Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/5159/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 травня 2020 року місто Київ

Слідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_3 , поданої в інтересах ОСОБА_4 ,

про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0007282 від 03.10.2015 р.,-
ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 , що діє як представник в інтересах власника майна ОСОБА_4 , звернулася до суду з клопотанням в порядку ст.174 КПК України про скасування арешту з рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в ПАТ «Банк «Контракт» (, МФО 322465, вул. Воздвиженська, 58) на ім`я ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ), накладеного в межах даного кримінального провадження ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28.01.2016 р.
В обґрунтування клопотання адвокат посилається на те, що ОСОБА_4 є добросовісним вкладником, однак отримати виплату від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Банк «Контракт» не може через існування накладеного арешту на його рахунок. Зазначає, що ОСОБА_4 є вкладником депозиту в сумі 197 000,0 грн., який знаходиться на рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на підставі Договору банківського рахунку № НОМЕР_3 від 11.09.2015 р. Зазначаючи на те, що арешт, накладений в рамках кримінального провадження, до якого ОСОБА_4 не має відношення, а також на те, що у такому арешті вже відпала потреба, просила слідчого суддю скасувати накладений вищевказаною ухвалою апеляційного суду арешт із забороною проведення видаткових операцій по рахунку.
Представник власника майна, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду клопотання, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомив.
Слідчий Сьомого слідчого відділу розслідування кримінальних проваджень СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві та прокурор прокуратури міста Києва в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду клопотання повідомлені відповідно о вимог закону.
За таких обставин, враховуючи запроваджений особливий режим роботи суду в умовах карантину, слідчий суддя вважає за можливе розглянути вищевказане клопотання за відсутності учасників судового розгляду, на підставі наявних в справі доказів.
Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Як вбачається з наданих документів, в провадженні СВ Подільського УП ГУ НП в місті Києві перебувало кримінальне провадження № 0007282 від 03.10.2015 р., розпочате за фактом того, що невстановлені службові особи ПАТ «Банк «Контракт», в період часу з грудня 2012 року по грудень 2013 року, знаходячись за адресою банківської установи: м. Київ, вул. Воздвиженська, 58, діючи умисно, зловживаючи своїми повноваженнями службових осіб юридичної особи приватного права, уклали ряд кредитних договорів та договорів поручительства, факторингу, всупереч інтересам ПАТ «Банк «Контракт», з порушенням вимог чинного законодавства та внутрішніх документів зазначеної банківської установи, а в окремих випадках без погодження з кредитним комітетом банку або всупереч прийнятим ним рішенням. Внаслідок зазначених вище дій невстановлених службових осіб ПАТ «Банк «Контракт», банківській установі спричинено матеріальну шкоду на суму 5 млн.грн.
В межах даного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 18.01.2016 р. прокурору Київської місцевої прокуратури №7 ОСОБА_5 було відмовлено у задоволенні клопотання про накладення арешту на рахунки фізичних осіб, відкритих у ПАТ «Банк «Контракт», який розташований за адресою: м. Київ, вул. Воздвиженська, 58.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28.01.2016 р. ухвалу від 18.01.2016 р. скасовано, накладено арешт на рахунки фізичних осіб, зокрема: на рахунок № НОМЕР_4 , відкритий в ПАТ «Банк «Контракт» на ім`я ОСОБА_6 .
Встановлено, що на час розгляду клопотання власника майна вищевказане кримінальне провадження перебуває в провадженні Сьомого слідчого відділу розслідування кримінальних проваджень СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві.
Згідно відповіді, наданої слідчим Сьомого слідчого відділу розслідування кримінальних проваджень СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_7 від 14.02.2020 року за вих.№ 290/Т/26-15-23-1111 , ОСОБА_4 не є учасником даного кримінального провадження, у зв`язку з чим ознак кримінального правопорушення щодо укладеного нею з ПАТ «БАНК Контракт» депозитного договору та договору відкриття рахунку не встановлено.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 не є учасником кримінального провадження, а перебуває з ПАТ «Банк «Контракт» у зобов`язальних правовідносинах, є розпорядником грошових коштів за укладеним 11.09.2015 р. Договором. № 1307/2015 банківського вкладу.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до частини першої статті 2 КПК України завданням кримінального судочинства є охорона прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, які беруть у ньому участь, а також швидке і повне розкриття злочинів, викриття винних та забезпечення правильного застосування закону з тим, щоб кожний, хто вчинив злочин, був притягнутий до відповідальності і жоден невинний не був покараний.

Зазначені вимоги співпадають з положеннями частини четвертої статті 21 КПК України, згідно з якою здійснення кримінального провадження не може бути перешкодою для доступу особи до інших засобів правового захисту, якщо під час його здійснення порушуються права і свободи людини, гарантовані Конституцією і міжнародними договорами України, та статті 13 Конвенції, яка передбачає право особи на ефективний засіб правового захисту на національному рівні від порушень прав і свобод, гарантованих цією Конвенцією.

Тобто чинним кримінальним процесуальним законом передбачено способи захисту прав власника або володільця майна, який не є учасником кримінального провадження.

Варто зазначити, що Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

Також, відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Крім того, суд, враховуючи строк, протягом якого слідчими органами проводиться досудове розслідування у даному кримінальному провадженні (майже 4 роки), факт відсутності підозрюваних у даному кримінальному провадженні, що перебування під арештом вищевказаного майна тривалий час, вже не виправдовує мету такого арешту та не відповідає балансу інтересів досудового розслідування та принципу непорушності права приватної власності.
З огляду на вказане, враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, в силу принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя дійшов висновку, що в судовому засіданні встановлено що у застосуванні цього заходу кримінального провадження, яким відповідно до ст.131 ч.2 п.7 КПК України є арешт майна, відпала потреба.

Тим самим, слідчим суддею встановлені правові підстави для скасування арешту з вищевказаного арештованого в межах даного кримінального провадження.

Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що клопотання є обґрунтованим, заснованим на законі, а тому підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.170, 174, 309 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , поданого як представником інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0007282 від 03.10.2015 р. - задовольнити.
Скасувати частково арешт, накладений ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28.01.2016 р. у кримінальному провадженні № 0007282 від 03.10.2015 р., а саме: арешт із забороною проведення видаткових операцій по рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в банківській установі ПАТ «Банк «Контракт» (, МФО 322465, вул. Воздвиженська, 58) на ім`я ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ).

Ухвала оскарженню в апеляційному оскарженню не підлягає.

Cлідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1