Ухвала
Іменем України
16 березня 2020 року
м. Київ
справа № 753/11006/17
провадження № 51- 285 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 30 березня 2018 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року щодо засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз: 03 листопада 2008 року вироком Волноваського районного суду Донецької області за ч.2 ст.190, ч.4 ст.70 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк сім років сім місяців з конфіскацією майна, звільненого 20 листопада 2015 року у зв`язку з відбуттям строку покарання.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 30 березня 2018 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 3 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк дев`ять років з конфіскацією всього належного йому майна.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року вирок щодо засудженого ОСОБА_5 змінено в частині застосування ч. 5 ст. 72 КК (в редакції закону України № 838-VШ від 26 листопада 2015 року), зараховано ОСОБА_5 у строк відбуття покарання період перебування в установі попереднього ув`язнення з 20 квітня 2017 року до 15 жовтня 2019 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. В решті вирок залишено без змін.

Вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим в тому, що він 19 квітня 2017 приблизно о 07 годині, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , в орендованій окремій кімнаті, яка на праві приватної власності належить ПАТ ХК «Київміськбуд», разом з невстановленою слідством особою (матеріали відносно якої виділені в окреме провадження), реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення нападу відносно раніше невідомих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які знаходились в іншій орендованій кімнаті вищевказаного житла, з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із погрозою насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, особою яка раніше вчиняла розбій, розподілили між собою ролі для досягнення власної злочинної мети, відповідно до яких невстановлена слідством особа взяла в руку предмет, схожий на пістолет та вдвох разом направились до сусідньої окремої кімнати, де проживали ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , двері якої на той момент не були зачинені на замок.
Користуючись даною обставиною, ОСОБА_5 діючи узгоджено разом з невстановленою слідством особою, проникли в приміщення кімнати, де в цей час знаходились зазначені особи, при цьому, невстановлена слідством особа направив предмет, схожий на пістолет на присутніх в кімнаті ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , та почав словесно погрожувати фізичною розправою та наказав останнім віддати йому грошові кошти в сумі 10 000 гривень, на що потерпілі розцінюючи дані дії, як реальну небезпеку їх життю та здоров`ю, відповіли, що в них відсутні такі кошти.
Після цього, невстановлена слідством особа, погрожуючи предметом схожим на пістолет, діючи за попередньою змовою групою осіб разом з ОСОБА_5 , користуючись тим, що воля до опору потерпілих подолана, з метою заволодіння чужим майном, наказали останнім віддати належні їм мобільні телефони та золоті прикраси, в результаті чого ОСОБА_9 віддала майно на загальну суму 9 405 гривень, ОСОБА_6 віддала майно на загальну суму 3 850 гривень, ОСОБА_7 віддала майно на загальну суму 10 141 гривень 50 копійок, ОСОБА_8 віддав майно на загальну суму 4 170 гривень 16 копійок, а також потерпілі віддали майно, яке матеріальної цінності для них не становить.
При цьому, ОСОБА_5 діючи за попередньою змовою групою осіб разом з невстановленою слідством особою, зібрали вищевказані речі потерпілих і поклали до власної сумки, обшукали приміщення кімнати та ОСОБА_8 , після чого невстановлений слідством чоловік вивів ОСОБА_7 і ОСОБА_9 з будинку на вулицю, після чого пішов у невідомому напрямку. В свою чергу ОСОБА_5 вивів ОСОБА_8 на вулицю та, перебуваючи біля під`їзду будинку по АДРЕСА_4 , направив на останнього предмет, схожий на ніж, з метою його залякати та уникнути переслідування, після чого з місця вчинення злочину зник в невідомому напрямку, а викраденим майном ОСОБА_5 та невстановлена досудовим слідством особа розпорядились на власний розсуд.
Таким чином ОСОБА_5 здійснив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений особою, яка раніше вчиняла розбій, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, тобто скоїв злочин, передбачений ч. 3 ст. 187 КК.

