Ухвала
Іменем України
17 лютого 2020 року

м. Київ
справа № 753/18874/18
провадження № 51-6558ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 11 січня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року,
встановив:
У касаційній скарзі засуджений порушує питання про перегляд вказаних судових рішень у касаційному порядку.
Перевіривши матеріали провадження за касаційною скаргою, суд дійшов висновку, що скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, з огляду на таке.
Ухвалою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 09 січня 2020 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 було залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам ст. 427 КПК України та надано строк для усунення недоліків 15 днів з дня отримання копії ухвали.
У межах наданого строку засуджений повторно звернувся з касаційною скаргою, однак недоліки, зазначені у попередній ухвалі Верховного Суду, не усунув.
Зокрема, засуджений у повторно поданій касаційній скарзі, як і попереднього разу, вказуючи на істотні порушення кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, як на підстави для скасування оскаржуваних судових рішень, доводів на обґрунтування зазначеної позиції з огляду на положення статей 412, 413 КПК України не наводить.
Натомість засуджений знову в обґрунтування незаконності оскаржуваних судових рішень заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження та посилається на неповноту судового розгляду, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Крім того, засуджений у своїй касаційній скарзі, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, лише формально посилається на несправедливість призначеного йому покарання через суворість, при цьому не наводить доводів щодо його явної несправедливості з огляду на положення ст. 414 КПК України.
Окрім зазначеного, касаційна скарга засудженого, як і попереднього разу, не містить доводів щодо незаконності чи необґрунтованості оскаржуваної ухвали апеляційного суду на підставах, передбачених пунктами 1-3 ч. 1 ст. 438 КПК України з огляду на положення статей 412-414, 419 цього Кодексу.
Також, усупереч ч. 5 ст. 427 КПК України засуджений повторно не додав до касаційної скарги копій оскаржуваних судових рішень.
При цьому слід зазначити, що відповідно до змісту ч. 6 ст. 427 КПК України лише вимога щодо необхідності надання копій касаційної скарги з додатками у кількості, необхідній для надіслання сторонам кримінального провадження і учасникам судового провадження, не поширюється на засудженого, який тримається під вартою. Вимога ж, викладена у ч. 5 зазначеної статті, стосується усіх осіб, які подають касаційну скаргу.
Згідно ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.
З огляду на те, що засудженим не були виконанні вимоги попередньої ухвали, його касаційна скарга підлягає поверненню.
Відповідно до ч. 4 ст. 429 КПК України повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому КПК, у межах строку на касаційне оскарження.
Враховуючи наведене, керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України, Верховний Суд
постановив:
Повернути засудженому ОСОБА_4 його касаційну скаргу на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 11 січня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року щодо нього з усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3