Номер провадження: 11-кп/813/327/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.06.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 16.07.2019 у кримінальному провадженні №0000158, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.02.2017, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Делень Арцизького району Одеської області, громадянина України, з вищою освітою, який є фізичною особою підприємцем, розлученого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Згідно зі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку на 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покладено обов`язки:

1)періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2)повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди, в сумі 75 194 грн. 90 коп. (сімдесят п`ять тисяч сто дев`яносто чотири) гривні, та до Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Здорово», про відшкодування матеріальної шкоди, в сумі 100 000 (сто тисяч) гривень - залишено без розгляду.
Вироком також вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у справі,-
ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлених судом обставин.
Зазначеним вироком суду встановлено, що 11 лютого 2017 року, приблизно о 17:00 годині ОСОБА_7 керуючи технічно справним автомобілем «MERCEDES-BENZ ML 250CDI», р/н НОМЕР_1 , який належить згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ОСОБА_10 , у сутінки, здійснював рух по асфальтному сухому дорожньому покриттю автодороги М-14 «Обхід міста Одеси», на якій організовано двосторонній двохрядний рух у кожному напрямку, напрямки розділені подвійною суцільною лінією дорожньої розмітки 1.3, смуги руху переривчатою лінією дорожньої розмітки 1.5, з боку вул. Тираспольське шосе в напрямку автодороги М 05 «Київ - Одеса» та на відстані приблизно 70 м до розташованої праворуч АЗС «ОККО» зупинився у правого краю проїзної частини на перехідно-швидкісній смузі, позначеній розміткою 1.8, перед передньою частиною автопоїзда «Renault Magnum» з напівпричепом цистерною «Fruehauf» і задньою частиною вантажного автомобіля «МАЗ», які були запарковані.
Перед початком руху та зміною напрямку, ОСОБА_7 не переконався у безпеці свого маневру, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, вкрай уважним не був, за дорожньою обстановкою не стежив, чим створював небезпеку для інших учасників дорожнього руху та порушив вимоги п. п. 1.5., п/п «б» п. 2.3., п. 10.1. «Правил дорожнього руху» України (введені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001).
Проявивши злочинну самовпевненість, тобто, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків але легковажно розраховуючи на їх відвернення, маючи об`єктивну і реальну можливість недопущення дорожньо-транспортної події, водій ОСОБА_7 , проігнорував вимоги дорожньої розмітки 1.3, у порушення вимог п. п. 10.4, 10.6, 11.4. та дорожньої розмітки лінії 1.3 п. 1. Розділу 34 зазначених Правил, обвинувачений почав виконувати маневр лівого розвороту з метою перетину подвійної суцільної лінії дорожньої розмітки 1.3., при відсутності будь-яких перешкод технічного або іншого характеру не переконався у безпеці свого маневру для інших учасників дорожнього руху, виконуючи маневр не з крайнього лівого положення на проїзній частині не врахував дорожню обстановку, при виникненні небезпеки для руху, яку водій об`єктивно спроможний виявити, у вигляді автомобіля «MITSUBISHI LANCER 1.5», р/н НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_11 , який в цей час рухався по лівій смузі автодороги у прямому попутному напрямку руху, заходів, що виключають виникнення та розвиток аварійної ситуації не вжив, заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу не застосував, а навпаки нехтуючи особистою безпекою та безпекою інших учасників руху, продовжував рух, виїжджаючи у ліву смугу попутного напрямку, не надав дорогу автомобілю «MITSUBISHI LANCER 1.5», та скоїв з ним зіткнення.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ««MITSUBISHI LANCER 1.5» - ОСОБА_12 , 1988 р.н., отримала тілесні ушкодження вигляді закритої черепно-лицьової травми у формі - забою обох скроневих часток головного мозку з багато уламковими переломами лівих тім`яної і скроневої кісток, з розповсюдженням ліній переломів в середню черепну ямку, в ділянку крила та тіла клинопобідної кістки, піраміду скроневої кістки і в задню черепну ямку, в ділянку потиличної кістки, з крововиливом над твердою мозковою оболонкою в ділянці лівої скроневої кістки та переломом лівої скроневої дуги зі зміщенням кісткових уламків, які відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.
Як встановлено слідством у даній дорожній ситуації водію автомобіля «MERCEDES-BENZ ML 250CDI» ОСОБА_7 треба було діяти у відповідності з вимогами п. 10.1 Правил дорожнього руху України.