Короткий зміст наведених у касаційній скарзі вимог та узагальнені доводи особи, яка її подала
Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22 січня 2020 року касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 залишено без руху із наданням строку для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У зазначений строк захисник ОСОБА_4 звернулася до касаційного суду з касаційною скаргою на виконання зазначеної ухвали Верховного Суду.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, з підстави допущення істотних порушень вимог кримінального процесуального закону на досудовому слідстві та під час розгляду кримінального провадження судами першої й апеляційної інстанцій. Скаргу просить розглянути з її участю та участю засудженого ОСОБА_5 .
На обґрунтування своїх доводів щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону захисник посилається на те, що:
- суд першої інстанції під час розгляду провадження не врахував суперечливість між даними висновку судово-психіатричної експертизи від 11 травня 2017 року та епікризом медичної картки обвинуваченого, який не враховано експертом, а саме питання про осудність ОСОБА_10 належним чином не досліджено, та в судовому засіданні потерпілі зазначали про дивний стан обвинуваченого;
- судами не враховано заперечення сторони захисту щодо недопустимого доказу -висновку судово-психіатричної експертизи від 11 травня 2017 року;
- апеляційним судом в порушення вимог ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) задоволено частково клопотання про проведення повторного судового слідства, дослідження письмових доказів сторони обвинувачення, допит лікаря психіатра з метою вирішення питання щодо призначення комплексної судової психолого-психіатричної експертизи, оскільки відмовлено стороні захисту в допиті усіх потерпілих;
- показання потерпілої ОСОБА_7 , надані в суді першої й апеляційної інстанцій містять чіткі розбіжності, що також не враховано судами;

- ухвала апеляційного суду не відповідає положенням ст. 370 КПК, оскільки суд апеляційної інстанції в судовому засіданні допитав лише одну потерпілу та дійшов необгрунтованого висновку про осудність обвинуваченого ОСОБА_5 ;
- всупереч вимогам ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції не дослідив обставини, на які посилалася сторона захисту, і які досліджені судом першої інстанції не в повному обсязі та з порушеннями, лише навів перелік доказів, не перевіривши їх, при цьому також не перевірив правильність кваліфікації дій обвинуваченого;
- апеляційний суд належним чином не розглянув апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 , не вказав в ухвалі переконливих відповідей на його апеляцію, залишив без уваги посилання обвинуваченого на його неосудність;
- допущені у провадженні істотні порушення кримінального процесуального закону, перешкодили судам ухвалити законні і обґрунтовані рішення.
Мотиви Суду
Відповідно до положень ч.1 ст. 412 КПК істотними порушеннями кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Як убачається із наданої копії вироку, суд проаналізувавши сукупність усіх установлених під час судового розгляду обставин кримінального правопорушення, зібраних та досліджених доказів та врахувавши, в тому числі:
- показання потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , і свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , дані протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, яким встановлено, що потерпілий ОСОБА_8 звернувся із заявою про те, що 19 квітня 2017 року приблизно о 07 год. 30 хв. невстановлені дві особи шляхом погрози предметом, схожим на ніж та предметом, схожим на пістолет, заволоділи належним йому майном (а.п.144);
- дані рапорту оперуповноваженого ВКП Дарницького УП ГУНП у м. Києві та протоколу затримання під час кримінального провадження № 0004254 від 19 квітня 2017 року, ОСОБА_5 був затриманий 20 квітня 2017 року о 17-00 год. за адресою: м. Київ, вул. Кирилівська, 103 (а.п. 163-164);
- дані епікризу з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_5 із ТМО «Психіатрія» у м. Києві останній 19 квітня 2017 року був госпіталізований швидкою допомогою за рапортом поліції у зв`язку із неадекватною поведінкою, пов`язаною з прийомом психоактивних речовин до ТМО «Психіатрія» у м. Києві з відповідним діагнозом (а.с. 221);
- дані протоколів пред`явлення особи для впізнання від 20 квітня 2017 року встановлено, що потерпілі за зовнішніми ознаками, а саме: по рисам обличчя, тілобудові та зросту впізнали обвинуваченого ОСОБА_5 як особу, яка 19 квітня 2017 року здійснила на них розбійний напад в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 (а.п.167-171, 172 -176, 177 -181, 190-200);
- дані висновку судово-психіатричного експерта № 302, якими встановлено, що ОСОБА_5 напередодні періоду, та в період вчинення діяння, на будь-який психічний розлад не страждав та міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Крім того, в зазначений період часу на психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання психоактивних речовин не страждав, та за своїм психічним станом може постати перед слідством та судом, та не потребує застосування до нього лікування від наркоманії або алкогольної залежності (а.п. 209-211),
суд дійшов висновку про належність і допустимість зазначених доказів та що вина обвинуваченого, яка сформульована у вступній частині вироку, у судовому засіданні підтверджена повністю.
