ЄУН193/1491/19
Провадження №1-кп/193/25/20
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
В И Р О К
28 квітня 2020 року сел.Софіївка Софіївський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел.Софіївка, матеріали кримінального провадження №0000383 від 15 вересня 2019 року по обвинуваченню:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Вільне П`ятихатського району Дніпропетровської області, українець, громадянин України, з середньою освітою, не працюючий, не одружений, на утримані малолітніх дітей не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

за правовою кваліфікацією у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
14 вересня 2019 року близько 18:00 години ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 знаходячись на території домоволодіння АДРЕСА_3 , де розмовляв з малознайомим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та в ході розмови між ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 на ґрунті особистих неприязних відносин виник словесний конфлікт. В ході даного конфлікту у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .. Після чого ОСОБА_5 реалізуючи злочинний умисел, діючи умисно з метою завдання тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, лівою рукою схопив за комір футболки ззаду ОСОБА_6 , який стояв навпроти останнього та кулаком правої руки спричинив не менше п`яти ударів в область обличчя з права.

В результаті отриманих ударів потерпілий ОСОБА_6 , не втримавши рівновагу, впав на землю, а ОСОБА_5 , покинув місце вчинення кримінального правопорушення, пообіцявши через дві години повернутися.

Після чого, 14.09.2019 в період часу приблизно о 23:00 годині, ОСОБА_5 , повернувся до вказаного домоволодіння АДРЕСА_3 , де у першій прохідній кімнаті за верандою вищевказаного будинку, між ним та ОСОБА_6 на ґрунті особистих неприязних відносин, знову відбувся словесний конфлікт в ході якого ОСОБА_5 діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень і бажаючи їх настання, спричинив кулаками правої та лівої руки не менше п`яти ударів в область обличчя та тулубу ОСОБА_6 , який сидів на підлозі, в результаті чого останній впав на підлогу. Далі ОСОБА_5 , разом із ОСОБА_6 , вийшли з будинку на подвір`я, та пройшли разом до узбіччя дороги вулиці Весняної в с. Володимирівка, що навпроти домоволодіння №16, де ОСОБА_5 , знову кулаками правої та лівої руки спричинив, ще не менше семи ударів в область обличчя, голови та тулубу, від яких ОСОБА_6 впав на землю, і ОСОБА_5 продовжив спричиняти удари правою та лівою ногою у кількості не менше трьох ударів що доводились в область тулубу зліва та з права.

В наслідок протиправних дій, ОСОБА_5 спричинив ОСОБА_6 , згідно висновку судово-медичної експертизи №151 від 27.09.2019 року тілесні ушкодження у вигляді сполученої травми голови, тулуба, кінцівок: закритої черепно-мозкової травми: струс головного мозку; закритий перелом кісток носу; по одному крововиливу в склерах обох очей; забійна рана мочки лівого вуха; поверхневі рани обличчя; закрита тупа травма грудної клітки: перелом 7-го ребра праворуч; ушкодження правої легені; правобічний травматичний пневмоторакс; тупа травма кінцівок: численні садна у кількості не менше десяти на передній та задній зовнішній поверхнях лівого передпліччя, у середній та верхній його третинах; рани лівого передпліччя; чотири садна на задньо-зовнішній поверхні правого передпліччя, у середній його третині; численні дрібні садна, у кількості не менше п`ятнадцяти, на передньо-зовнішній поверхні лівої гомілки, у нижній та середній її третинах; забійно-рвані рани лівої стопи; шість забійно-рваних ран на тильній зовнішній поверхні правої стопи, у середній її третині. Характер тілесних ушкоджень у потерпілого свідчить про їх утворення від неодноразової дії тупих твердих предметів, які мали обмежену так і необмежену контактуючу поверхню, якими могли бути стиснута в кулак рука (руки), взута чи роззута у взуття нога (ноги), а також тупі тверді предмети, що мають обмежену контактуючу поверхню, які не відобразили своїх властивостей травмую чого предмета в ушкодженнях. За своїм характером тілесні ушкодження, що входять до комплексу черепно-мозкової травми, мають ознаки тілесних ушкоджень легкого ступеню тяжкості, за ознакою як такі, що спричиняють короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад шести днів, але не більше як три тижні /21 добу, тілесні ушкодження, що входять до комплексу черепно-мозкової травми, мають ознаки тілесних ушкоджень легкого ступеню тяжкості, за ознакою як такі, що спричиняють короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад шість днів, але не більше як три тижні/21 добу; тілесні ушкодження, що входять до комплексу закритої тупої травми грудної клітки за своїм характером відносяться до категорії тілесних ушкоджень тяжкого ступеню тяжкості, за ознакою, що небезпечні для життя; тілесні ушкодження у вигляді численних саден на верхніх та нижніх кінцівках, забійно-рваних поверхневих ран лівого передпліччя та обох стоп за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості за ознакою як такі, що спричиняють незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше шести днів.

