Провадження №: 1-кп/127/1053/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 січня 2020 року місто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області
у складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,
секретарі судового засідання
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.09.2019 р. за № 0001926 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тульчин Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із вищою освітою, неодруженого, працюючого на посаді директора у ФОП " ОСОБА_5 ", реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , громадянина України, раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України,
за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника - адвоката ОСОБА_9 ,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 11 вересня 2019 року близько 21 год. 40 год., керуючи технічно справним автомобілем марки «Honda Civic», державний номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись в напрямку вулиці 600-річчя по вулиці Василя Порика в м. Вінниці, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу за перехрестям з проспектом Космонавтів, не надав переваги у русі пішоходу ОСОБА_8 , який перетинав проїзну частину по розмітці нерегульованого пішохідного переходу зліва-направо по ходу руху автомобіля. Так, ОСОБА_4 не вжив своєчасних заходів до зменшення швидкості аж до зупинки керованого транспортного засобу, натомість продовжив рух, внаслідок чого, з необережності, допустив наїзд на вищевказаного пішохода. В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1192 від 18.11.2019 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді: «Закрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку; лінійний перелом правої тім`яної кістки з переходом на скроневу кістку; перелом правої виличної дуги; субдуральні нашарування праворуч; забій м`яких тканин потиличної ділянки голови, забій правої гомілки, садно 1-го пальця правої кисті - вказані ушкодження являються небезпечними для життя в момент спричинення, тому належать до тяжких тілесних ушкоджень».

Відповідно до висновку судово-автотехнічної експертизи № 665 від 31.10.2019 року: «В даній дорожній ситуації водій автомобіля «Honda civic» державний номерний знак НОМЕР_3 , ОСОБА_4 мав технічну можливість попередити наїзд на пішохода шляхом виконання вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху, при цьому в його діях вбачається невідповідність даним вимогам Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору, знаходяться у причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди».

Таким чином, ОСОБА_4 порушив вимоги п. п. 4.16 (а), 18.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, де зазначено: п. 4.16 (а) - «Пішохід має право: а) на перевагу під час переходу проїзної частини позначеними нерегульованими пішохідними переходами, а також регульованими переходами за наявності на те відповідного сигналу регулювальника чи світлофора»; п. 18.1 - «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», і дані порушення знаходяться у причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у вчиненні злочину визнав та показав, що дійсно вчинив даний злочин за вказаних в обвинувальному акті обставин. Пояснив, що після вчинення ДТП він надавав матеріальну допомогу потерпілому та відшкодував заподіяну шкоду. Під час вчинення ДТП був тверезим, швидкість не перевищував. Після вчинення ДТП зупинився та місце ДТП не покидав, надавав допомогу потерпілому. У вчиненому щиро кається та просить вибачення у потерпілого. Просить суворо його не карати та призначити мінімальну міру покарання. Зазначив, що власником автомобіля є ОСОБА_5 . Крім того, просив суд не позбавляти його права керувати транспортним засобом, оскільки його робота пов`язана саме із керуванням транспортними засобами, у випадку позбавлення його права керувати транспортним засобом він не матиме можливості працювати та утримувати себе.
У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 показав, що злочин було вчинено обвинуваченим за вказаних в обвинувальному акті обставин. Пояснив, що після вчинення ДТП обвинувачений дійсно в повному обсязі відшкодував завдану йому шкоду, майнових претензій до обвинуваченого немає. Просив обвинуваченого суворо не карати, не позбавляти його волі та не позбавляти його права керувати транспортними засобами.
Суд, у порядку ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України, врахувавши, що проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому суд з`ясував, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, судом також роз`яснено учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

