ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1421/20 Справа № 190/41/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2020 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Волноваха Донецької області, громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого,

В с т а н о в и л а:

Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2020 року у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовлено.
Мотивуючи ухвалене рішення, суд посилався на те, що поведінка засудженого ОСОБА_7 свідчить про відсутність позитивної динаміки, оскільки за весь період відбування покарання ОСОБА_7 має одне заохочення, яке оголошене перед набуттям засудженим права на умовно-дострокове звільнення, що свідчить про його пристосовницький характер. Суд вказав на те, що згідно з характеристикою засудженого останній сумлінною поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, готовності до самокерованої, правослухняної поведінки в умовах обмеженої ізоляції та нагляду не виказує. Поряд із цим, суд взяв до уваги, що засуджений ОСОБА_7 є особою неодноразово судимою, будучи раніше засудженим позитивних висновків для себе не зробив, а отже до цього вже демонстрував своє вперте небажання ставати на шлях виправлення, що виразилося у вчиненні нового злочину. За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що поведінка засудженого під час відбування покарання є зразковою та свідчить про його повне виправлення, у зв`язку з чим не знайшов підстав для задоволення його клопотання.
В апеляційній скарзі засуджений просить скасувати ухвалу суду та звільнити його від відбування покарання умовно-достроково.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, засуджений посилається на те, що суд не надав належної оцінки тим обставин, що він протягом всього часу відбування покарання працював, відремонтував власними зусиллями та коштами санчастину, внаслідок чого втратив здоров`я та став інвалідом. Поряд із цим, засуджений зазначає, що поза увагою суду залишилось те, що в нього померла дружина, двоє неповнолітніх дітей перебувають в інтернаті, старший син служить у ЗСУ, має поранення.
Заслухавши суддю-доповідача, засудженого, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, суд дійшов до таких висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги засудженого щодо безпідставної відмови у застосуванні до нього умовно-достроково звільнення від відбування покарання, суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу виходячи з такого.
Згідно ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироку суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
В силу ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Отже, зі змісту наведених положень закону вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково від відбування покарання є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення особи засудженого та умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції при розгляді клопотання ОСОБА_7 повно, всебічно і об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження, та дійшов обґрунтованих висновків, що засуджений не довів своє виправлення, тому не може бути звільнений від відбування покарання умовно-достроково.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 відбуває покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі, призначеного йому вироком Волноваського районного суду Донецької області за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України.
Згідно характеристики засуджений ОСОБА_7 за час відбування покарання характеризується позитивно, на виробництві установи не працевлаштований, залучається до робіт з поліпшення житлово-побутових умов засуджених, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом.

Згідно довідки про заохочення та стягнення від 05.12.2019 року засуджений ОСОБА_7 має одне заохочення від 23.08.2019 року за сумлінне ставлення до праці та зразкову поведінку, стягнень не має.

Вирішуючи питання про наявність підстав для застосування положень ст. 81 КК України, суд вказав на те, що згідно з характеристикою засудженого останній сумлінною поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, готовності до самокерованої, правослухняної поведінки в умовах обмеженої ізоляції та нагляду не виказує.

Поряд із цим, суд взяв до уваги, що засуджений ОСОБА_7 є особою неодноразово судимою, будучи раніше засудженим позитивних висновків для себе не зробив, а отже до цього вже демонстрував своє вперте небажання ставати на шлях виправлення, що виразилося у вчиненні нового злочину.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що поведінка засудженого під час відбування покарання є зразковою та свідчить про його повне виправлення, у зв`язку з чим не знайшов підстав для задоволення його клопотання.
Надаючи оцінку наведеним обставинам, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування полодень ст. 81 КК України.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції з достатньою повнотою дослідив особу засудженого та дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для його умовно-дострокового звільнення.

Беручи до уваги встановлені судом обставини, водночас, вивчивши відомості про особу засудженого, та з огляду на суспільну небезпеку вчинених ним злочинів, його поведінку протягом строку відбування покарання, та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх відомостей провадження у сукупності, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що для досягнення цілей покарання, умовно-дострокове звільнення на цьому етапі відбування покарання засудженим, є недоцільним.
Доводи ОСОБА_7 про ненадання судом належної оцінки його особі, колегія суддів розцінює як безпідставні.
Як вбачаться з оскаржуваного рішення, суд оцінив вагомі обставини, які можуть вплинути на рішення про умовно-дострокове звільнення та дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання.
Вирішуючи питання обґрунтованості вимог засудженого, колегія суддів виходить також з того, що поведінка ОСОБА_7 не зазнала позитивних змін, на що вказує наявність численнихсудимостей.
Враховуючи наведене, суд вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2020 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4