу у вигляді блокування рук потерпілого та прийому рукопашного бою «загуб руки за спину», а також не заперечуючи застосування спеціального технічного засобу у вигляді наручників до потерпілої ОСОБА_14 та доставляння потерпілих до приміщення райвідділу, вважають, що діяли відповідно до вимог статей 12, 13, 14 Закону України «Про міліцію».
На думку апелянтів, суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , якими, на їх переконання, підтверджуються факт застосування ОСОБА_13 відносно ОСОБА_7 фізичного насильства першим та створення ним загрози здоров`ю ОСОБА_7 .
Обвинувачений ОСОБА_7 стверджує, що ударів руками і ногами потерпілому не наносив, а тілесні ушкодження у потерпілого могли утворитись від падіння з висоти власного росту.
На думку апелянтів, показання потерпілого не узгоджуються з показаннями свідків та висновками судово-медичних експертиз, зокрема не виявлено зовнішніх тілесних ушкоджень внаслідок нібито нанесення ОСОБА_7 численних ударів в область тулуба потерпілого.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 8 квітня 2019 року встановлено, що 19 липня 2015 року о 20 годині 20 хвилин до чергової частини Арбузинського РВ УМВС України в Миколаївській області надійшло повідомлення на лінію оператора «102» від ОСОБА_18 про те, що в смт. Арбузинка в магазині «Продукти» невідома жінка вчинила з нею сварку. Оперативним черговим Арбузинського РВ УМВС на місце події направлено слідчо-оперативну групу (далі - СОГ) у складі працівників міліції Арбузинського РВ УМВС оперуповноваженого СКР лейтенанта міліції ОСОБА_7 та інспектора дозвільної системи лейтенанта міліції ОСОБА_8 .
На місці події ОСОБА_18 надала заяву та пояснення слідчооперативній групі райвідділу ОСОБА_7 та інспектору дозвільної системи лейтенанту міліції ОСОБА_8 про те, що 19 липня 2015 року о 20 годині до магазину «Продукти», розташованому на Центральній площі смт. Арбузинка, де працює заявниця, зайшла ОСОБА_14 , яка перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, безпричинно вчинила сварку, висловлювалась нецензурною лайкою, погрожувала фізичною розправою. Під час надання пояснень працівникам міліції ОСОБА_18 повідомила місце мешкання ОСОБА_14 АДРЕСА_3 .
Прибувши близько 20 години 40 хвилин до місця проживання ОСОБА_14 за адресою: АДРЕСА_3 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 викликали з подвір`я домоволодіння на вулицю чоловіка ОСОБА_14 ОСОБА_13 . У ході розмови з ОСОБА_13 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запропонували йому покликати дружину ОСОБА_14 , зазначивши, що вона образила господарку магазину «Продукти» ОСОБА_18 . Однак ОСОБА_13 заперечив вказаний факт та відмовився кликати дружину.
Після цього у ОСОБА_8 та ОСОБА_7 виник умисел на застосування до ОСОБА_13 та ОСОБА_14 фізичної сили та психологічного тиску з метою впливу на них задля того, щоб вони в подальшому не вчиняли протиправних дій.
Діючи всупереч положенням статей 2, 3, 5, 10-13 Закону України «Про міліцію», статей 21, 29, 30 Конституції України та в порушення статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, порушуючи дану ними присягу неухильно додержуватися Конституції та Законів України, бути чесним, гуманним, сумлінним і дисциплінованим, з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов`язок, вимоги статутів і наказів, не допускати порушень прав і свобод людини та громадянина, всіляко сприяти зміцненню правопорядку, за порушення якої готовий нести відповідальність, встановлену законом, інспектор дозвільної системи Арбузинського РВ УМВС ОСОБА_8 та оперуповноважений СКР Арбузинського РВ УМВС ОСОБА_7 , реалізуючи виниклий злочинний умисел, перевищуючи надані їм повноваження, застосували фізичну силу та психологічний тиск щодо ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .
