Справа № 729/896/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/213/20
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду судове провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 24 грудня 2019 року відносно останнього,

з участю прокурора ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:

Не погодившись з ухвалою суду 1 інстанції обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та застосувати до нього запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 24 грудня 2019 року клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 задоволено та продовжено строк тримання під вартою останнього до 20 лютого 2020 року.

Задовольняючи дане клопотання прокурора, суд обґрунтував своє рішення тим, що заявлені ризики, якими виправдовується тримання обвинуваченого під вартою, не зменшилися, оскільки ОСОБА_6 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків у даному кримінальному провадженні, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

В обґрунтування вимоги апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що ухвала суду постановлена з порушенням вимог кримінального процесуального законодавства.

Зокрема, в порушення вимог ст. 196 КПК України, рішення суду не містить жодного законного обґрунтування з посиланням на матеріали справи, а висновки суду про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, належним чином не підтверджені, оскільки він не ухилявся від органів досудового розслідування та суду, тиск на свідків не чинив, до того ж всі свідки по справі допитані.

Крім того, клопотання прокурора не відповідає вимогам ст. ст. 177, 184 КПК України, оскільки обставини, викладені в ньому, не містять посилання на матеріали провадження.

Клопотання прокурора щодо нього є однаковим за змістом, в тому числі і даних що характеризують особу, з клопотанням відносно іншого обвинуваченого ОСОБА_9 , але прокурор просить відносно ОСОБА_9 обрати домашній арешт. На думку апелянта, вказані обставини свідчать про порушення вимог ст. ст. 8, 10 КПК України.

Наголошує, що невизнання ним вини не є методом уникнення від кримінальної відповідальності, а свідчить лише про його позицію, яка направлена на доказування його невинуватості. Така його позиція не може бути підставою для обрання відносного нього виняткового запобіжного заходу.

Звертає увагу, що він має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, одружений, має на утриманні малолітню дитину та має намір працевлаштуватися.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу; думку прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, дослідивши матеріали кримінального та судового проваджень, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Матеріалами провадження встановлено, що на розгляді по суті у Менському районному суді Чернігівської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за 0000392 від 26.07.2017 року, по обвинуваченню ОСОБА_6 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 186, ч. 3 ст. 187 КК України.

21 лютого 2019 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В подальшому строк тримання його під вартою неодноразово продовжувався, останній раз ухвалою суду від 15.11.2019 року до 13 січня 2020 року.

За змістом ч.3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання, суд своєю ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Апеляційним судом встановлено, що зазначені вимоги закону судом 1 інстанції дотримані в повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд 1 інстанції, враховуючи ризики, передбачені ст. 177 КПК України, дійшов правильного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, оскільки останній може переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків у даному кримінальному провадженні, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Виходячи з даних матеріалів судового провадження, є вірним висновок суду 1 інстанції відносно того, що ризики, наведені прокурором, є дійсними та триваючими і на даний час вони виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 на більш м`який.

Те, що обвинувачений має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, одружений, має на утриманні малолітню дитину та має намір працевлаштуватися, нащо посилається обвинувачений в апеляційній скарзі, не спростовують правильності висновків суду з врахуванням вищевказаних обставин.

Суд обґрунтовано та в повній мірі мотивував своє рішення, тому твердження апелянта про необґрунтованість висновків постановленої ухвали, колегія суддів вважає не слушними.

Інші доводи апеляційної скарги також не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів законність та обґрунтованість постановленого у справі судом рішення, не вбачається.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 404, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 24 грудня 2019 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4