ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/307/20 Справа № 198/594/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
в режимі відеоконференції:
особи, щодо якої вирішується питання
про застосування примусових заходів
медичного характеру, ОСОБА_7 ,
законного представника ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу законного представника особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_8 на ухвалу Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000081 12 квітня 2019 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Новогригорівки Юр`ївського району Дніпропетровської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2019 року до ОСОБА_7 , вчинившого суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, у стані неосудності, застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом з метою його лікування у примусовому порядку.
Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.
Згідно з висунутим обвинуваченням ОСОБА_7 , будучи неосудним внаслідок хронічного психічного захворювання у формі легкої розумової відсталості зі значними порушеннями емоцій та поведінки, у результаті чого не маючи можливості усвідомлювати свої дії, 10 квітня 2019 року приблизно о 21:00 годині на пропозицію ОСОБА_10 разом з останнім прибув на прибудинкову територію буд. АДРЕСА_2 , де за допомогою узятого з собою знаряддя лома металевого ОСОБА_7 разом з ОСОБА_10 зробили отвір у цегляній стіні гаражу, через який проникли у згадане приміщення, відшукали чуже майно, що належало потерпілій ОСОБА_11 , котре приблизно о 22:00 годині 10 квітня 2019 року таємно викрали.

Внаслідок суспільно небезпечного діяння потерпілій ОСОБА_11 була заподіяна шкода на загальну суму 2 386,60 гривень.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі законний представник просить ухвалу суду скасувати та застосувати до ОСОБА_7 заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає, що судом не надано оцінку тому, що ОСОБА_7 не був ініціатором злочину, а піддався впливу фізично здорової людини, разом з якою і вчинив злочин. Звертає увагу, що ОСОБА_7 хоча і вчинив злочин, проте є особою, яка жодним чином не становить будь-якої небезпеки для суспільства та не потребує ізоляції від суспільства. Вказує, що поміщення ОСОБА_7 до психіатричного закладу погіршить стан його здоров`я.

Позиції учасників судового провадження.

Законний представник ОСОБА_8 , особа, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_9 в судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити в повному обсязі.
У судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без зміни.
Потерпіла ОСОБА_11 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлена належним чином, про поважні причини своєї неявки суду не повідомляла, заяв про відкладення розгляду справи не надходило.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за обставин, викладених в ухвалі, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується доказами, які були досліджені в суді першої інстанції та яким надана належна оцінка, в апеляційній скарзі законного представника не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.
Доводи законного представника про необхідність застосування до ОСОБА_7 заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку не заслуговують на увагу.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
Відповідно до п. 1 ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечне діяння.
Відповідно до ч. 2 ст. 513 КПК України визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.
Відповідно до п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру, як госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом. Госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у психіатричному закладі і лікування у примусовому порядку.
Як вбачається з наявного в матеріалах провадження висновку судово-психіатричного експерта №128 від 04 липня 2019 року ОСОБА_7 у період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, не міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними, оскільки страждав і в теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі легкої розумової відсталості зі значними порушеннями емоцій та поведінки.
Відповідно до зазначеного висновку рекомендовано застосування щодо ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.
Суд першої інстанції, приймаючи до уваги висновок судово-психіатричного експерта №128 від 04 липня 2019 року, враховуючи характер та тяжкість захворювання, тяжкість вчиненого діяння, з урахуванням ступеню небезпечності ОСОБА_7 для себе та інших осіб, прийшов до висновку про необхідність застосування щодо ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом з метою його обов`язкового лікування.
За думкою апеляційного суду, висновок судово-психіатричного експерта №128 від 04 липня 2019 року відповідає психічному стану і перебігу хвороби у ОСОБА_7 та є об`єктивною оцінкою і психічного стану і суспільної небезпеки ОСОБА_7 на момент огляду.
Суб`єктивна точка зору законного представника щодо стану психічного здоров`я ОСОБА_7 та нестановлення ним небезпеки для оточуючих, не може розглядатися судом як доказ по провадженню, бо законний представник не є фахівцем в галузі психіатрії. З цієї причини законний представник не може оцінювати відповідність чи невідповідність висновків комісії лікарів-психіатрів психічному стану ОСОБА_7 , а також надавати оцінку психічному стану і суспільній небезпеці особи.
Судом першої інстанції при вирішенні питання про застосування примусових заходів медичного характеру у відношенні ОСОБА_7 використовувались результати роботи фахової комісії лікарів-психіатрів, висновок якої є належним доказом для прийняття рішення по провадженню. У висновку судово-психіатричного експерта №128 від 04 липня 2019 року була надана об`єктивна інформація щодо стану здоров`я ОСОБА_7 . Положеннями ст. 27 Закону України "Про психіатричну допомогу" визначено, що виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів психіатрів є встановлення діагнозу психічного захворювання, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку.
Крім висновку комісії лікарів-психіатрів процесуальний закон не передбачає надання ніяких інших доказів для прийняття судом рішення про застосування примусових заходів медичного характеру. Тому твердження законного представника в цій частині є безпідставними та такими, що не заслуговують уваги.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції своє рішення по провадженню обгрунтував підтвердженою належним чином обставиною, а саме: за своїм психічним станом ОСОБА_7 згідно висновку судово-психіатричного експерта №128 від 04 липня 2019 року становить небезпеку для оточуючих, а тому потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.
Підстав не довіряти висновку лікарів-психіатрів у суду апеляційної інстанції немає.
Що стосується доводів апеляційної скарги законного представника про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, то вони, на думку апеляційного суду, не заслуговують уваги, оскільки вивченням матеріалів провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи спростовували або викликали сумніви у правильності висновків суду першої інстанції, а тому апеляційним судом не приймаються до уваги з підстав, вказаних вище.
Інших доказів, які б викликали сумнів у правильності висновків суду першої інстанції, суду не надано.
Вирішуючи апеляційну скаргу законного представника особи, до якого застосовані примусові заходи медичного характеру, ОСОБА_8 в частині зміни виду застосованих до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що судом першої інстанції в цій частині правильно застосовано кримінальний закон, так як в силу ч. 3 ст. 94 КК України госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги і лікування у примусовому порядку. У даному випадку ОСОБА_7 вчинив суспільно небезпечне діяння проти власності, а також є психічно хворим, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить небезпеку для суспільства і відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №128 від 04 липня 2019 року потребує госпіталізації до психіатричного закладу та лікування в умовах звичайного нагляду.
Тому у цій частині доводи апеляційної скарги законного представника також не можуть бути визнані судом такими, що заслуговують на увагу, так як для застосування до ОСОБА_7 судом першої інстанції примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги немає ніяких підстав.
З огляду на фактичні обставини кримінального провадження, положення кримінального закону призначений судом ОСОБА_7 вид примусового заходу медичного характеру за своїм видом є обгрунтованим та необхідним.
Підстав для зміни виду призначеного ОСОБА_7 виду примусового заходу медичного характеру апеляційний суд не вбачає.
Доводи апеляційної скарги і матеріали кримінального провадження не містять вказівок на порушення вимог кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування або зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга законного представника не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд , -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу законного представника особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4