При цьому, у вироку зазначено, що обговорюючи позицію обвинуваченого, який свою вину не визнав у повному обсязі, суд не прийняв до уваги заяву ОСОБА_5 в тій частині, що він не пам`ятає обставин скоєння злочину, оскільки ці твердження спростовуються сукупністю вищенаведених та досліджених судом доказів, зокрема висновком судово-психіатричного експерта № 302, з якого вбачається, що останній під час перебігу обставин, які досліджуються судом, а саме 18 і 19 квітня 2017 року на будь-який психічний розлад не страждав та міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, також обвинувачений не страждав у вказаний час на психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання психоактивних речовин та не потребував застосування до нього лікування від алкогольної залежності та від наркоманії.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що наведені у вироку докази є належними і допустимими, і в своїй сукупності та взаємозв`язку доводять вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК, а позицію обвинуваченого суд розцінив, як його бажання повністю уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин.
Враховуючи наведені мотиви суду першої інстанції, на думку Суду, непереконливими є доводи у касаційній скарзі захисника ОСОБА_4 про недопустимість доказу - висновку судово-психіатричної експертизи від 11 травня 2017 року та про не дослідження судом належним чином факту осудності ОСОБА_5 .
Суд апеляційної інстанції погоджуючись з висновками суду першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку, що судом першої інстанції правильно встановленні обставини кримінального правопорушення і висновок про доведеність вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК ґрунтується на належних та допустимих доказах.

Доводи касаційної скарги про те, що показання потерпілої ОСОБА_7 , надані в суді першої й апеляційної інстанцій містять чіткі розбіжності, Суд не може прийняти до уваги, оскільки у касаційній скарзі захисником не зазначено, у чому саме полягає невідповідність показань потерпілої, та яким чином за встановлених судом обставин, це вплинуло на законність судового рішення.
Крім того, суд апеляційної інстанції в ухвалі зазначив, що під час апеляційного розгляду потерпіла підтвердила показання, надані в суді першої інстанції, та додатково показала, що обвинувачений був у адекватному стані. В суді першої інстанції вона зазначала, що він був у неадекватному стані, маючи на увазі, що нестандартність ситуації, саме ОСОБА_5 погрожував їм тим, що викине з двадцять третього поверху, вимагав гроші, ходив з невстановленою особою, погрожував, але не чіпав її та дівчат. Ніяких ознак алкогольного чи наркотичного сп`яніння вона у нього не помічала.
Посилання у скарзі захисника ОСОБА_4 на те, що апеляційний суд в порушення вимог ст. 404 КПК:
- належним чином не розглянув апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 і не вказав переконливих відповідей на доводи його апеляції, залишив без уваги посилання обвинуваченого на його неосудність та дійшов необгрунтованого висновку про осудність обвинуваченого ОСОБА_5 ;

- не перевірив докази наведені в ухвалі, не перевірив правильність кваліфікації дій обвинуваченого, не дослідив в повному обсязі обставини, досліджені судом першої інстанції не повністю і з порушеннями, на які посилалася сторона захисту, на думку Суду є неспроможними з огляду на переконливі мотиви, зазначені в ухвалі апеляційного суду в цій частині.