Своїми умисними діями ОСОБА_5 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України - умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкрімінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України визнав в повному обсязі. Повністю підтвердив факт вчиненого ним правопорушення, пояснивши наступне: у вересні 2019 року він знаходячись на території домоволодіння АДРЕСА_3 , де розмовляв з ОСОБА_6 , та в ході розмови між ними виник словесний конфлікт. В ході даного конфлікту ОСОБА_5 наніс декілька ударів в область обличчя. Від ударів ОСОБА_6 упав. Потім ОСОБА_5 пішов з даного домоволодіння, та сказав, що повернеться через декілька годин, щоб ОСОБА_6 не було на території даного домоволодіння. Через декілька годин, ОСОБА_5 певернувся та між ними знову виник словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_5 наніс ще удари в область голови та тулуба. Потім вони вийшли на подвір`я, та ОСОБА_5 наніс удари руками, а коли ОСОБА_6 впав на землю, то ОСОБА_5 завдав ще декілька ударів ногами в ділянку тулуба.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Претензій морального та матеріального характеру до обвинуваченого не має, міру покарання просить визначити згідно закону.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_5 визнав себе винним у повному обсязі щодо фактичних обставин вчинення вказаних кримінальних правопорушень та вказані обставини ніким не оспорюються, а його свідчення в судовому засіданні дають достатні підстави не сумніватися у добровільності його позиції, суд, на підставі ст. 349 ч. 3 КПК України вважає необхідним визнати недоцільним дослідження доказів, що маються у кримінальному провадженні, щодо обставин, які ніким не оспорюються та обмежити обсяг доказів, що підлягають дослідженню у судовому засіданні, допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому, судом обвинуваченому було роз`яснено, що в цьому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку.
Прийняття такого рішення свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку. Крім того, це повністю узгоджується з вимогами п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Після з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами, які суд вважає належними та допустимими, аналізуючи показання обвинуваченого, які мають логічний та послідовний характер, суд приходить до висновку про доведеність обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_5 .
Докази вини обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України на думку суду є допустимими, достатніми, об`єктивними та такими, що не суперечать один одному.
Таким чином, з урахуванням показань обвинуваченого під час судового розгляду, та відсутності будь-яких суперечностей по кримінальному провадженню, суд приходить до висновку, що діяння, в якому обвинувачується ОСОБА_5 мало місце і це діяння містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.
Оцінивши в сукупності всі наявні докази у справі, суд вважає винним ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України як такого, що виразилося у спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому, виходячи із вимог закону про достатність покарання для його виправлення, запобігання скоєнню ним нових злочинів, суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд виходить із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.
Керуючись вимогами ст.65 КК України, при призначенні покарання ОСОБА_5 суд враховує, що він вчинив злочин, який відповідно ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який вину визнав, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, в Софіївському районному секторі філії Державної установи "Центр пробації" у Дніпропетровській області на обліку не перебував та не перебуває, знаходиться на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 разом з бабусею ОСОБА_7 , 1940 року народження, за місцем проживання до сільської ради скарги та заяви від жителів села Володимирівка не надходили.
Пом`якшуючими покарання обвинуваченого ОСОБА_5 обставинами, згідно ст.66 КК України, є щире каяття, активне сприяня розкриттю злочину.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.
За змістом ст. 21, 22, 30 КПК України у кримінальному провадженні правосуддя здійснюється судом на основі змагальності, безпосередності дослідження судом показань, речей та документів. Державне обвинувачення в суді підтримує прокурор, захист обвинуваченого здійснює він сам і його захисник, а функція розгляду справи покладається на суд. При цьому суд, зберігаючи незалежність, неупередженість і об`єктивність, створює необхідні умови для виконання учасниками їх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав.
Відповідно до ст.27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини. Кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.