Так, ОСОБА_7 , перевищуючи надані йому повноваження, реалізуючи виниклий злочинний умисел завдав ОСОБА_13 один удар рукою в область ребер зліва. ОСОБА_8 перевищуючи надані йому повноваження, реалізуючи виниклий злочинний умисел, застосував до ОСОБА_13 фізичну силу і прийом рукопашного бою «загиб руки за спину». Після цього продовжуючи свою злочинну діяльність ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , штовхнули ОСОБА_13 на землю обличчям донизу.
Окрім того, ОСОБА_7 продовжуючи свою злочинну діяльність, перевищуючи надані йому повноваження, реалізуючи злочинний умисел завдав ОСОБА_13 , коли той підвівся на коліна, близько п`яти ударів ногами і руками в область тулуба і голови. Після чого ОСОБА_8 , перевищуючи надані йому повноваження, наніс ОСОБА_13 два удари в праве плече.
В свою чергу ОСОБА_13 став кликати на допомогу, після чого з подвір`я домоволодіння на вулицю вибігла його дружина ОСОБА_14 .
ОСОБА_8 , перевищуючи надані йому повноваження та реалізуючи виниклий злочинний умисел, застосував до ОСОБА_14 фізичну силу і прийом рукопашного бою «загиб руки за спину» та використав спецзасіб - наручники, надягнувши їх на зап`ястя останній. Після чого насильно заштовхав ОСОБА_14 до службового автомобіля на заднє сидіння та пристебнув останню частиною одягнутих наручників до внутрішньої ручки автомобілю. Також при посадці ОСОБА_14 до салону автомобіля ОСОБА_8 , перевищуючи свої службові повноваження, наніс їй удар ногою в праву ногу.
Після цього, ОСОБА_7 використав спецзасіб - наручники, надягнувши їх на зап`ястя рук ОСОБА_13 та застосовуючи фізичну силу і психологічний тиск, що супроводжувалося образливими висловлюваннями та приниженням, також насильно заштовхав ОСОБА_13 до службового автомобіля на заднє сидіння з метою доставки останніх до райвідділу.
Усі дії вказаних співробітників міліції супроводжувалися висловлюваннями на адресу ОСОБА_13 , ОСОБА_14 погроз продовженням застосування насильства.
На шляху до райвідділу в салоні службового автомобіля ОСОБА_7 , продовжуючи свою злочинну діяльність, перевищуючи надані службові повноваження, наніс ОСОБА_13 декілька ударів рукою в обличчя.
За таких обставин, застосувавши до ОСОБА_13 та ОСОБА_14 фізичне насильство, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 о 21 годині 15 хвилин 19 липня 2015 року безпідставно та незаконно доставили в наручниках ОСОБА_13 і ОСОБА_14 до адміністративної будівлі райвідділу за адресою: смт. Арбузинка, вул. Шевченко, 200.
В результаті зазначених сумісних протиправних дій інспектора дозвільної системи Арбузинського РВ УМВС ОСОБА_8 та оперуповноваженого СКР Арбузинського РВ УМВС ОСОБА_7 потерпілий ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я у вигляді перелому 7, 8 ребер зліва та легкі тілесні ушкодження, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я у виді закритої черепно-мозкової травми, яка проявилась струсом головного мозку, а також легкі тілесні ушкодження у виді крововиливу правого плечового суглоба, забою лівого колінного суглоба; потерпіла ОСОБА_14 отримала тілесні ушкодження у вигляді крововиливів верхніх кінцівок, забою правого гомілковостопового суглоба, які відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.
Таким чином, інспектор дозвільної системи Арбузинського РВ УМВС ОСОБА_8 та оперуповноважений СКР Арбузинського РВ УМВС України в Миколаївській області ОСОБА_7 перевищили надані їм службові повноваження, закріплені у статях 2, 3, 4, 5, 10, 12 Закону України «Про міліцію», свої функціональні обов`язки та статях 21, 28, 29 Конституції України, застосували до ОСОБА_13 та ОСОБА_14 фізичне насильство, погрози насильством, спеціальні засоби, болісні і такі, що ображають особисту гідність потерпілого, дії, за відсутності ознак катування.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваного вироку, доводи, викладені в апеляційних скаргах, пояснення обвинувачених та їх захисників на підтримку апеляційних скарг, думку прокурора та потерпілих, які заперечували проти їх задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, суд визнає апеляційні скарги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно частини 1 статті 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо:
1)встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другої статті 412 КПК України, тобто:
-судове рішення ухвалено незаконним складом суду;
- судове провадження здійснено за відсутності обвинуваченого, крім випадків, передбачених частиною третьою статті 323 чи статтею 381 цього Кодексу, або прокурора, крім випадків, коли його участь не є обов`язковою;
-судове провадження здійснено за відсутності захисника, якщо його участь є обов`язковою;
- судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання;
- порушено правила підсудності;
-у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції;
2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою;
3) судове рішення ухвалено чи підписано не тим складом суду, який здійснював судовий розгляд.