Як вбачається в ухвалі суд апеляційної інстанції обґрунтовано зазначив, що суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження дотримався вимог статей 94, 370, 374 КПК.
Крім того, апеляційний суд зазначив про те, що:
- дані журналу та аудіофіксації судового засідання в суді першої інстанції й зміст вироку свідчать про те, що суд першої інстанції під час розгляду провадження, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, забезпечивши відповідно до положень ст. 22 КПК принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, всебічно й повно дослідив усі фактичні обставини, які могли мати значення для прийняття рішення у справі; вжив усіх, передбачених процесуальним законом, заходів до їх встановлення; в повному обсязі перевірив зібрані під час досудового розслідування та надані стороною обвинувачення та стороною захисту докази, яким дав належну оцінку в їх сукупності та у взаємозв`язку, на що вказує наведений у вироку розгорнутий та детальний аналіз доказів, які досліджені в судовому засіданні;

- під час розгляду справи в суді першої інстанції були допитані потерпілі, свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , та досліджені письмові докази у справі, надані сторонами;
- протоколами пред`явлення особи для впізнання від 20 квітня 2017 року за участю кожного із потерпілих (окремо), в присутності понятих та за участю захисника ОСОБА_16 підтверджується факт впізнання кожним із потерпілих серед чотирьох пред`явлених їм осіб, ОСОБА_5 як особи, яка 19 квітня 2017 року приблизно о 07 год. вчинила щодо них злочин, із зазначенням кожним потерпілим, за якими ознаками ними впізнаний обвинувачений (а.п. 167-171, 172-176, 177 -181, 182-187, т.1);
- відповідно до висновку судової трасологічної експертизи № 8-1/2133 від 16 травня 2017 року серед вилучених в ході огляду місця події слідів пальців рук з розмірами по осях 22х14 мм, 22х13 мм, 26х17 мм, 22х16 мм залишені безіменним пальцем лівої руки, з розмірами по осях 23х14 мм залишені середнім пальцем лівої руки ОСОБА_5 (а.п. 190-200, т.1).
При цьому, суд апеляційної інстанції визнав надуманими доводи обвинуваченого в апеляційній скарзі з посиланням на показання свідків про те, що 18 квітня 2017 року незнайомою йому особою було додано до філіжанки кави психотропну речовину, без його відома, внаслідок чого він не пам`ятає подій, які відбувалися, з таких підстав.
В матеріалах провадження наявний епікриз з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_5 з ТМО «Психіатрія» у м. Києві, відповідно до якого 19 квітня 2017 року він був госпіталізований швидкою допомогою за рапортом поліції у зв`язку із неадекватною поведінкою, пов`язаною з прийомом психоактивних речовин до ТМО «Психіатрія» у м. Києві, виписаний 20 квітня 2017 року, всебічно орієнтований, продуктивної психопатологічної симптоматики не виявляє, соматичний стан задовільний (а.п. 221, т.1).
Допитаний в суді апеляційної інстанції експерт ОСОБА_17 вказав про те, що на час проведення експертизи будь-яких психічних порушень у обвинуваченого виявлено не було, скарг він не надавав. Будь-яка медична документація відіграє роль для експертного висновку, але, зважаючи на час, коли був вчинений злочин, та час, коли ОСОБА_5 був затриманий, дійти висновку про те, що останній на час вчинення злочину був у неадекватному стані беззаперечно неможливо, оскільки він мав достатньо часу для вжиття будь-яких речовин після вчинення злочину.
Посилання у касаційній скарзі скаржниці на не врахування судами того, що в судовому засіданні потерпілі зазначали про дивний стан обвинуваченого безпідставні, оскільки суд апеляційної інстанції вказав, що встановленими судом обставинами вчинення злочину з боку ОСОБА_5 та показаннями свідка ОСОБА_11 спростовуються як показання свідка ОСОБА_14 про те, що обвинувачений повернувся додому 19 квітня 2017 р. о 04.30 год. у неадекватному стані, так і свідка ОСОБА_15 , про те, що він 18 квітня 2017 року приблизно о 19.00 год. зустрів ОСОБА_5 , який поводив себе неадекватно.
З огляду на зазначені обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, і враховуючи чітку послідовність дій обвинуваченого, його поведінку під час вчинення злочину, його подальші дії як по розпорядженню викраденим майном, так і по вимаганню від ОСОБА_8 домовленості із власником житла про зняття кімнати ще на час, протягом якого ОСОБА_8 повинен був викрасти для ОСОБА_5 телевізор, на думку Суду, суд апеляційної інстанції дійшов переконливого висновку, що вказані обставини спростовують доводи сторони захисту щодо перебування обвинуваченого під час вчинення злочину у будь-якому неадекватному стані.
Крім того, суд апеляційної інстанції перевірив доводи апеляційної скарги обвинуваченого, в тому числі й щодо недопустимості як доказу - протоколу пред`явлення особи для впізнання, оскільки впізнання проводилось з порушенням вимог ст. 228 КПК, та визнав їх необґрунтованими, про що в ухвалі наведені відповідні належні мотиви.
Окрім того, врахувавши правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2019 року у справі № 569/1111/16-к та встановлені судом першої інстанції обставини проникнення обвинуваченого до незачиненої кімнати, де знаходились потерпілі, всупереч волі останніх, апеляційний суд в ухвалі вказав, що судом першої інстанції перевірялись і правильно визнані безпідставними доводи сторони захисту щодо відсутності доказів проникнення обвинуваченого до житла та у зв`язку з цим, про необхідність виключення зі змісту обвинувачення такої кваліфікуючої ознаки, як «проникнення у житло», та про відсутність попередньої змови ОСОБА_5 та невстановленої слідством особи на вчинення розбійного нападу щодо потерпілих, тому дійшов висновку про відсутність підстав для скасування вироку в частині фактичних обставин вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, кваліфікації його дій та призначеного покарання.
Доводи у касаційній скарзі щодо порушення апеляційним судом вимог ст. 404 КПК непереконливі, оскільки, з урахуванням встановлених судами обох інстанцій обставин вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення та зазначених в оскаржуваних судових рішеннях висновків щодо доведеності вини ОСОБА_5 і відсутності встановлених обставин, які б вказували про його неосудність, то на думку Суду, в цілому ці доводи не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, який надав належну правову оцінку обставинам кримінального провадження, які були досліджені судом першої інстанції в повному обсязі, з урахуванням положень ст. 22 КПК.

Як вбачається з ухвали, суд апеляційної інстанції приймаючи рішення, за клопотанням сторони захисту допитав потерпілу ОСОБА_7 та експерта, дослідив матеріали кримінального провадження та обговорив доводи апеляційної скарги обвинуваченого.
Отже, враховуючи зазначене, Суд вважає непереконливими доводи у скарзі захисника щодо допущення судами обох інстанцій у кримінальному провадженні істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили судам ухвалити законні і обґрунтовані рішення.
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Прохання захисника ОСОБА_4 про розгляд касаційної скарги з її участю та участю засудженого ОСОБА_5 , може бути вирішено судом касаційної інстанції лише у разі прийняття рішення про відкриття касаційного провадження за скаргою та під час підготовки кримінального провадження до касаційного розгляду.
Враховуючи положення ч.7 ст. 115 КПК та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 30 березня 2018 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року щодо засудженого ОСОБА_5 , відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_18 каровець ОСОБА_2 ОСОБА_3