ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/462/20 Справа № 932/533/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 24 січня 2020 року у кримінальному провадженню за №0002291,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 24 січня 2020 року частково задоволено клопотання та накладено арешт шляхом заборони відчуження та розпорядження на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 01) житлову квартиру АДРЕСА_1 .
Мотивуючи ухвалене рішення слідчий суддя посилався на те, що вказане майно є об`єктом кримінально протиправних дій, відповідає ст.98 КПК України, отже є підстави, передбачені ч.3 ст.170 КПК України, для накладення арешту з метою збереження речових доказів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, мотивуючи тим, що розгляд клопотання слідчого здійснено без його участі, а копію ухвали він отримав лише 16 березня 2020 року, щодо апеляційних вимог просить скасувати ухвалу слідчого судді та скасувати арешт, накладений на квартиру АДРЕСА_1 .
Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги ОСОБА_6 зазначає, що йому на праві спільної сумісної власності належить 1/4 житлового приміщення (квартири) АДРЕСА_1 . Посилається на те, що слідчий суддя безпідставно наклав арешт на квартиру, оскільки зазначене майно не є об`єктом злочину, знаряддям злочину та не може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Зазначає, що не рухоме майно не є доказом у кримінальному провадженні, так як справа порушена за ст.356 КК України. Вказує на те, що слідчим суддею порушена розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наявність наслідків для власника майна, що порушують його право на користування та розпорядження майном. Звертає увагу на те, що слідчий під час звернення до суду не надав будь-яких доказів щодо необхідності накладення арешту на нерухоме майно.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження та доводи скарги, апеляційний суд приходить до наступного.
Вирішуючи питання про дотримання строку апеляційного оскарження, апеляційний суд виходить з того, що оскаржувана ухвала слідчого судді була постановлена без участі особи, яка її оскаржує, а отже, за правилами ч. 3 ст. 395 КПК України строк її апеляційного оскарження обчислюється з дня отримання копії даної ухвали. Інших правил визначення моменту початку строку апеляційного оскарження у цих правовідносинах процесуальний закон не містить.

Оскільки з наданих матеріалів провадження слідує, що копію ухвали слідчого судді ОСОБА_6 отримав 16 березня 2020 року, апеляційний суд не вбачає підстав для висновку про пропущення строку апеляційного оскарження та необхідність розгляду і вирішення питання про його поновлення.
Відповідно до змісту ч.2 ст.131 КПК України арешт майна входить до видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст.132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
Згідно до ч.2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:
1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;
2) перелік і види майна, що належить арештувати;
3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;
4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Так, клопотання про арешт майна прокурор обґрунтовував тим, що слідчим відділом Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002291 від 19 вересня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України, а саме, що 07 серпня 2019 року невстановлена особа самовільно, всупереч установленому законом порядку заволоділа квартирою АДРЕСА_1 .
Апеляційний суд, перевіривши клопотання вважає, що воно не відповідає вказаним вимогам кримінального процесуального закону, оскільки воно складається з викладення скороченого змісту фактичних обставин кримінального правопорушення (фабули), встановлених органом досудового розслідування та посилання на положення 170 КПК без належного обґрунтування співвідношення вказаних положень процесуального закону з фактичними обставинами даного кримінального провадження.
Крім того, як вбачається із клопотання, в ньому не зазначені мета та правова підстава арешту майна, а лише формально вказано, що є достатні підстави вважати, що вищезазначена квартира відповідає критеріям, встановленим ст.98 КПК України та є предметом, що було об`єктом кримінально-протиправних діянь.
Втім, жодного доказу стосовно підтвердження даних фактів, в тому числі які вказували на існування обставин, які підтверджували твердження слідчого та прокурора і могли би слугувати підставою для накладення арешту на вищевказану квартиру, матеріали судового провадження не містять.
Разом з цим, зазначені у клопотанні обставини, на думку апеляційного суду, можуть вказувати про можливий спір, який може бути предметом розгляду в цивільному порядку.
Так, з витягу ЄРДР слідує, що відомості до реєстру за ст. 356 КК України внесені за заявою ОСОБА_7 щодо самовільного заволодіння невстановленою особою
07 серпня 2019 року квартирою АДРЕСА_1 .
Диспозиція ст. 356 КК України передбачає, що самоправство, тобто самовільне, всупереч установленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином або підприємством, установою чи організацією, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам громадянина, державним чи громадянським інтересам або інтересам власника.
Разом з тим, в клопотанні і матеріалах доданих до нього, відсутні будь-які відомості та докази того, що діями ОСОБА_6 або інших осіб, що діяли за його дорученням, нанесені якісь збитки.
За наведених обставин з клопотання не вбачається в чому саме полягає самоправство в даному випадку і які його ознаки вбачаються в діях ОСОБА_6 та осіб, що діяли за його дорученням, а також чим це підтверджується, що свідчить про невідповідність клопотання вимогам ст. 171 КПК України.
Таким чином, вирішуючи питання про арешт майна, слідчий суддя повинен був переконатися у наявності достатніх підстав вважати, що було самовільно вчинено будь-які дії з метою заподіяння шкоди інтересам громадянина чи власника майна та наявний склад злочину, передбаченого ст.356 КК України.
На думку апеляційного суду, вищевказані обставини залишились поза увагою слідчого судді, клопотання було розглянуто неповно та однобічно, внаслідок чого слідчий суддя дійшов необґрунтованого висновку про необхідність накладення арешту на майно, не мотивував належним чином своє рішення та в ухвалі не зазначив, чим саме зумовлена необхідність арешту майна та якими конкретно доказами вона підтверджується.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що відповідно до ст.132 КПК України слідчим не надано достатніх і належних доказів тих обставин, на які орган досудового розслідування вказує у клопотанні про арешт майна, а слідчий суддя, відповідно до положень ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив їх з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.
Згідно до ч.3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.
Зазначені вимоги норм кримінального процесуального закону слідчим суддею при постановленні оскаржуваної ухвали враховано не було, що істотно вплинуло на правильність прийнятого судового рішення, а тому ухвала слідчого судді на підставі вимог ч.1 ст.412 КПК України підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали суду апеляційної інстанції у відповідності до п.2 ч.3 ст.407 КПК України про повернення клопотання прокурору з метою усунення його недоліків у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, що не позбавляє права прокурора після усунення недоліків в строки, передбачені ст.172 КПК України, повторно звернутися до суду з даним клопотанням.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 24 січня 2020 року про накладення арешту шляхом заборони відчуження та розпорядження на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 01) житлову квартиру АДРЕСА_1 скасувати.

Постановити нову ухвалу апеляційного суду, якою клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 про накладення арешту на майно повернути прокурору для усунення недоліків протягом 72 годин з моменту отримання копії ухвали.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді

______________ _________________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4