Категорія:ч.2 ст.286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
потерпілих - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
представника потерпілих - ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0003982 від 30 жовтня 2018 року за апеляційними скаргами потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 січня 2020 року щодо ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИВ

Даним вироком суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Ізяслава Хмельницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з вищою освітою, одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнено від призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України, а саме: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Цивільний позов КП «Луцька міська клінічна лікарня» Управління охорони здоров`я Луцької міської ради задоволено у повному обсязі та стягнуто з обвинуваченого в користь КП «Луцька міська клінічна лікарня» 136347 (сто тридцять шість тисяч триста сорок сім) гривень 00 коп. на лікування потерпілих від злочину.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково та стягнуто в користь потерпілого 50000 (п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково та стягнуто в користь потерпілої 75000 (сімдесят п`ять тисяч) грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_7 в дохід держави витрати пов`язані із залученням експертів для проведення двох інженерно- транспортних експертиз в сумі 1716 (одна тисяча сімсот шістнадцять) грн., 1884 (одна тисяча вісімсот вісімдесят чотири) грн. 12 коп., відповідно, а всього, на загальну суму 3600 (три тисячі шістсот) грн. 12 коп.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 листопада 2018 року, а саме, автомобіль марки "Сітроєн Немо" державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , належний ОСОБА_11 - скасовано.
Вироком вирішено долю речових доказів відповідно до п.7, ч.9 ст.100 КПК України.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він, близько 19 год. 34 хв., 29 жовтня 2018 року, в порушення вимог п. 2.3. (б), п. 12.1., п.12.3., п. 18.1. Правил дорожнього руху України, керуючи технічно справним автомобілем марки "Citroen Nemo", реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Данила Галицького в напрямку вул. Гнідавської зі сторони площі Возз`єднання м. Луцька Волинської області, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, що поблизу будинку № 1 А, що по вул.Данила Галицького в м. Луцьку, Волинської області, проявив безпечність та неуважність, не зменшив швидкість руху перед вказаним пішохідним переходом, не зупинився та не переконався, що на ньому відсутні пішоходи, для яких може бути створена перешкода та небезпека, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, в результаті чого допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які перетинали проїзну частину дороги зліва на право відносно напрямку руху автомобіля по нерегульованому пішохідному переході.
У поданій на вирок апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_8 просить вирок місцевого суду скасувати та призначити новий розгляд даного кримінального провадження у суді першої інстанції.
Вказує, що призначене судом покарання є надто м`яким; настоює на більш суворій мірі покарання.
Стверджує, що часткове задоволення її цивільного позову до обвинуваченого про відшкодування моральної шкоди є неправомірним. Просить стягнути моральну шкоду в її користь у повному обсязі, заявленому у цивільному позові.
У поданій на вирок апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 висловлює аналогічні вимоги.
Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, потерпілих та їх представника, які апеляційні скарги, кожен зокрема, підтримали та просили вирок місцевого суду скасувати; обвинуваченого та прокурора, які апеляційні скарги потерпілих заперечили та просили вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України та доведеність його вини у вчиненні цього злочину є правильними і ґрунтуються на зібраних у встановленому порядку та перевірених судом доказах, які фактично ніким з учасників провадження не оспорюються, а тому апеляційний суд оскаржуваний вирок у цій частині не перевіряє.
Крім того, у апеляційних скаргах потерпілі ставлять питання про скасування вироку місцевого суду та призначення нового судового розгляду провадження у суді першої інстанції.
Стеттею 415 КПК України визначено перелік підстав для призначенння нового розгляду в суді першої і нстанції. Однак, колегією суддів, при перевірці апеляційних вимог не встановлено жодної з таких підстав.
Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання в межах санкції частини статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, суд першої інстанції мотивуючи своє рішення, врахував, що вчинений ОСОБА_7 злочин, згідно ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких та вчинений з необережності.
Судом враховано особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності (а.с.90), на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.с.91-92), а також часткове відшкодування коштів в рахунок витрат потерпілих на лікування (а.с.70-76).
До пом`якшуючих обставин покарання суд відніс щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.
При цьому судом наведено переконливі доводи з приводу саме такого виду покарання.

Згідно зі ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Згідно з ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
З врахуванням практики Європейського суду з прав людини та, враховуючи досліджені місцевим судом фактичні обставини справи, характеризуючі дані особи ОСОБА_7 , апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції щодо можливості застосування до обвинуваченого покарання із застосуванням інституту звільнення від відбування покарання з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Вирішуючи питання про цивільні позови в частині стягнення моральної шкоди, місцевий суд, враховуючи характер кримінального правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань потерпілих, вимоги розумності і справедливості, матеріальне становище обвинуваченого задовольнив позови частково у розмірі 50000 (п`ятдесяти тисяч) гривень та 75000 (сімдесяти п`яти тисяч) гривень.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Стаття 1167 ЦК України регламентує підстави відшкодування моральної шкоди при заподіянні ушкодження здоров`ю внаслідок джерела підвищеної небезпеки.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до п. п. 3, 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" N 4 від 31.03.1995 року, суд має з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань, за яких обставин і якими діями вони завдані, ступінь вини заподіювача, яких моральних чи фізичних страждань зазнав потерпілий, в якій грошовій сумі він оцінює пов`язані з ними втрати, та з чого при цьому виходить, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного спору. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визнаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, місцевий суд, керуючись нормами цивільного та кримінального законодавства, врахував, матеріальний стан відповідача, добровільне надання ним грошових коштів на лікування потерпілих, вимоги розумності та справедливості, співмірність виконання, тяжкість вчиненого злочину, глибину фізичних страждань потерпілих, зміни у їх повсякденному житті, порушення нормальних життєвих зв`язків та дійшов висновку про доцільність часткового задоволення позовних вимог потерпілих, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що відсутні підстави для скасування рішення місцевого суду та призначення нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції.
Керуючись ст.ст.404,405,407 апеляційний суд, -

УХВАЛИВ

Апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 січня 2020 року щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді