Справа № 467/1476/19
Провадження № 1-кп/467/73/20
УХВАЛА

23.01.2020 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в смт. Арбузинка клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою та клопотання захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченому по кримінальному провадженню № 0000227 по обвинуваченню
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області, громадянина України, не працюючого, маючого неповну середню освіту, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України

В С Т А Н О В И В:

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 до 60 днів, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України: можливість обвинуваченого переховуватися від суду. Доказами зазнаного ризику є те, що обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна. У разі обрання більш м`якого запобіжного заходу останній матиме можливість переховуватися від суду, у тому числі змінити своє постійне місце проживання, відбути у неконтрольовану (окуповану) державою територію України, виїхати за межі України, внаслідок чого притягнення до кримінальної відповідальності буде неможливим; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні шляхом схилення їх до дачі завідомо неправдивих показань чи їх необ`єктивній зміні під час допитів у суді; вчиняти інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, не навчається, офіційних доходів не має, веде антисоціальний спосіб життя, пов`язаний з вживанням наркотичних засобів. Крім того, ОСОБА_4 , перебуваючи на свободі, при наявній можливості припинити вчиняти кримінальні правопорушення, добровільно свою діяльність не припиняв. Свої злочинні дії ОСОБА_4 припинив лише через обставини, які не залежали від його волі, будучи затриманим під час вчинення злочину. Вік підозрюваного, стан здоров`я, відсутність у нього на утриманні малолітніх дітей та осіб похилого віку, місця роботи є тими факторами, які надають змогу безперешкодно продовжити дію обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Вказував на відсутність підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`які.

Крім того, у судовому засіданні захисник ОСОБА_6 заявила клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 з утримання під вартою на домашній арешт, посилаючись на те, що правоохоронними органами умисно необґрунтовано пред`явлено підозру у вчиненні кримінального правопорушення за відсутності доказів його провини. Обвинувачений ОСОБА_4 перебуває на обліку у комунальному закладі «Южноукраїнська міська лікарня» з 27 березня 2014 року у лікаря інфекціоніста з діагнозом ВІЛ-111 клінічна стадія, рецидивуюча герпевтична інфекція, стадія ремісії, хронічний вірусний гепатит В і С з 2004 року, у зв`язку з його хворобами обвинувачений потребує лікування. Вказувала про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Обвинувачений підтримав клопотання захисника про зміну запобіжного заходу, заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу, вказав, що має постійне місце проживання у м.Южноукраїнськ разом з батьками, хворіє на тяжкі захворювання, у місцях попереднього ув`язнення відсутні умови для їх лікування, від явки до суду від ухилятися намірів не має.

Вислухавши думки учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Ухвалою слідчого судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 07 жовтня 2019 року ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 4 грудня 2019 року.

У подальшому вказаний запобіжний захід продовжувався ухвалою слідчого судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 03 грудня 2019 року на строк до 30 січня 2020 року.

Завершити розгляд кримінального провадження, що перебуває на стадії підготовчого судового засідання до цієї дати неможливо.

Згідно ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується включно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно ст. 197 КПК України строк дії ухвали суду про тримання особи під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати 60 днів. Строк тримання особи під вартою може бути продовжений в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК України.
У відповідності до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Вирішуючи питання про доцільність продовження запобіжного заходу суд виходить з того, що на розгляд суду надійшов обвинувальний акт з додатками відповідно до положень ч.4 ст.291 КПК України, справа перебуває на стадії підготовчого провадження, докази не досліджені. На даній стадії розгляду кримінального провадження суд позбавлений права надавати оцінку доказам, отриманим під час досудового розслідування, що можуть свідчити про обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення. Відтак, щодо обґрунтованості підозри на даному етапі кримінального провадження суд виходить зі змісту обвинувального акту, затвердженого прокурором та реєстру матеріалів досудового розслідування.

Окрім цього, суд вважає, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України на даний час не зменшилися.

Так, продовжує існувати ризик переховування від органу досудового слідства та суду, у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років; оскільки судовий розгляд справи триває і в його ході встановлюється причетність до вчинення злочину обвинуваченого, існує ризик впливу на свідків. Крім того, ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він не працевлаштований і вживає наркотичні засоби.
Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, чинити вплив на свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення, тому застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту не забезпечить його належної процесуальної поведінки.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Також судом враховуються позиція, викладена у п. 79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року: «Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи».