Жодної із вищезазначених підстав для скасування вироку суду і призначення нового розгляду у суді першої інстанції апелянтом не зазначено.
Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Висновок суду про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 365 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується доказами, які були досліджені в суді першої інстанції та яким надана належна оцінка.
Так, як слідує з пояснень обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ними підтверджено факт виклику за телефонним дзвінком ОСОБА_18 до чергової частини близько 20 години 19 липня 2015 року, підтверджено факт виїзду до магазину ОСОБА_18 та послідуючої поїздки до місця проживання ОСОБА_14 , підтверджено факт застосування ними прийом «рукопашного бою» відносно ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , з послідуючої доставкою останніх на службовому автомобілі до райвідділу.
Згідно показань потерпілого ОСОБА_13 , 19 липня 2015 року близько 19 години, коли він разом з ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , своєю дружиною та малолітнім сином знаходилися вдома, до їхнього двору під`їхали працівники міліції, ОСОБА_8 і ОСОБА_7 , попросили покликати дружину, на що він відмовив. Повідомивши причину їхнього візиту, ОСОБА_7 наблизився до нього та запропонував проїхати з ними, на що ОСОБА_13 відмовився, тоді ОСОБА_7 почав тягнути його за руку та наносити йому удари. Потім ОСОБА_7 та ОСОБА_8 застосувавши до нього прийом «рукопашного бою» надягли наручники та продовжили наносити йому удари. Після цього він почав кричати і кликати на допомогу. На крик прибігла дружина, вимагала його відпустити. Дружину ОСОБА_8 заштовхав у службовий автомобіль. Потім ОСОБА_8 та ОСОБА_7 заштовхали і його до автомобіля, де була пристебнута наручниками його дружина. Дорогою до відділу міліції ОСОБА_7 двічі вдарив його кулаком у обличчя.
Як слідує із показань потерпілої ОСОБА_14 , 19 липня 2015 року близько 19 години вона разом з своїм чоловіком ОСОБА_13 , ОСОБА_21 та ОСОБА_20 відпочивали. Вона разом з ОСОБА_20 пішли до магазину але продавець їй наказала вийти. Покинувши магазин повернулась додому, згодом почувши крик чоловіка та дитини, вийшла на вулицю, де побачила, що чоловік стоїть на колінах з руками за спиною у наручниках, а його б`ють гумовими кийками ОСОБА_7 і ОСОБА_8 . Вона зробила їм зауваження, та намагалась захистити чоловіка. Тоді ОСОБА_8 , насильно посадив її до автомобіля, наніс удар ногою та надягнув наручники. Пізніше прийшло ще два працівника міліції, які у конфлікт не втручалися. Чоловіка у наручниках посадили до автомобілю та повезли їх до відділу міліції, потім возили їх на медичне освідування, після чого, на вимогу працівників міліції написали заяву, що вони претензій до них не мають, їх відпустили. Вранці чоловіку стало зле після чого вони звернулись до лікарні.
Згідно показань допитаного в суді першої інстанції малолітнього свідка ОСОБА_22 , працівники міліції відносно його батька застосовували фізичну силу на наносили йому побої. Батько почав кричати, вибігла мати, один з міліціонерів почав тягати її за руку та посадив у автомобіль, а інший продовжував бити його батька, на крик батька вибігла ОСОБА_20 . Батька посадили у автомобіль та поїхали. Далі він з ОСОБА_20 пішов до міліції, де він став свідком, як працівники міліції вимагали від батьків щось підписати і тоді вони їх відпустять. Коли батьки щось підписали, то їх відпустили і вони пішли додому. Вранці батько втратив свідомість і його повезли до лікарні.
Відповідно до показань свідка ОСОБА_19 , він бачив, як два міліціонера посадили до автомобіля ОСОБА_13 та поїхали. Згодом коли наряд міліції привіз його до райвідділу у коридорі він побачив, що ОСОБА_13 лежить на землі, скрутившись, чи були на ньому наручники, він не пам`ятав.
В своїх показаннях свідок ОСОБА_20 вказала, що разом з ОСОБА_14 ходили до магазину, де її відразу господарка вигнала. Повернувшись після магазину, перебуваючи у Тифанюків вдома, їхній син повідомив, що приїхали працівники міліції. Вийшовши на вулицю побачила, що ОСОБА_13 лежав на землі, а над ними стояли ОСОБА_8 і ОСОБА_7 . ОСОБА_14 , яка захищала чоловіка, затягли до автомобілю та прикували наручниками. Згодом в автомобіль посадили і ОСОБА_13 та поїхали. Привівши дитину ОСОБА_23 до райвідділу бачила, що ОСОБА_13 ходив по коридору, держався за бік.
Як слідує із показань свідка ОСОБА_24 , вона була черговим лікарем, коли працівники міліції ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , привели на медичне освідування на стан алкогольного сп`яніння подружжя ОСОБА_23 . Потерпілому зробили забір слюни та виміряли тиск, потерпіла від проходження медогляду відмовилася. Наступного дня її запросили на консультацію до хірурга, де ОСОБА_13 пред`являв скарги на болі у ребрах та головні болі.
Згідно показань свідка ОСОБА_25 , до лікарні привели ОСОБА_23 для проведення медичного освідування, від проведення якого вони відмовилися. ОСОБА_13 тільки поміряли тиск. Вказувала, що ОСОБА_13 сперечався з працівниками міліції з причин його доставки до лікарні.
Факт надходження 19 липня 2015 року до чергової частини телефонного повідомлення ОСОБА_18 про сварку ОСОБА_14 в магазині, направлення слідчо-оперативну групу у складі ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , а пізніше і ОСОБА_26 та ОСОБА_27 доставлення до райвідділу ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , підтвердив в судді першої інстанції допитаний як свідок оперативний черговий ОСОБА_28
Як слідує з показань свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , по вул. Леніна вони бачили потерпілих та обвинувачених. Тифанюки кричали, а працівники міліції їх заспокоювали розмовою без застосування фізичної сили. Також бачили, як на допомогу прийшло ще двоє працівників міліції.
Згідно показань свідків ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , вони були направлені черговим на допомогу ОСОБА_7 і ОСОБА_8 . Біля двору Тифанюків вони стали свідками, як ОСОБА_8 надів наручники ОСОБА_14 та разом з ОСОБА_13 були доставлені до райвідділа міліції.
Допитаний в судді першої інстанції свідок ОСОБА_17 також підтвердив факт конфлікту ОСОБА_13 і працівників міліції.