А тому, крім допиту обвинуваченого та потерпілого, інші докази, за погодженням з учасниками судового провадження, не досліджувалися, за винятком документів, які стосуються особи обвинуваченого та характеризуючих його даних, заходів забезпечення кримінального провадження, процесуальних витрат та речових доказів.
Допитавши обвинуваченого, який визнав себе винним та добровільно повідомив суду обставини вчинення злочину, допитавши потерпілого, дослідивши матеріали кримінального провадження, вислухавши виступи учасників судового провадження в дебатах та останнє слово обвинуваченого, суд дійшов таких висновків.
Показання обвинуваченого та потерпілого є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам справи, а тому не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння обставин злочину, добровільності та істинності їх позицій.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
А тому суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
Призначаючи обвинуваченому покарання суд, відповідно до вимог статей 50, 65-67 Кримінального кодексуУкраїни щодо загальних засад призначення покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до ст. 12 Кримінального кодексуУкраїни, є тяжким злочином, і фактичні обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, працевлаштований.
Суд також враховує, що обвинувачений на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно.
Крім того, при призначенні покарання суд враховує молодий вік обвинуваченого, відношення обвинуваченого до своїх дій, а саме те, що у вчиненому він щиро кається та просить вибачення у потерпілого.
При цьому суд враховує думку потерпілого, який в судовому засіданні пояснив, що завдану йому шкоду обвинувачений відшкодував і майнових претензій до обвинуваченого він немає. Просив суд обвинуваченого суворо не карати, не позбавляти його волі та не позбавляти права керувати транспортними засобами.
Як вбачається з висновку щодо результатів медичного огляду обвинуваченого від 11.09.2019 року ознак сп`яніння у ОСОБА_4 не виявлено.
Згідно копії посвідчення водія, воно видане на ім`я ОСОБА_4 .
Обставинами, які, згідно ст. 66 Кримінального кодексуУкраїни, пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття та добровільне відшкодування потерпілому заподіяної шкоди.
Обставин, які, згідно ст. 67 Кримінального кодексуУкраїни, обтяжують покарання, судом не встановлено.
Суд зазначає, що згідно з частиною 2 статті 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог статті 65 Кримінального кодексу України, суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання.
Згідно із статтею 75 Кримінального кодексу України в разі, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Вирішуючи питання про звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 Кримінального кодексу України, суд враховує тяжкість вчиненого злочину, який, відповідно до ст. 12 Кримінального кодексу України, є тяжким злочином, особу винного, дотримуючись при цьому загальних принципів, встановлених законом, щодо призначення покарання.
Під час судового провадження встановлено, що обвинувачений за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, неодружений, у вчиненому щиро кається та просить вибачення у потерпілого, добровільно відшкодував потерпілому завдану шкоду.
Зазначені обставини, на думку суду, є такими, що свідчать про усвідомлення обвинуваченим вчиненого ним злочину, намір усунути його наслідки та щире розкаяння.
Суд, враховуючи вище викладені обставини та пом`якшуючі покарання обставини, вважає можливим виправлення обвинуваченого без відбування покарання.
Крім того, суд зазначає, що санкція ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження надає можливість як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер застосування.
При вирішенні питання про доцільність застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, враховуючи наявність декількох обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання, з урахуванням особи обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, свою вину визнав та щиро розкаявся, добровільно відшкодував потерпілому завдану шкоду, суд дійшов висновку про призначення покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Отже, враховуючи викладене, суд вважає, що покаранням справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України із звільненням ОСОБА_4 від відбування основного покарання, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього згідно ч. ч. 1, 2 ст. 76 Кримінального кодексу України обов`язки, без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся.
Арешт, накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13.09.2019 року на вилучений під час огляду місця події 11.09.2019 року автомобіль марки «Honda Civic», державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_5 та перебував у користуванні ОСОБА_4 , що знаходиться на території спеціального майданчику Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, за адресою: м. Вінниця, вул. Ботанічна, 30/32, слід скасувати, оскільки в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.
Як вбачається з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником транспортного засобу «Honda Civic», державний номерний знак НОМЕР_2 є ОСОБА_5 .
Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 Кримінального процесуального кодексуУкраїни.
Крім того, на підставі ст. 124 Кримінального процесуального кодексу України слід стягнути з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати, а саме, документально підтверджені витрати на залучення експертів: висновок судово-автотехнічної експертизи № 665 від 31.10.2019 року в розмірі 1 099 грн. 07 коп., висновок судової експертизи технічного стану транспортного засобу № 574 від 30.10.2019 року в розмірі 1 099 грн. 07 коп., в загальному розмірі 2 198 грн. 14 коп.
Керуючись ст. ст. 50, 65-67 Кримінального кодексуУкраїни, ст. ст. 100, 124, 174, 349, 368-371, 373-374, 376, 395 Кримінального процесуального кодексуУкраїни, суд, -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Згідно п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати, а саме, документально підтверджені витрати на залучення експертів в розмірі 2 198 (дві тисячі сто дев`яносто вісім) грн. 14 коп.
Речовий доказ у кримінальному провадженні - автомобіль марки «Honda Civic», державний номерний знак НОМЕР_2 , який згідно постанови слідчого від 12.09.2019 року зберігається на території спеціального майданчику Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, за адресою: м. Вінниця, вул. Ботанічна, 30/32, повернути безоплатно власнику ОСОБА_5 .
Арешт, накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13.09.2019 року на вилучений під час огляду місця події 11.09.2019 року автомобіль марки «Honda Civic», державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_5 та перебував у користуванні ОСОБА_4 , що знаходиться на території спеціального майданчику Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, за адресою: м. Вінниця, вул. Ботанічна, 30/32, - скасувати.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Відповідно до ч. 2 ст. 394 Кримінального процесуального кодексу України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, потерпілому та прокурору.

Суддя