Номер провадження: 11-кп/813/883/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 на ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 28.08.2019 року про закриття кримінального провадження № 0000216 внесеного до ЄРДР від 08.04.2015 року відносно

ОСОБА_9 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Одесі, українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, одруженого, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 101 ч.3, 166 ч.2, 111 ч.2, 98 КК України (в редакції 1960 року),

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення та фактичні обставини,
встановлені судом першої інстанції.
Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 28.08.2019 року було задоволено клопотання захисника ОСОБА_10 про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених статтями 101 ч.3, 166 ч.2, 111 ч.2, 98 КК України (в редакції 1960 року).

Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000216 від 08.04.2015 року у відношенні ОСОБА_9 за статтями 101 ч.3, 166 ч.2, 111 ч.2, 98 КК України (1960 року) закрито, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Вирішено питання з процесуальними витратами у кримінальному провадженні.
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції потерпіла ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржувану ухвалу, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги обґрунтувала тим, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки суд першої інстанції проігноровав заяви потерпілої та її представника про необхідність дослідження доказів, не врахував особливої тяжкості вчиненого ОСОБА_9 злочину та його тривале перебування у розшуку.

Крім цього потерпіла вважає, що дії ОСОБА_11 слід кваліфікувати, як умисне вбивство в редакції КК України 1960 року, що передбачає довічне позбавлення волі та провести у кримінальному провадженні додаткові слідчі дії.

Враховуючи наведене потерпіла вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано закрив кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_9 , оскільки строки давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинені ним злочини не закінчилися.

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.
В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 та її представник ОСОБА_8 підтримали вимоги апеляційної скарги в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 , заперечував проти апеляційної скарги потерпілої, просив апеляційний суд залишити оскаржувану ухвалу суду без змін.

Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_10 , заперечували проти апеляційної скарги потерпілої, просили апеляційний суд залишити ухвалу суду без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, обвинуваченого, захисника, потерпілу та її представника, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.
Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч.3 ст.48 КК України (ред.1960 року) особа не може бути притягнена до кримінальної відповідальності, якщо з часу скоєння інкримінованого злочину пройшло 15 років і перебіг давності не переривався скоєнням нового злочину.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

За правилами ч. 8 ст. 284 КПК України закриття кримінального провадження на підставі, передбаченій п. 1 ч. 2 цієї статті, не допускається лише у випадку, коли підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. У цьому разі розгляд кримінального провадження продовжується в загальному порядку.

Частиною 4 ст. 286 КПК України визначено, що, якщо під час судового розгляду сторона у кримінальному провадженні звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Системний аналіз указаних норм дозволяє дійти висновку, що звільнення від кримінальної відповідальності у разі спливу строків давності є безумовним правом обвинуваченого, якщо відсутні обставини, визначені частинами 2 4 ст. 48 КК України (ред.1960 року).

Таке розуміння солідаризується з інтерпретацією принципу юридичної визначеності (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»), згідно з якою сплив строку давності є правом правопорушника уникнути відповідальності.

28 серпня 2019 року захисник ОСОБА_10 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 подав клопотання про звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності з підстав передбачених ч.3 ст.48 КК України (ред.1960 року).

При розгляді вказаного клопотання, судом з`ясовувались питання чи притягувався ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності, чи вчиняв інші противоправні дії, а також наявність обставин, які б свідчили про переривання перебігу строку давності.

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 вказане клопотання підтримав та надав на це свою згоду. Крім того, судом було роз`яснено обвинуваченому наслідки такого закриття, а також те, що підстава з якої обвинувачений звільняється від кримінальної відповідальності не є реабілітуючою. При цьому, обвинувачений відповів, що розуміє наслідки такого звільнення.

Згідно п.11 Прикінцевих та перехідних положень, правила, встановлені Кримінальним кодексом України 1960 року щодо давності поширюються на осіб, які вчинили злочин до набрання чинності КК України 2001 року, за винятком випадків, якщо КК України 2001 року пом`якшена відповідальність зазначених осіб.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, пов`язані із інкримінованими ОСОБА_9 злочинами події відбулися 28 травня 1993 року та 02 травня 1995 року.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_9 знаходився у розшуку з 19 серпня 1996 року по 28 вересня 2009 року, однак, відповідно до ч.3 ст.48 КК України (в редакції 1960 року), перебіг давності зупиняється, коли особа, яка вчинила злочин, переховується від слідства або суду. В цих випадках перебіг давності відновлюється з моменту затримання особи або явки її з повинною. При цьому особу не може бути притягнуто до кримінальної відповідальності, якщо від часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років і давність не була перервана вчиненням нового злочину.

Доводи апеляційної скарги про те, що дії ОСОБА_9 слід кваліфікувати за кваліфікацією умисне вбивство, в редакції КК України 1960 року, що передбачає довічне позбавлення волі, апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на ч.1 ст.337 КПК України, якою встановлено, що судовий розгляд кримінального провадження проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Згідно ч.4 ст. 48 КК України (в редакції 1960 року), питання про застосування давності до особи, що вчинила злочин, за який згідно з законом може бути призначено довічне позбавлення волі, вирішується судом.

Проте, злочини, які інкримінуються ОСОБА_9 , не передбачають покарання у виді довічного позбавлення волі, у зв`язку з чим не підпадають під вимоги ч.4 ст.48 КК України (в редакції 1960 року).

При цьому інших злочинів ОСОБА_9 не вчиняв, що підтверджується відповідною довідкою Міністерства внутрішніх справ України (а.с. 31).

За таких обставин апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи апеляційної скарги потерпілої про те, що строки давності притягнення ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності за вчинені ним злочини не закінчилися.

Щодо вимоги апеляційної скарги потерпілої про те, що у кримінальному провадженні необхідно провести слідчі дії, апеляційний суд зазначає, що такі вимоги є неспроможними, оскільки чинним КПК України не передбачено інститут додаткового розслідування.

Між тим, як зазначено вище, суд першої інстанції врахував усі обставини, які дають можливість застосувати до обвинуваченого ОСОБА_9 строки давності притягнення до кримінальної відповідальності, в тому числі і відсутність підстав, які свідчили б про переривання перебігу строку давності, в зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції на основі повного, всебічного, об`єктивного дослідження всіх обставин провадження, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність перешкод для застосування строків давності притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_9 та закриття у відношенні його кримінального провадження.

За таких обставин доводи апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_7 про відсутність підстав для закриття у відношенні обвинуваченого ОСОБА_9 кримінального провадження є необґрунтованими.

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_7 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

Керуючись статтями 370-372, 376, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 28.08.2019 року, якою закрито кримінальне провадження № 0000216, внесене до ЄРДР від 08.04.2015 року у відношенні ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених статтями 101 ч.3, 166 ч.2, 111 ч.2, 98 КК України (в редакції 1960 року), у зв`язку з закінченням строків давності, залишити без змін.
Ухвала Одеського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4