Суд першої інстанції ретельно дослідив докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а на підтвердження їх винуватості обґрунтовано послався, у тому числі, на:
показання самих обвинувачених, які не заперечували факт застосування ними прийому «рукопашного бою» до потерпілого, шляхом заламування рук потерпілому з метою одягнення останньому наручників та доставлення до райвідділу;
показання потерпілого ОСОБА_13 про завдання йому тілесних ушкоджень обвинуваченими шляхом нанесення тілесних ушкоджень в область голови, ребер, коліна та плеча, а також застосування останніми прийому «рукопашного бою», шляхом заламування рук за спину для застосування спецзасобу наручників; показання потерпілої ОСОБА_14 про спричинення обвинуваченими ОСОБА_7 і ОСОБА_8 тілесних ушкоджень їй шляхом поміщення її до службового автомобілю та нанесенням удару ОСОБА_8 ногою по її нозі та її чоловікові ОСОБА_13 шляхом заламування рук та нанесення ударів по всьому тілу, а також застосування відносно них спецзасобів-наручників; показання малолітнього свідка ОСОБА_22 , свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_19 про те, що між ОСОБА_23 та обвинуваченими був конфлікт та останніми була застосована фізична сила відносно потерпілих;
даними протоколів пред`явлення осіб для впізнання від 10 вересня 2015 року, згідно яких потерпілі впізнали обвинувачених як осіб, які наносили їм тілесні ушкодження;
даними протоколу проведення слідчого експерименту від 17 вересня 2015 року;
даними витягу з Ккниги нарядів, відповідно до якої 19 липня 2015 року у складі наряду перебували наступні працівники міліції: ОСОБА_26 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_7 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 ;
даними витягу з Книги видачі та прийняття спеціальних засобів, засобів зв`язку, з якої вбачається наявність у обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 спеціальних засобів, а саме: гумових кийків, наручників, газових балонів, бронежилетів; висновками судово-медичних експертиз №542-М від 31 серпня 2015 року, №523-М від 31 серпня 2015 року, №88-М від 10 лютого 2016 року,№ 87-М від 10 лютого 2016 року; та висновок комісійної експертизи № 30-К від 17 березня 2016 року з яких вбачається характер, локалізація та механізм утворення тілесних ушкоджень у потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Зокрема у ОСОБА_13 виявлено: переломи 7-го та 8го ребер з ліва; закрита черепно-мозкова травма (гематоми на волосяній ділянці голови та правої вушної ділянки з явищами струсу головного мозку) подряпини зап`ястя правої руки, в ділянці лівого ліктьового суглоба та в сідничній ділянці зліва; гематома в ділянці правого плечового суглобу; забій лівого колінного суглобу; у ОСОБА_14 виявлено крововиливи верхніх кінцівок, забій правого гомілковостопного суглобу.

Встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, за правилами статті 94 КПК України з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності і взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про умисне вчинення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 як працівниками правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих їм прав та повноважень, та які супроводжувалися насильством та погрозою застосування насильства, застосуванням спеціальних засобів, болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування, тобто вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною 2 статті 365 КК України. Доводи апелянтів, щодо утворення тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_13 внаслідок падіння з висоти власного росту є безпідставними, оскільки спростовані висновками експерта № 88 - М від 10 лютого 2016 року (том 2 а.с. 39-40) та висновком комісійної експертизи № 30 - к від 17 березня 2016 року, згідно яких тілесні ушкодження розташовані на різних поверхнях тіла, а можливість виникнення усіх їх при падінні тіла з положення стоячи на поверхню, або предмети, виключається.
Не заслуговують на увагу і доводи апелянтів щодо показань свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які вказували, що потерпілий ОСОБА_13 першим застосував фізичне насилля відносно ОСОБА_7 . Судом першої інстанції їм надана належна оцінка, з урахуванням, як їх самих свідчень, які були протирічливими, так і інших доказів, досліджених під час судового розгляду, зокрема, показань потерпілих та висновками судово - медичних експертиз.
Так, свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 вказували, що Тифанюки кричали, а працівники міліції їх заспокоювали розмовою без застосування фізичної сили, в той час як самі ж обвинувачені не заперечували факт застосування ними прийому «рукопашного бою» до потерпілого та застосування фізичної сили до останніх.
За висновками судово медичних експертиз у потерпілих малися численні забої, гематоми та у потерпілого переломи ребер, що за висновком суду першої інстанції, з яким погоджується і суд апеляційної інстанції, спростовує покази обвинувачених та вказаних свідків щодо обставин та механізму заподіяння потерпілим тілесних ушкоджень.
За такого, твердження обвинувачених щодо неспричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_13 в область тулуба є, безпідставними.
Твердження обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про те, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги покази свідка ОСОБА_26 , є не слушними, оскільки показання вказаного свідка суперечать обставинам, відомості про які містяться в інших зібраних та перевірених судом першої інстанції в ході судового розгляду доказах.
Не заслуговують на увагу і доводи апелянтів щодо ненадання належної оцінки висновкам судово-медичних експертиз, які були зроблені за результатами вивчення медичних документів потерпілих, оскільки висновки експертів відповідають вимогам законодавства.
