ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3031/19 Справа № 202/6726/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по кримінальним справам Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

його захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_9 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2019 року відносно ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000350 та № 0000569, -

В с т а н о в и л а:
цим вироком

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Червонопрапорне, Генічеського району Херсонської області, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 185 КК України та призначено йому покарання:
- за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 3 років позбавлення волі;
- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 6 років позбавлення волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі.
Запобіжний захід, до набрання вироком законної сили у вигляді тримання під вартою залишено без змін.
Строк покарання ухвалено обчислювати з дня затримання - 13 жовтня 2018 року.
Цивільний позов потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про стягнення матеріальної шкоди задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_10 19 021,22 грн.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_11 290 869,60 грн.
Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні наступного.
У невстановлені дату та час, ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні ломбарду, який знаходиться біля будинку № 13 по пр. Слобожанському у м. Дніпро, в якому він працював в якості касира-оцінщика, до нього звернувся раніше невідомий йому чоловік та запропонував придбати предмет, що зовні схожий на револьвер.
Після цього, ОСОБА_7 , усвідомивши, що вказаний предмет є вогнепальною зброєю, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на придбання, зберігання та носіння вогнепальної зброї, не маючи дозволу, придбав вказаний пістолет у невстановленої слідством особи за 800 грн. та поклав його до сейфу, який знаходився у вказаному приміщенні ломбарду, тим самим придбавши та почавши зберігати вогнепальну зброю.
11 лютого 2017 року, ОСОБА_7 , взяв вищевказаний револьвер із сейфу та почав його носити при собі, без передбаченого законом дозволу.
15 лютого 2017 року, близько 22:00 години, ОСОБА_7 , незаконно зберігаючи при собі, револьвер, знаходячись біля будинку № 16 по вул. Марії Лисиченко у м. Дніпро, підійшов до автомобіля таксі, а саме: «KIA RIO», з державним номером НОМЕР_1 , та сівши до салону, запитав у водія чи зможе він його підвезти до пр. Мануйлівського в м. Дніпро, оскільки його переслідували невідомі йому особи та своїми діями почали перешкоджати рух вказаного автомобіля. В цей момент ОСОБА_7 розуміючи, що на вказаному автомобілі йому не вдається залишити вказане місце, діставши пістолет з правої кишені своєї куртки, поклав його за сидінням водія, а сам даний автомобіль залишив.
В подальшому, 15.02.2017 року, в період часу з 22:30 до 22:50 години, працівниками поліції за участю двох понятих було здійснено огляд салону вищевказаного автомобіля, де виявлено та вилучено предмет, що за зовнішніми ознаками схожий на револьвер.
11 квітня 2018 року, в період часу з 10:05 до 10:50 години, ОСОБА_7 знаходився у дворі будинку АДРЕСА_3 , зайшов до під`їзду будинку та попрохав у консьєржки ОСОБА_12 ключі від квартири. Оскільки ОСОБА_12 була раніше попереджена власниками квартири АДРЕСА_4 , про необхідність передати ключі від вказаної квартири їхньому сину, за проханням ОСОБА_7 , якого прийняла за сина власників квартири, передала останньому ключі.
Після цього, ОСОБА_7 , піднявся сходами на поверх відчинив двері ключами, та проник до вказаної квартири.
Знаходячись у вищевказаній квартирі ОСОБА_7 таємно викрав: наручний годинник вартістю 290 869,60 грн., золоту каблучку вартістю 6883,78 грн., золоті сережки вартістю 6958,30 грн., золоті сережки вартістю 5179,14 грн., дублікат ключів від квартири, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду в сумі 19 021,22 грн. та потерпілому ОСОБА_11 майнову шкоду в сумі 290 869,60 грн. Вчиненим кримінальним правопорушенням він заподіяв матеріальну шкоду потерпілим на загальну суму 309 890,82 грн., яка в 250 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину.

В апеляційній скарзі:
- прокурор просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 3 років позбавлення волі;
- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 6 років позбавлення волі.
На підставі положень ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 7 років позбавлення волі.
Апелянт зазначає, що не зважаючи на повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у судовому провадженні, останній своєї вини в частині вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України не визнав, не покаявся, та дав суду неправдиві, суперечливі та непослідовні свідчення з метою уникнення справедливої кримінальної відповідальності за скоєний ним тяжкий злочин.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора яка прохала задовольнити апеляційну скаргу прокурора, думку обвинуваченого та його захисника, які прохали залишити без задоволення апеляційну скаргу прокурора, та вважали вирок законним та обгрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.
Висновок суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 185 КК України та доведеність його вини в апеляційній скарзі прокурора не оспорюються, а тому апеляційним судом не перевіряються.
Перевіривши доводи прокурора про невідповідність призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення внаслідок м`якості та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає їх безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Як вбачається з вироку, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 врахував ступінь тяжкості скоєних обвинуваченим злочинів, які відносяться згідно із ст. 12 КК України до категорії тяжкого злочину та злочину середньої тяжкості; особу винного, який раніше не судимий, характеризується задовільно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває. Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання, судом не встановлено.
Колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції та, з урахуванням вищенаведених обставин, вважає призначене покарання необхідним, справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових кримінальних правопорушень. Доводи апеляційної скарги прокурора вказаних висновків суду не спростовують, оскільки обставини, на які він посилається, були відомі суду першої інстанції та достатньою мірою враховані при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , та, на думку колегії суддів, у сукупності не свідчать про необхідність призначення іншого розміру покарання, оскільки судом фактично враховані всі обставини та дані про особу обвинуваченого при призначенні покарання з реальним його відбуттям за злочин.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при розгляді справ застосовується як джерело.
Зокрема у справі Скоппола проти Італії від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), було зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Вирок за змістом є належно вмотивованим, обгрунтованим та законним.
Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку при апеляційному перегляді колегією суддів не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає.
На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_9 , - залишити без задоволення.

Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2019 року відносно ОСОБА_7 , - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - у той же строк, з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді: