Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2020 року
м. Київ
справа № 760/12482/16-к
провадження № 51-1820ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 8 жовтня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 6 лютого 2020 року в межах кримінального провадження № 90006504 від 5 червня 2016 року за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого за вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2008 рокуза ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, звільненого 25 лютого 2016 року у зв`язку з відбуттям строку покарання,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК;
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , такого, що не має судимостей,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК.
Встановлені обставини
За вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 8 жовтня 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. На підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_6 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 2 червня 2016 року по 10 липня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. На підставі ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК постановлено виконувати самостійно вирок Дарницького районного суду м. Києва від 12 січня 2017 року, яким ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 289 цього Кодексу (зі змінами, внесеними ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 8 червня 2017 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та відповідно до статей 75, 76 КК звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком тривалістю 3 роки. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_5 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 5 червня

2016 року по 10 липня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирішено питання стосовно долі речових доказів.
Київський апеляційний суд ухвалою від 6 лютого 2020 року апеляційні скарги ОСОБА_5 , його захисника ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишив без задоволення та частково задовольнив апеляційну скаргу прокурора.
Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 8 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_6 змінено шляхом визнання обставиною, яка обтяжує покарання, рецидиву злочинів. В іншій частині рішення цього суду залишено без змін.
Суть питання
У касаційній скарзі захисник зазначає про неправильне застосування місцевим та апеляційним судами закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину й особі засудженого через суворість, а тому просить змінити чи скасувати вирок місцевого суду в частині призначеного ОСОБА_5 покарання та відповідно до ст. 75 КК звільнити останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням або на підставі ст. 69 цього Кодексу призначити ОСОБА_5 покарання в межах відбутого строку.
Мотиви Верховного Суду
Статтею 427 КПК встановлено вимоги, яким має відповідати касаційна скарга.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, допустили суди при винесенні судових рішень, а також має навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід урахувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Усупереч наведеним положенням процесуального закону захисник, посилаючись у касаційній скарзі на неправильне застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність (статей 69 і 75 КК), не навів обґрунтування доводу про незаконність вироку цього суду, відповідно до ст. 413 КПК не зазначив, у чому полягають порушення, про які він згадує у скарзі, як вони вплинули на законність та обґрунтованість постановленого судового рішення і чому їх слід відносити до підстав для зміни чи скасування касаційним судом згаданого вироку з огляду на положення статей 370 та 374 КПК і статей 50, 65, 69 та 75 КК у їх взаємозв`язку. Натомість захисник указує на неповноту судового розгляду, що відповідно до статей 433, 438 КПК не є предметом перегляду судом касаційної інстанції.
Касаційна скарга не містить доводів щодо незаконності ухвали апеляційного суду.
У касаційній скарзі не зазначено, чи заявляла сторона захисту в суді апеляційної інстанції клопотання, яких відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК апеляційний суд безпідставно не задовольнив, та яких конкретно доводів, викладених в апеляційних скаргах, усупереч ст. 419 цього Кодексу суд апеляційної інстанції взагалі не дослідив, не перевірив і не оцінив, визнавши їх при цьому необґрунтованими. Відповідно, касаційна скарга не містить доводів щодо незаконності усіх висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду для спростування аргументів, викладених в апеляційних скаргах обвинуваченого та його захисника згідно зі статтями 413 та 414 КПК.

Формальним є посилання захисника на те, що призначене ОСОБА_5 покарання є явно несправедливим через суворість, оскільки його касаційна скарга не містить конкретних доводів відповідно до положень ст. 414 КПК.

Альтернативні вимоги в касаційній скарзі про зміну або скасування вироку місцевого суду без вирішення питання щодо ухвали суду апеляційної інстанції не узгоджуються з положеннями статей 433 та 436 КПК щодо повноважень суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги, відповідно до яких цей суд має право ухвалити одне з таких рішень: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Вимоги в касаційній скарзі мають бути чіткими та відображати конкретну і послідовну позицію скаржника, не повинні містити суперечностей чи бути взаємовиключними, щоби не породжувати у сторін сумніви в об`єктивності та неупередженості касаційного суду шляхом покладення на нього непритаманних суду функцій сторін судового провадження.
Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування та недотримання положень ст. 427 КПК перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1

ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.

На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 8 жовтня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 6 лютого 2020 року щодо ОСОБА_5 залишити без руху та встановити строк для усунення недоліків десять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3