Посилання апелянтів стосовно вчинення ними дій відповідно до вимог Закону України «Про міліцію», є також неслушними, оскільки були перевірені судом першої інстанції під час судового розгляду та не знайшли свого підтвердження.
Твердження апелянта щодо перевищення судом першої інстанції повноважень при посиланні на відсутність в діях ОСОБА_13 . ОСОБА_14 складу адміністративного правопорушення передбаченого статтею 173 та 185 КУпАП, є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки, як слідує зі змісту вироку, суд першої інстанції не вирішував питання щодо винуватості потерпілих у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 173 та 185 КУпАП.
Окрім того, судом встановлено, що за даним фактом 19 липня 2015 року обвинуваченим ОСОБА_8 прийнято рішення про припинення перевірки (т. 3 а.п. 162, 163) за вказаними обставинами.
Виключення судом обставин обвинувачення щодо незаконного триманні потерпілих у приміщенні чергової частини райвідділу, безпідставного доставлення їх до Арбузинської центральної районної лікарні, повторного безпідставного доставлення до райвідділу, не складання жодних процесуальних документів, які б засвідчували необхідність доставлення та затримання, виставлення останніх з райвідділу, є вірним, адже вказані обставини не доведені стороною обвинувачення в ході розгляду судом першої інстанції. Підстав для виправдання обвинувачених, враховуючи зміст обвинувачення та кваліфікації дій останніх за вказаними обставинами, не має.
Разом з тим, кваліфікуючи дії обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за частиною 2 статті 365 КК України, як перевищення своїх службових повноважень працівником правоохоронного органу, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, що супроводжувалось насильством та погрозами застосування насильства, застосуванням спеціальних засобів, болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування, суд першої інстанції помилково вказав про завдання істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадянин, так як такі наслідки не передбачені диспозицією частини 2 статті 365 КК України, а тому ця ознака, на підставі частини 2 статті 404 КПК України, підлягає виключенню з кваліфікації дій обвинувачених.
Виключення вказаної ознаки, за висновком суду апеляційної інстанції, не впливає на призначене обвинуваченим покарання.
Призначаючи покарання обвинуваченим, суд першої інстанції дотримався вимог статей 50, 65 КК України.
Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції враховував скоєння ним тяжкого злочину, дані про його особу, зокрема те, що він займає посаду оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Арбузинського відділення поліції Братського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області, позитивно характеризується за місцем роботи, раніше не судимий, задовільно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря - нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, одружений, має двох малолітніх дітей.
Також, суд першої інстанції належним чином мотивував застосування положень статті 54 КК України щодо позбавлення його спеціального звання «Старший лейтенант поліції».
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, згідно статті 12 КК України, є тяжким злочином, дані про його особу, а саме, його позитивну характернику за місцем колишньої роботи та проживання, відсутність судимостей, не перебування на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, наявність матері інваліда 3 групи, сімейний стан.
Окрім того, належним чином мотивовано судом першої інстанції і призначення додаткового покарання у виді позбавлення спеціального звання на підставі статі 54 КК України.
Отже, рішення суду першої інстанції про необхідність призначення обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі за санкцією частини 2 статті 365 КК України, з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на строк 3 (три) роки та позбавленням спеціального звання є вірним і достатньо умотивованим, воно узгоджується з вимогами кримінального закону, відповідає меті покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових злочинів.
Відповідно до положень статей 128, 129 КПК України, положень статей 1166, 1173, 1174, 1206 Цивільного кодексу України, вирішено судом першої інстанції цивільний позов.
З таким рішенням також погоджується і суд апеляційної інстанції.
Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли вплинути на правильність висновків суду першої інстанції та були б безумовною підставою для скасування вироку суду, у тому числі з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, судом апеляційної інстанції не встановлено.
За таких обставин, апеляційні скарги обвинувачених не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України,-
п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без задоволення.

На підставі частини 2 статті 404 КПК України, вирок Арбузинського районного суду Миколаївської області від 8 квітня 2019 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 змінити, виключивши з мотивувальної частини вироку посилання суду першої інстанції при кваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за частиною 2 статті 365 КК України, на завдання істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадянин.
В решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: