Справа № 504/863/20
Провадження № 1-кс/504/643/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2020 смт. Доброслав

Слідчий суддя Комінтернівського районного суду Одеської області ОСОБА_1 , при секретарі - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 4 смт. Доброслав, клопотання слідчого СВ Лиманського ВП ГУ НП в Одеській області старшого ст. лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області про обрання запобіжного заходу в межах кримінального провадження № 0000253 від 17.03.2020 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частиною 2 статті 289 КК України, відносно підозрюваного:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Одеса, громадянина України,

українця за національністю, який має середню освіту,

одруженого, працевлаштованого,

який зареєстрований та фактично проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

раніше судимого:

- 14.06.2007 Суворовським районним судом м. Одеси за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на 1 рік,

- 20.12.2007 Суворовським районним судом м. Одеси за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на 2 роки,

- 05.03.2010 Суворовським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки та 3 місяці.

Звільнений із Південної ВК №51 27.12.2013 по відбуттю покарання,

- 14.09.2018 Суворовським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на 1 рік. Знятий з обліку органу пробації за цим вироком,

14.01.2020 відносно якого 11.05.2019 направлено до Приморського районного суду м. Одеси обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000693 від 12.02.2019.

про підозру у вчиненні кримінального правопорушення,

передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України повідомлено 21.06.2020 року,

за участі:

слідчого СВ Лиманського ВП ГУ НП в Одеській області ОСОБА_5 ,

прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури

Одеської області ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

адвоката ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИВ:

Слідчим відділенням Лиманського ВП ГУ НП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000253 від 17.03.2020 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частиною 2 статті 289 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 03 березня 2020 року, приблизно о 19 годині 10 хвилин, ОСОБА_4 перебував біля бару «Вишенька», що знаходиться за адресою: вул. Ярошевської, 1а, с. Крижанівка, Лиманський район, Одеська область, де помітив припаркований мопед марки «SuzukiAddress», чорного кольору, із ідентифікаційним номером рами № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 , після чого у нього виник злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння вказаним транспортним засобом.

З метою реалізації свого злочинного умислу, находячись за вищевказаною адресою, ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно, шляхом вільного доступу, узяв за кермо мопед чорного кольору «Suzuki Address», із ідентифікаційним номером рами № НОМЕР_1 , та за допомогою фізичної сили покотив даний мопед за тилову сторону бару «Вишенька», після чого ОСОБА_4 зник з місця події, розпорядившись транспортним засобом, яким заволодів, на власний розсуд.

Своїми злочинними діями ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 10600 гривень.

Органом досудового розслідування інкриміноване ОСОБА_4 кримінальне правопорушення кваліфіковане за ч. 2 ст. 289КК України.

21.06.2020 року ОСОБА_4 повідомлено та вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 289 КК України.

У своєму клопотанні слідчий вказує, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження та вирішення визначених ст. 2 КПК України завдань по вказаному кримінальному провадженні, проведення досудового розслідування у розумні строки, необхідно застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, оскільки підозрюваний, перебуваючи на свободі може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Слідчий обгрунтовує ризики наступним чином:

Ризик переховуватися від органів досудового розслідування та суду який обґрунтовується тим, що у підозрюваного відсутні стійкі соціальні зв`язки у нього відсутні неповнолітні і недієздатні утриманці, офіційно не працевлаштований та не навчається, у нього відсутні легальні засоби для існування, а також відповідно до тяжкості злочину існує вірогідність у переховуванні, так як за даний злочин передбачене покарання у вигляді лише позбавлення волі.

Ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином обґрунтовується тим, що підозрюваний на стадії досудового розслідування уже просив допитати свідка захисту ОСОБА_9 , який надавав показання на його користь, які, в подальшому, були повністю спростовані іншими доказами, тому знову зможе підшукати свідків для створення алібі з метою ухилення від кримінальної відповідальності,
Ризик вчиняти інші кримінальні правопорушення, який обґрунтовується тим, що відповідно до даних довідки з ОСК МВС України ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий.

На цій підставі в судовому засіданні слідчий та прокурор клопотання підтримали.

Підозрюваний та його захисник адвокат, заперечували проти запропонованого слідчим запобіжного заходу, вважав його надмірним, оскільки в теперішній час ОСОБА_4 офіційно працює за трудовою угодою, виконує умови запобіжного заходу обраного йому Приморським районним судом м. Одеси, має дружину, місце реєстрації та проживання, та прибуває до слідчогог за кожною його вимогою.

Підозрюваний та адвокат просили обрати запобіжний захід у виді домашньього арешту у певний час доби, вважали його розумним та справедливим.

Що стосується пред`явленої підозри то підозрюваний та його адвокат не погоджуються з її формулюванням, і не вважають її обгрунтованою.

Вислухавши слідчого, прокурора, підозрюваного, його захисника адвоката, дослідивши матеріали справи, слідчий суддя дійшов до наступного висновку:

Відповідно до положення ст. 5 Конвенції з захисту прав людини кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Кожен, кого заарештовано або затримано згідно із положенням підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитись на судове засідання.

Згідно зі статтею 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Правові наслідки недоведення або часткового доведення зазначених обставин передбачені частинами другою четвертою цієї ж статті.

Слідчий суддя виходить з того, що діючий Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» (Нечипорук і Йонкало проти України, no. 42310/04, § 219, 21 квітня 2011 року).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.-F. проти Німеччини, 27 листопада 1997, § 57).

