Провадження № 1-кс/331/1156/2020
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.05.2020 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ Олександрівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000207, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.01.2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 за погодженням з прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, по кримінальному провадженню № 0000207, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.01.2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України.

В обґрунтування вищезазначеного клопотання зазначено, що у слідчому відділенні Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000207, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.01.2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України.

У період часу з 22 години 00 хвилин 16 квітня по 02 годину 00 хвилин 17 квітня 2020 року, ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_6 та невстановленими особами, шляхом проникнення на територію ПрАТ Запорізький електровозоремонтний завод за адресою: м. Запоріжжя, вул. Залізнична, буд. 2, таємно викрали лом кольорових металів на суму 364 414 гривень, чим спричинили ПрАТ Запорізький електровозоремонтний завод матеріальної шкоди у великих розмірах.

Під час проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0000414 від 27.02.2020, яке в подальшому було об`єднане з матеріалами кримінального провадження № 0000207, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.01.2020 року, було встановлено, що до вчинення вказаного кримінального правопорушення може бути причетний ОСОБА_7 , працівник ПрАТ Запорізький електровозоремонтний завод, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

10.04.2020 слідчим суддею Жовтневого районного суду м. Запоріжжя винесено ухвалу про дозвіл на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення та майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, носії електронної інформації, засоби мобільного зв`язку, платіжних банківських карток, тощо.

17.04.2020 на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя, проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , з, в ході якого виявлено та вилучено:

1. відходи з дерева та фонери з нежитлового приміщення №1

2. фонера (10 листів) приблизним розміром 1,5х2 м., товщиною приблизно 0,5 см.

3. фонера (10 листів) приблизним розміром 1,5х2 м., товщиною приблизно 0,75 см.

4. фонера (10 листів) приблизним розміром 1,5х2 м., товщиною приблизно 1 см.

5. фонера (10 листів) приблизним розміром 1,5х1 м., товщиною приблизно 1 см.

6. електроізоліт ГОСТ 2916-74, тип 171, №1330 від 10.06.2018 та 3 предмети схожі на електроїзоліти.

На теперішній час з метою проведення подальшого досудового розслідування, встановлення всіх обставин вчинення кримінального правопорушення, а також збирання доказів, виникла необхідність у накладенні арешту на вилучене в ході проведення обшуку майно, яке згідно ст. 98 КПК України може бути речовими доказом по даному кримінальному провадженню.

Згідно ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Слідчий суддя накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.

У статті 172 КПК України вказано, що клопотання слідчого про арешт майна, яке було тимчасово вилучене, може розглядатись без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Згідно, ч. 7 ст. 236 КПК України, при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

На підставі вищевикладеного просить суд накласти арешт на майно, яке було вилучено 17 квітня 2020 року в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

1. відходи з дерева та фонери з нежитлового приміщення №1

2. фонера (10 листів) приблизним розміром 1,5х2 м., товщиною приблизно 0,5 см.

3. фонера (10 листів) приблизним розміром 1,5х2 м., товщиною приблизно 0,75 см.

4. фонера (10 листів) приблизним розміром 1,5х2 м., товщиною приблизно 1 см.

5. фонера (10 листів) приблизним розміром 1,5х1 м., товщиною приблизно 1 см.

6. електроізоліт ГОСТ 2916-74, тип 171, №1330 від 10.06.2018 та 3 предмети схожі на електроїзоліти.

Однією з основних вимог до поведінки судді, закріплених у ст. 6 Закону України «Про статус суддів»: суддя, при здійсненні правосуддя дотримуватися вимог Конституції та законів України, забезпечувати повний, всебічний та об`єктивний розгляд судових справ з дотриманням установлених законом строків.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 р. вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Із зазначеного слідує, що розгляд справи за відсутності слідчого та прокурора не є порушенням права на справедливий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Слідчий суддя, вивчивши доводи клопотання та долучені до нього копії документів, прийшов до наступного.

Згідно положень ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

Відповідно до положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно вимог КПК України арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, i перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.

Заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18 лютого 2016 року, який набрав чинності 28 лютого 2016 року арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засобі чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення або зберегли на собі його сліди. Відповідно до п.4 ч.2 ст.167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо щодо яких є достатні підстави вважати, що вони набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямовано кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України арешт може бути накладено на майно, яке перебуває у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого.

Згідно ч.4 ст.170 КПК України заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані у випадках, коли їх застосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

У відповідності до п.7 ч.2 ст.131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання про арешт майна, застосовується найменш обтяжливий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірно обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Згідно з абзацом другим ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 КПК України, а саме: зберегли на собі сліди кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 2 та ч. 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.2, ч.3, ч.4 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого про арешт майна повинно бути зазначено: підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Загальними підставами для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, до яких відноситься і арешт майна, КПК визначає: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться у клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Як вбачається з матеріалів клопотання, слідчий СВ Олександрівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_3 просить суд накласти арешт на майно, яке було вилучено 17 квітня 2020 року в ході проведення обшуку за адресою: м Запорізька область, смт. Балабіне, вул. Запорізька 50, а саме відходи з дерева та фонери, фонера (10 листів) приблизним розміром 1,5х2 м., товщиною приблизно 0,5 см., фонера (10 листів) приблизним розміром 1,5х2 м., товщиною приблизно 0,75 см., фонера (10 листів) приблизним розміром 1,5х2 м., товщиною приблизно 1 см., фонера (10 листів) приблизним розміром 1,5х1 м., товщиною приблизно 1 см., електроізоліт ГОСТ 2916-74, тип 171, №1330 від 10.06.2018 та 3 предмети схожі на електроїзоліти

Обґрунтовуючи необхідність накладення арешту, слідчий у клопотанні зазначав, що всі вищезазначені речі можуть бути предметами кримінального правопорушення та мають значення для кримінального провадження. Однак, на підтвердження цього слідчим не надано суду жодного доказу.

Також слідчим у своєму клопотанні не доведено та не підтверджено матеріалами доданими до клопотання, що саме вилучене майно було викрадено з ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод».

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна. Суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-її). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А « 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 7 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи.

Тому, слідчим суддею передбачених законом підстав для задоволення клопотання слідчого про арешт майна не встановлено та слідчим у клопотанні не доведено. Тому, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотання слідчого, як такого, що внесено до суду з порушенням вимог ст. 171 КПК України та за недоведеності необхідності арешту майна, який, при викладених у клопотанні обставинах, явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими Законом, і завданням даного кримінального провадження.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 167, 170-173, 376 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання слідчого СВ Олександрівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000207, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.01.2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти діб з дня її винесення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1