Справа №635/7963/19
Провадження по справі 1-в/635/763/2019
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

захисника ОСОБА_3 ,,

секретар судових засідань ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання засудженогоОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсона, громадянина Росії, судимого 09 листопада 2007 року апеляційним судом Херсонської області за п.п.1,6,12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 289, ст. 70 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким,-

в с т а н о в и в:
Вироком апеляційного суду Херсонської області від 09 листопада 2007 року ОСОБА_5 засуджений за ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 187, п.п. 1,6,12 ч. 2 ст. 115, ст. 70 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна. Ухвалою Верховного Суду України від 04 березня 2008 року вирок апеляційного суду Херсонської області від 09 листопада 2007 року змінений, ч. 3 ст. 289 КК України перекваліфікована на ч. 2 ст. 289 КК України, ОСОБА_5 вважається засудженим за п.п. 1,6,12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 289, ст. 70 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. Вирок апеляційного суду Херсонської області від 09 листопада 2007 року набрав законної сили 04 березня 2008 року.

Засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання в Державній установі «Темнівська виправна колонія №100».

Початок строку відбування покарання 20 вересня 2006 року.

19 жовтня 2019 року засуджений ОСОБА_5 подав до суду клопотання, яке надійшло до суду засобами поштового зв`язку 25 жовтня 2019 року, в якому він проситьзамінити йому невідбуту частину покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк, зарахувати відбутий строк покарання до строку покарання у виді позбавлення волі на певний строк. В обґрунтування клопотання зазначив, що засуджений вироком апеляційного суду Херсонської області до довічного позбавлення волі, на даний час він відбув 14 років та 6 місяців з урахуванням строку попереднього ув`язнення, зарахованого судом відповідно до Закону України №838-VIII, в умовах тримання максимального рівня безпеки. Вважає подальше тримання під вартою таким, що порушує ст. 3 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини. Так, 12 березня 2019 року Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі «Петухов проти України № 2», яким визнав, що довічне позбавлення волі засудженого без гарантування йому права перегляду вироку в частині скорочення строку відбування такого покарання є порушенням ст. 3 Конвенції. Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини в Україні", суди мають застосувати практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини разом із Європейською конвенцією складає джерело міжнародного права. Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Укладення міжнародних договорів, які суперечать Конституції України, можливе лише після внесення відповідних змін до Конституції України. Відповідно до ст. 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, норми міжнародного права мають вищу юридичну силу, ніж національне законодавство, а країни не можуть посилатись про невиконанні міжнародних договорів на норми національного права. Отже, рішення Європейського суду з прав людини є джерелом права в Україні та в ієрархії нормативних актів знаходиться вище всіх за юридичною силою, крім Конституції України. А тому, не дивлячись на те, що Кримінальний кодекс України визначив такий вид покарання як довічне позбавлення волі, його застосування суперечить нормам акту вищої юридичної сили - рішенню Європейського суду з прав людини у справі "Пєтухов проти України №2". Згідно зі ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється осіб які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Відповідно до ч. 3 ст. 74 КК України, призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. Враховуючи викладене, призначене ОСОБА_5 покарання має бути пом`якшене через невідповідність новій нормі чинного законодавства, а саме рішенню Європейського суду з прав людини.
Прокурор ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання засудженого, посилаючись на те, що чинним законодавством не передбачена заміна такого виду покарання як довічне позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі на певний строк.
Захисник засудженого ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала клопотання засудженого.
Засуджений та представник установи виконання покарань надали суду заяви про розгляд клопотання засудженого за їх відсутності.
Суд, вислухавши думку прокурора та захисника засудженого, дослідивши матеріали особової справи на засудженого, вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
Відповідно до вимог ст. 82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.
Постанова Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» роз`яснює, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч. 1ст. 82 КК України, може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.
Статтею 51 КК України визначено вичерпний перелік покарань, які судом можуть бути застосовані до осіб, визнаних винуватими у вчиненні злочину, серед яких позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі зазначені як окремі покарання.
Зі змісту положення ч. 1 ст. 82 КК України вбачається, що законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді позбавлення волі на певний строк більш м`яким покаранням, при цьому заміна більш м`яким покаранням такого покарання, як довічне позбавлення волі, не передбачена.
Крім того, відповідно до п. 3 ч.4 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким щодо осіб, засуджених за вчинення особливо тяжких злочинів, можливе за умови відбуття ними не менше двох третин строку покарання, такий строк визначається при призначенні покарання у виді позбавлення волі на певний строк відповідно до ст. 63 КК України.
Покарання ж у виді довічного позбавлення волі, призначене у відповідності до ст. 64 КК України, не має строкового виміру, тому вирішення питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, є неможливим.
12 березня 2019 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «Пєтухов проти України» («Petukhov v. Ukraine», заява № 41216/13). У цьому рішенні ЄСПЛ визнав, що довічне позбавлення волі засудженого без гарантування йому права перегляду вироку в частині скорочення строку відбування такого покарання та перспективи можливого звільнення суперечить статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Для вирішення цієї проблеми держава повинна буде вжити заходи загального характеру: реформувати систему перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, так, щоби гарантувати у кожному конкретному випадку дослідження того, чи ґрунтується їх тривале ув`язнення на законних пенологічних підставах, а також, щоби дати можливість цим засудженим з певною мірою визначеності передбачати, що вони мають зробити для того, аби питання про їхнє звільнення було розглянуте, та за яких саме умов відповідно до стандартів, вироблених у практиці ЄСПЛ (§ 194).
З урахуванням наведеного суд зазначає, що в національному законодавстві України відсутній механізм перегляду довічних вироків, на теперішній час в України існує тільки інститут помилування, передбачений ст. 87 КК України, згідно якого актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком не менше 25 років.
Клопотання ОСОБА_5 про застосування нього ст. 82 КК України, окрім посилання на рішення Європейського Суду з прав людини, не містить жодних доводів в обґрунтування можливості застосування до нього заміни йому невідбутої частини покарання більш м`яким.
Разом з тим, однією з обов`язкових умов застосування ст. 82 КК України є встановлення факту того, що засуджений став на шлях виправлення (ч. 3 ст. 82 КК України). При цьому, положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків в період відбування покарання засвідчили успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого більш м`якого виду покарання.

Матеріали особової справи на засудженого, які ретельно досліджені судом під час розгляду клопотання засудженого, жодним чином не свідчать про те, що засуджений став на шлях виправлення. Сам по собі факт прийняття 12 березня 2019 року ЄСПЛ рішення у справі «Пєтухов проти України» («Petukhov v. Ukraine», заява № 41216/13) не може бути безумовною підставою для застосування до засудженого ст. 82 КК України.
Враховуючи відсутність законодавчого механізму перегляду довічних вироків, дотримуючись справедливого балансу між інтересами суспільства і вимогами захисту приватних інтересів засудженого, враховуючи дані про особу засудженого ОСОБА_5 та його поведінку за весь час відбуття покарання, відсутність достатніх даних, які б свідчили про становлення засудженого на шлях виправлення, суд приходить до висновку про неможливість застосування до засудженого заміни невідбутої частини покарання більш м`яким та вважає клопотання засудженого таким, що задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 537, 539 КПК України, ст. 82 КК України, суд -
П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відмовити.

Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а засудженим в той же строк, але з моменту вручення йому ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 06 грудня 2019 року.

Суддя ОСОБА_1