В діях водія автомобіля «MERCEDES-BENZ ML 250CDI» ОСОБА_1 вбачаються невідповідності вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події цієї пригоди.
Обвинувачений у сукупності допустив порушення вимог п.п. 1.5., п/п «б» п. 2.3., 10.1., 10.4., 10.6., 11.4. та дорожньої розмітки лінії 1.3 п. 1. Розділу 34 «Правил дорожнього руху» України «Правил дорожнього руху» України (введені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001).
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи вирок суду в частині доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду скасувати частково та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами на 2 (два) роки. У відповідності до ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування покарання з випробовуванням на 1 (один) рік та покласти обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України. В іншій частині залишити вирок суду без змін.

На переконання прокурора, призначене судом покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Прокурор обґрунтовує свою позицію тим, що районний суд взагалі не зазначив, які саме обставини враховані судом для призначення покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами, а лише вказані підстави, які враховані судом для застосування ст. 75 КК України.

Вважає, що судом при винесені вироку не вмотивовано призначення покарання без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Позиції учасників судового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, виступ прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції.

Розгляд справи судом першої інстанції проведено відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, будь-яких процесуальних порушень застосування судом вказаних вимог закону апеляційним судом не встановлено (а. с. 182-186).

Доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину та правильність його кваліфікації не оспорюється, а тому в апеляційного суду відсутні підстави досліджувати докази в справі, які досліджені судом першої інстанції в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

Доводи апеляційної скарги прокурора відділу прокуратури Одеської області про те, що районним судом призначено покарання, яке за своєю м`якістю не відповідає особі обвинуваченого та тяжкості кримінального правопорушення, є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 районний суд у відповідності до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину (який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким), особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, районний суд вірно відніс визнання обвинуваченим вини, щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку потерпілій.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, районним судом не встановлено.

Також районний суд, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , вірно врахував наявність у останнього постійного місця реєстрації та проживання, те, що він є фізичною особою підприємцем, розлучений, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку нарколога, психіатра не перебуває, раніше не судимий.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор зазначив, що районним судом не вмотивовано рішення щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання без додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами та лише вказані підстави, які враховані судом для застосування ст. 75 КК України.

З такими доводами прокурора апеляційний не погоджується та вважає, що районним судом при призначені ОСОБА_7 покарання вірно враховано обставини вчинення кримінального правопорушення, фактично спричинені наслідки злочину, особу обвинуваченого, а також позицію потерпілої, яка до обвинуваченого жодних претензій матеріального чи морального характеру не має.

В судовому засіданні апеляційному суду надано документи, згідно яких встановлено, що ОСОБА_7 є фізичною особою підприємцем, має мати похилого віку, пенсіонерку.

Обвинувачений ОСОБА_7 апеляційному суду пояснив, що основним видом його економічної діяльності є оптова торгівля, для здійснення якої використовується транспортний засіб, а тому наявність у ОСОБА_7 транспортного засобу та права керувати транспортними засобами є єдиним джерелом його доходу та забезпечення належного існування.

Також обвинувачений зазначив, що має на утриманні мати похилого віку, ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є пенсіонеркою, проживає в Арцизькому районі Одеської області, потребує постійного догляду та допомоги, зокрема доставлення продуктів харчування, першої необхідності, а також доставлення останньої до лікарні. В зв`язку з цим наявність у ОСОБА_7 права керувати транспортними засобами забезпечить його належне існування та можливість надання допомоги його матері, яка знаходиться у нього на утриманні.

Зазначені обставини прокурором в апеляційному суді спростовано не було. Крім цього прокурор не заперечував проти наявності вказаних обставин, а лише зазначив, що вони не були зазначені у вироку районного суду.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про те, що виправлення ОСОБА_7 , можливе без відбування покарання, без призначення додаткової міри покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом, із застосуванням ст. 75 КК України, оскільки саме таке покарання є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового злочину.

Відповідно до практики призначення кримінальних покарань, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винуватим у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З оскарженого вироку вбачається, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону, на підставі чого дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства та призначив йому покарання, в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, із застосуванням до нього дії ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, яке є необхідним і достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним нових злочинів.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд не вбачає в діях суду першої інстанції жодних порушень кримінального та кримінального процесуального закону, які могли би бути підставою для зміни чи скасування оскарженого вироку. Інших доводів апеляційному суду надано не було.

Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження доказами і не надано інших доказів, які б не були предметом дослідження районним судом, а тому вважає необхідним залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржений вирок районного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 16.07.2019 у кримінальному провадженні №0000158, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.02.2017, відносно ОСОБА_7 , засудженого за ч. 2 ст. 286 КК України, залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4