Пленум Верховного суду України, Постановою №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», зазначив про те, що статтею 129 Конституції встановлено, що до основних засад судочинства віднесено змагальність сторін, забезпечення доведеності вини та підтримання в суді державного обвинувачення, яке згідно зі ст.121 Конституції покладається на прокуратуру, тому суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_5 органом досудового слідства кваліфіковані вірно за ч.1 ст.121 КК України за ознаками умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Суд вважає, що дані висновки не протиречать Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики Європейського суду з прав людини, оскільки остання не виключає необхідності і можливості застосування національного законодавства України, що діє на даний момент і вказаного вище, яке вбачає те, що обов`язково приймається до уваги принцип презумпції невинуватості, передбачений ст.62 Конституції України, а саме: ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року №3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Крім цього, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди умотивовувати свої рішення, але він не може тлумачитись як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (довід). Об`єм цього обов`язку може змінюватись залежно від природи рішення.
Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2004 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Разом з тим, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, з врахуванням всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що при призначенні покарання має бути застосований принцип гуманізації відповідальності з врахуванням засад закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню, згідно зі ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».
Також суд враховує обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме щире каяття, що передбачено ст.66 КК України.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 у відповідності до ст.67 КК України, судом не встановлено.
При застосуванні обвинуваченому кримінального покарання, суд додержується вимог справедливості, закріплених в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно з частиною першою статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України.
Згідно з ч.2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих.
За наслідками судового розгляду, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі. Окрім того, суд вважає можливим звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України з випробуванням із встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Призначення покарання із застосуванням ст.75 КК України буде доцільним та необхідним для виправлення обвинуваченого, оскільки останній раніше не притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності,вину визнав в повному обсязі, розкаюється, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, в Софіївському районному секторі філії Державної установи "Центр пробації" у Дніпропетровській області на обліку не перебував та не перебуває, знаходиться на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 разом з бабусею ОСОБА_7 , 1940 року народження, за місцем проживання до сільської ради скарги та заяви від жителів села Володимирівка не надходили. Окрім того, суд враховує думку потерпілого, який претензій морального та матеріального характеру до обвинуваченого не має.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року, де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». А у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) суд встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити «особистий і надмірний тягар для особи».
Суд не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_5 ст. 69 КК України та призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.
Цивільний позов відсутній.
Питання про речові докази вирішити в порядку ст.100 КПК України.
Витрати на проведення судових експертиз та інших досліджень відсутні.
Строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_5 закінчився 19 грудня 2019 року та не продовжувався.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 124, 349, 370, 371, 373, 374, 376, 394 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_5 , визнати винним в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України і призначити покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановити йому іспитовий строк тривалістю 03 (три) роки.
На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки:
-періодично зявлятися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про заміну місця проживання, роботи або навчання.
Строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_5 закінчився 19 грудня 2019 року та не продовжувався.
Речові докази - зразки крові потерпілого ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_5 , які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Софіївського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області - знищити (а.к.п.97).
Витрати на проведення судових експертиз та інших досліджень відсутні.
Цивільний позов не заявлявся.
Матеріали кримінального провадження №0000383, залишити при обвинувальному акті з подальшим зберіганням у справі за № 193/1491/19, провадження № 1-кп/193/25/20.
Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Софіївський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
За правилами, встановленими ч. 2 ст. 394 КПК України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1