Не зважаючи на заперечування підозрюваним обставин кримінального правопорушення, обгрунтованості підозри, слідчий суддя вважає, що обгрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю доведена зібраними по справі матеріалами а саме: протоколом прийняття заяви від заявника ОСОБА_8 від 16.03.2020, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 від 17.03.2020 в ході якого останній вказав обставини вчинення кримінального правопорушення; протоколом огляду речей та документів за участю потерпілого ОСОБА_8 від 18.03.2020; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 17.03.2020; протокол пред`явлення для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_10 від 17.03.2020; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 19.03.2020; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 20.03.2020; протоколом огляду речей та документів від 23.03.2020; протокол допиту потерпілого ОСОБА_8 від 24.03.2020; протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками за участю потерпілого ОСОБА_8 від 24.03.2020; протокол огляду речей та документів від 08.05.2020, іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

У справі ЄСПЛ «Луценко проти України» в остаточному рішенні від 19 листопада 2012 року у пункті 62 зазначено: «Суд наголошує, що стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим свободи або мати гарантії від продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції. Цей перелік винятків, встановлений у зазначеному положенні, є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи (див. рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), № 38717/04, пункт 26, з подальшими посиланнями). Будь-яке свавільне тримання під вартою не може відповідати пункту 1 статті 5 Конвенції. У цьому контексті термін «свавільність» розуміється ширше, ніж лише невідповідність національному законодавству. Як наслідок, законне позбавлення свободи за національним законодавством усе одно може бути свавільним і, таким чином, може порушувати Конвенцію, зокрема, коли з боку державних органів мала місце недобросовісність або введення в оману (див. рішення від 09 липня 2009 року у справі «Моорен проти Німеччини» (Mooren v. Germany), заява № 11364/03, пункти 72, 77 та 78, з подальшими посиланнями), або коли таке позбавлення свободи не було необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештак проти Словаччини» (Nestak v. Slovakia), заява № 65559/01, пункт 74).

Право на свободу є одним із основоположних прав людини, яке має виняткову роль як засіб забезпечення інших прав і свобод людини. Це право гарантується статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статтею 29 Конституції України.

Стаття 5 Конвенції передбачає фізичну свободу людини, яка полягає в забезпеченні того, щоб жодна особа не могла бути свавільно позбавлена волі.

Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом, як передбачено частиною другою статті 29 Конституції України.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що закон чітко визначив (стаття 183 КПК України), що тримання особи під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Суд не погоджується з тим, що підозрюваний не має міцних соціальних зв`язків. Він офіційно працює, одружений, має місце реєстрації та фактичного проживання.
Слідчий суддя, серед іншого, враховує характер підозрюваного, його моральні якості, його кошти, зв`язки із державою, у якій його переслідують за законом, і його міжнародні контакти.

Саме на такий обов`язок суду звернуто увагу у справі ЄСПЛ (справа W v Switzerland), 14379/88, 26 січня 1993 року.

Крім того, стороною захисту доведено, що ОСОБА_4 з`являється як до слідчого у цьому кримінальному провадженні за кожним викликом, так і до суду, а також повністю виконує обов`язки запобіжного заходу, встановленого Приморським районним судом м. Одеси у іншому кримінальному провадженні.
Тим самим ризик ухилення від правосуддя відсутній.
Повністю доведено, що ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він дійсно за матеріалами спецперевірки неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, і в теперішній час існує провадження у суді.
Ризик перешкоджання кримінальному провадженню голослівний, оскільки орган досудового розслідування взагалі не правильно розуміє ознаки такого ризику.
Ті обставини, що викликані у клопотанні слідчого до цього ризику не мають жодного значення. Створення алібі підозрюваним це є правом сторони захисту і не може розцінюватись як перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.
Ризик впливу на свідка не заявлявся у клопотанні.
Відповідно до практики ЄСПЛ, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, передбачених законом (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

«Тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу» (пункт 29 рішення Європейського суду з прав людини від 11 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України»).

Відповідно до статті 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Слідчий суддя, з урахуванням особи підозрюваного, його соціальних зв`язків, характеру інкримінованого кримінального правопорушення та спосіб його скоєння, вважає доцільним застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний час доби, і не знаходить достатніх підстав для обрання підозрюваному найменш суворого запобіжного заходу- особистого зобов`язання.

Слідчий суддя приймає до уваги принцип невинуватості особи, враховує повагу до особистої свободи і недоторканості особи, однак зважує ці принципи у сукупності із цілями і завданнями кримінального провадження, якими у відповідності до ст. 2 КПК України є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав та законних інтересів учасників кримінального правопорушення, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Слідчий суддя вважає можливим встановити підозрюваному обов`язки передбачені частиною 5 статті 194 КПК України.

Запобіжний захід не може бути обраний більш ніж на кінцеву дату досудового розслідування за вищевказаною постановою.

На підставі наведеного, керуючись вимогами ст.ст. 1-2, 7-29, 131, 132, 176-179, 193, 194, 309, 310 КПК України, слідчий суддя, -
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання слідчого СВ Лиманського ВП ГУ НП в Одеській області про обрання підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, - задовольнити частково.

Обрати підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Строком на 48 діб заборонити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишати житло: АДРЕСА_1 в період часу з 21.00 годин до 07.00 годин наступного дня.

Покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки:

прибувати до слідчого слідчої групи Лиманського ВП ГУНП в Одеській області, прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області, суду за кожною вимогою;

повідомляти слідчого, прокурора про зміну місця проживання;

здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

Строк дії запобіжного заходу рахувати з 02.07.2020 року до 18.08.2020 року включно.

В решті клопотання- відмовити.

Роз`яснити підозрюваному, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Виконання ухвали доручити Лиманському ВП ГУ НП в Одеській області.
Будь-які твердження чи заяви підозрюваного, зроблені під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, не можуть бути використані на доведення його винуватості у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, або у будь-якому іншому правопорушенні.

Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного було покладено відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_6 .

Ухвала слідчого судді, щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1