ОСОБА_4 обвинувачується, як вже було зазначено, у вчинені тяжкого злочину, пов`язаного з незаконним обігом наркотичних засобів.
З урахуванням тривалості обраного та продовженого відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою та того, що судове слідство по справі судом ще не розпочато,суд вважає, що продовження вказаного запобіжного заходу у виді тримання під вартою не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.
При цьому застосований до обвинуваченого запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості інкримінованого діяння, а встановлені раніше ухвалами суду ризики є дійсними та триваючими, а тому на даний час вони виключають можливість зміни міри запобіжного заходу на більш м`який.
Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого суд на даному етапі не встановив.
Разом з тим суд дійшов до висновку, що незадовільний стан здоров`я обвинуваченого не є тією визначальною обставиною, яка б давала можливість обрати йому запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, оскільки в умовах тримання в СІЗО підозрювані, обвинувачені не позбавлені можливості отримувати належне лікування своїх захворювань.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в СІЗО організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Для цього в СІЗО створюється медична частина, яка є її структурним підрозділом.
Положеннями наказу Міністерства юстиції України № 460/5 від 18.03.2013 року «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України», наказу Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України № 239/5/104 від 10.02.2012 року «Про затвердження Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту» визначено, що медична частина забезпечує надання первинної лікувально-профілактичної допомоги ув`язненим і засудженим.
У випадках, коли лікарі медичної частини СІЗО не можуть самостійно встановити діагноз, начальник медичної частини СІЗО подає запит до керівництва СІЗО щодо направлення хворого на лікування до обраного закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку або залучення відповідного лікаря-фахівця закладу охорони здоров`я. Керівництво СІЗО забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. Керівництво СІЗО забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.
У разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку.
Окрім того, в матеріалах провадження не міститься жодних медичних документів з приводу того, що обвинувачений не може отримувати належне лікування в умовах утримання в СІЗО, вільно обирати лікаря чи бути направленим на лікування до обраного закладу охорони здоров`я в передбаченому законом порядку. Також, у довідці комунального закладу «Южноукраїнська міська лікарня» від 11 жовтня 2019 року вказано, що обвинувачений може утримуватися у місцях позбавлення волі.
За таких обставин суд приходить до висновку, що підстави для продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою не відпали, альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати його належну поведінку, а тому дію обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід продовжити на 60 днів, у задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу на домашній арешт необхідно відмовити.
Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України суд, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбаченим цим Кодексом, крім випадків передбачених частиною четвертою цієї статті.
На підставі цієї норми розмір застави, визначений слідчим суддею при обранні запобіжного заходу слід залишити незмінним.
Керуючись ст.ст. 331, 371-372 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 задовольнити.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 продовжити до 22 березня 2020 року.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_4 заставу у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 69 800 (дев`яносто шість тисяч вісімсот) грн. 00 коп. у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на рахунок: одержувач ТУ ДСА України в Миколаївській області, р/р 6294, банк одержувача ДКС України м. Київ, МФО 820172, , призначення платежу: залогові кошти на депозитний рахунок ТУ ДСА України від заставодавця (прізвище, ім`я, по батькові повністю).
Обвинувачений ОСОБА_4 або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі визначеному у цій ухвалі, протягом строку її дії.
У разі внесення застави зобов`язати ОСОБА_4 прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою у рамках цього кримінального провадження та, у відповідності до положень ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти наступні обов`язки:
1) не відлучатися із населеного пункту - м. Южноукраїнськ без дозволу суду;
2) повідомляти суд про зміну свого місця проживання;
3) утриматися від спілкування зі свідками, окрім, як під час процесуальних (слідчих) дій;
4) здати при наявності на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Визначити термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави до 22 березня 2020 року включно.
З моменту звільнення з-під варти, у зв`язку з внесенням застави, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
У задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу на більш м`який відмовити.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом 7 днів з моменту її проголошення через Арбузинський районний суд Миколаївської області.
Повний текст ухвали проголошений у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному 28 січня 2020 року о 8 годині.

Суддя ОСОБА_1