КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 10 березня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 , на ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 29 січня 2020 року,

за участю: власника майна його представника ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ Подільського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_7 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_8 , накладено арешт на майно, а саме: квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_5 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), із забороною розпоряджатись та вчиняти будь-які інші дії щодо реєстрації (перереєстрації) права власності на даний об`єкт нерухомості.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити повністю, або частково в задоволенні клопотання слідчого.
Щодо строку апеляційного оскарження ОСОБА_5 зазначає, що розгляд клопотання слідчого відбувся без виклику власника майна, про існування ухвали слідчого судді від 29 січня 2020 року йому стало відомо 31 січня 2020 року під час допиту як свідка, 04 лютого 2020 року отримано копію оскаржуваної ухвали, а 05 лютого 2020 року подано апеляційну скаргу.
ОСОБА_5 , як третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт вважає рішення слідчого судді про арешт його майна незаконним та необґрунтованим.
Зазначає, що він є власником вказаної квартири відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 21 січня 2020 року, укладеного між продавцем ОСОБА_9 , посвідченим приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_10 ОСОБА_5 сплачено продавцеві 1 942 000, 00 (один мільйон дев`ятсот сорок дві тисячі гривень). Житло придбано для проживання його родини, у тому числі неповнолітньої дитини. Суму за договором сплачено в повному обсязі. За умовами договору продавець засвідчив, що він є належним власником квартири і ні яким чином не обмежений у розпорядженні цим майном, та укладання договору не призведе до порушення майнових прав інших осіб.
ОСОБА_5 раніше з продавцем не знайомий, квартиру купував за інформацією агенцій нерухомості, де вона була презентована на продаж. Продавець ОСОБА_9 придбав вказану квартиру 27 грудня 2019 року у попереднього власника, який володів нею з 2011 року - ОСОБА_11 , засновника ТОВ "АГРОРЕМОНТ». До 2011 року власниками квартири були декілька осіб в певних частках.
Як стверджує апелянт, він не мав та не має ніякого відношення до будь яких протиправних дій відносно придбаного за власні кошти житла, та є добросовісним набувачем.
Окрім того, звертає увагу на те, що доказом по справі визнано 1/2 частку квартири, а не всю квартиру, однак слідчий суддя прийняв рішення про накладання арешту на 100 відсотків належної ОСОБА_5 квартири, а не на вказану частину квартири, яку визнано речовим доказом по справі.

Прокурор в судові засідання призначені на 07, 18, 27 лютого та 10 березня 2020 не з`явився, 18 лютого та 10 березня 2020 року прокурором направлено клопотання про відкладення розгляду даної апеляційної скарги, у зв`язку із неможливістю прибуття до Київського апеляційного суду через зайнятість в інших судових засіданнях. Колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутності прокурора, якого повідомлено у встановленому законом порядку, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України, оскільки прокурор зловживає своїм процесуальним правом.

Заслухавши доповідь судді, доводи адвоката ОСОБА_6 та власника майна ОСОБА_5 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 395 КПК України, ухвалу слідчого судді може бути оскаржено протягом п`яти днів з дня її проголошення, а у випадку якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, Подільським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 28 грудня 2019 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0004579, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.
Відповідно до матеріалів досудового розслідування, невстановлена особа шахрайським шляхом заволоділа об`єктом на території Подільського району м. Києва, а саме: квартирою АДРЕСА_2 .
Постановою слідчого СВ Подільського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_7 від 15 січня 2019 вказане майно, як предмет злочину, визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.
23 січня 2020 року слідчий СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 , за погодженням прокурора Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_8 , звернувся до Подільського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_5 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), із забороною розпоряджатись та вчиняти будь-які інші дії щодо реєстрації (перереєстрації) права власності на даний об`єкт нерухомості.
Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 29 січня 2020 року вказане клопотання задоволено.
Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з вимогами ч. 3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, а саме забезпечення збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0004579, щодо накладення арешту на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_5 , із забороною розпорядження та вчинення будь-якіх інші дії щодо реєстрації (перереєстрації) права власності на даний об`єкт нерухомості, слідчий суддя дослідив матеріали додані до клопотання, прийшов до правильного висновку про існування достатніх підстав вважати, що вказане майно є доказом, а відтак відповідає критеріям, передбаченим ч. 1 ст. 98 КПК України.

Такі висновки слідчого судді доведені матеріалами провадження, специфікою обставин вчинення та розслідування самого злочину, що потребує проведення певних слідчих дій. Арештоване майно відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, що підтверджується постановою слідчого СВ Подільського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_7 від 15 січня 2020 року (а.с.17-18), відповідно до якої, саме квартиру АДРЕСА_2 , а не її частку визнано речовим доказом, як стверджує захисник в апеляційній скарзі.
Метою ж даного арешту майна є збереження речових доказів, його завданням є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що прямо передбачено ст. 170 КПК України в якості правових підстав застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Як вважає колегія суддів, слідчим суддею під час розгляду клопотання з`ясовано всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, перевірено співрозмірність втручання у права ОСОБА_5 з потребами кримінального провадження.

Крім того, матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення чи відчуження майна. На даній стадії слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, суд дослідив зазначені обставини та не знайшов у висновках органу досудового розслідування при зверненні з клопотанням про накладення арешту на майно, порушень вимог КПК України та чогось очевидно безпідставного чи довільного.

З ухвали слідчого судді слідує, що ОСОБА_5 заборонено розпоряджатися та вчиняти будь-які дії щодо реєстрації (перереєстрації) права власності на даний об`єкт нерухомого майна, однак його не позбавлено право користування квартирою.
При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доводи апеляційної скарги про те, що слідчим суддею не з`ясовано обставини, які мають значення для справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а відтак допущено неправильне застосування норм процесуального права, є безпідставними, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого дослідив всі обставини, з`ясування яких, могло мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та вмотивованого рішення відповідно до вимог ст. 370 КПК України.

Відтак, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_5 є добросовісним набувачем зазначеного об`єкту нерухомого майна, оскільки правомірність набуття права власності на вказане майно на даний час є предметом перевірки органом досудового розслідування.
Інші доводи, які зазначені в апеляційній скарзі не є підставою для скасування судового рішення, оскільки підлягають з`ясуванню під час розгляду місцевим судом кримінального провадження по суті.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, в апеляційній скарзі не наведено та колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по провадженню не вбачається.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими слідчим суддею, а тому апеляційна скарга ОСОБА_5 , з урахуванням усіх викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 395, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 29 січня 2020 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_8 , накладено арешт на майно, а саме: квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_5 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), із забороною розпоряджатись та вчиняти будь-які інші дії щодо реєстрації (перереєстрації) права власності на даний об`єкт нерухомості, залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_5 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_12 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11сс/824/1372/2020 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_13
Категорія ст.170 КПК Доповідач ОСОБА_12