Ухвала
іменем України

20 травня 2020 року

м. Київ
справа № 623/2424/18

провадження № 51-2403 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши матеріали провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 10 березня 2020 року щодо нього,

в с т а н о в и в:
За вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 4 вересня 2019 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , одруженого, на утриманні 1 малолітня дитина
засуджено за ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_4 звільнено від призначеного покарання у виді обмеження волі.
Вирішено питання щодо судових витрат у провадженні.
Стягнуто зі ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_5 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 12 244,93 грн, моральної шкоди 20 000 грн. В іншій частині заявленого позову відмовлено.
Харківський апеляційний суд ухвалою 10 березня 2020 року змінив вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_4 в частині вирішення цивільного позову про стягнення моральної шкоди: cтягнув із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 у рахунок відшкодування моральної шкоди 60 000 грн. В частині вирішення цивільного позову про стягнення матеріальної шкоди вирок скасував та призначив новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. В решті вирок суду першої інстанції залишено без змін.

За обставин, установлених судом та детально викладених у вироку суду першої інстанції, ОСОБА_4 визнано винуватим за те, що він 24 червня 2016 року близько 12:00, рухаючись на автомобілі «Шкода Октавіа» р.н. НОМЕР_1 по другорядній дорозі зі сторони вул. Героїв-Чорнобильців до перехрестя вул. Героїв-Чорнобильців та вул. Соборної в м. Ізюм, в порушення пунктів 10.1 та 16.11 Правил дорожнього руху України, допустив зіткнення з мопедом «Сузукі Летс» під керуванням ОСОБА_5 , яка рухалась по вул. Соборній. Внаслідок зіткнення ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 частково не погоджується з ухвалою Харківського апеляційного суду від 10 березня 2020 року, вважає її незаконною та необґрунтованою в частині стягнення з нього 60 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди на користь потерпілої. Просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Перевіривши доводи в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину, доведеність цього обвинувачення та юридично-правова оцінка діяння за ч. 1 ст. 286 КК у касаційній скарзі не оспорюються.
Що стосується доводів про неправильне вирішення судом цивільного позову, то колегія суддів дійшла наступного висновку.
За змістом ч. 1 ст. 129 КПК суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав та розміру цивільного позову задовольняє його повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Так, згідно приписів ст. 128 КПК особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, КПК не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
За загальним правилом, встановленим частиною 2 ст. 1187 ЦК, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
При цьому розмір відшкодування моральної шкоди (немайнової) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Крім того, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 60 000 грн, яка підлягає стягненню з засудженого на користь потерпілої, суд апеляційної інстанції зважив на тяжкість та характер отриманих тілесних ушкоджень, внаслідок яких потерпіла отримала ушкодження у вигляді розриву правого ключично - акроміального зчленування з вивихом акроміального кінця ключиці, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що безумовно викликано необхідність їх лікування, в тому числі шляхом проведення оперативних втручань та подальшого лікування, що також об`єктивно спричинило на певний період суттєві зміни у життєвих та виробничих стосунках потерпілої., характер немайнових втрат, глибину та тривалість її душевних страждань, погіршення стану здоров`я та часу на лікування і його відновлення, а також виходив із засад розумності та справедливості.
Таким чином, рішення щодо розміру стягнутої моральної шкоди, відповідає вимогам ст. 1167 ЦК України, узгоджується з принципом розумності, виваженості та справедливості, відповідає характеру і обсягу моральних страждань потерпілої. З таким рішенням погоджується і суд касаційної інстанції. Підстави вважати його необґрунтованим відсутні.
Апеляційний розгляд справи проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Наведені засудженим в апеляції доводи, які за своїм змістом аналогічні доводам у касаційній скарзі, належним чином перевірено, на них надано змістовні відповіді. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, не встановлено, а тому підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
З огляду на викладене й на те, що зі скарги та наданих до неї судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, у відкритті касаційного провадження слід відмовити згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 10 березня 2020 року щодо нього.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3