Справа № 368/807/19
Провадження № 1-кп-56/20
В И Р О К
іменем України

11 червня 2020 року Обухівський районний суд Київської області в складі колегії суддів :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 90000147 від 07.04.2019 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Севастополь АР Крим, українця, громадянина України, з середньою освітою, пенсіонера, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В:
07.04.2019 року близько 09 год. 00 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи навпроти будинку АДРЕСА_2 побачив свого сусіда ОСОБА_10 , з яким в нього існував конфлікт з приводу меж земельних ділянок та території домоволодінь в селі Слобода Кагарлицького району Київської області і для з`ясування відносин ОСОБА_7 підізвав до себе ОСОБА_10 та почав з ним розмову. Під час спілкування між ними виникла словесна сварка, в ході якої ОСОБА_10 йдучи від ОСОБА_7 нецензурно образив його, ОСОБА_7 , маючи намір вияснити причини такої образи словесно зупинив ОСОБА_10 та наблизився до нього. В цей час у ОСОБА_10 , виник злочинний умисел на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_7 . Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння смерті іншій людині, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_10 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, дістав зі своєї кишені куртки складний ніж, правою рукою, розклавши його та підійшов до ОСОБА_7 , завдавши останньому не менше п`яти цілеспрямованих ударів в життєво-важливі органи, а саме в область тулубу ОСОБА_7 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді не проникаючої колото-різаної рани черевної стінки та один удар ножем в область голови, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, внаслідок чого потерпілий отримав тілесні ушкодженя у вигляді різаних ран обличчя та носа. Однак, довести свій злочиний намір на позбавлення життя ОСОБА_7 , ОСОБА_10 не зміг закінчити з причин, які не залежали від його волі, так як ОСОБА_7 після отримання тілесних ушкоджень, діючи з метою самозахисту, повалив на землю ОСОБА_10 та притиснув його до землі, тим самим позбавивши можливості останнього продовжувати активні дії.

В судовому засіданні обвинувачений винуватим себе у вчиненні інкримінованого йому злочині не визнав, та суду показав, що 07.04.2019 році він перебував на базарі в м. Кагарлик. До нього підійшов потерпілий з`ясовувати стосунки щодо написання скарги до селищної ради по земельному спору. Потерпілий був злий, і перший на нього напав, та наніс йому удар. Він з метою захисту, та з метою залякування потерпілого дістав ніж з кармана куртки, який був у нього випадково, та наніс декілька ударів потерпілому. Куди наносив удари потерпілому, він не пам`ятає. Наміру вбивати потерпілого у нього не було. Тілесні ушкодження він наніс випадково з метою самозахисту. Потім приїхала поліція та швидка допомога. Цивільний позов потерпілого в частині стягнення матеріальної шкоди визнав частково на суму 751 грн. 29 коп., оскільки добровільно він вже сплатив потерпілому 3000 грн., а в частині стягнення моральної шкоди в сумі 30000 грн., та стягнення витрат на правову допомогу представника потерпілого в сумі 10000 грн. не визнав.

Не дивлячись на невизнання своєї провини, винуватість ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується наступними доказами.

Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні цивільний позов підтримав в повному обсязі, та просив його задовольнити. Потерпілий суду показав, що у них з обвинуваченим склалися неприязні стосунки через межі їх суміжних земельних ділянок. 07.04.2019 року він був на вулиці біля автостанції, та побачив ОСОБА_10 , якого підізвав щоб поговорити про скаргу яку написала дружина обвинуваченого щодо меж земельних ділянок. Коли до нього підійшов обвинувачений між ними виникла сварка і тоді, обвинувачений витягнув з кишені куртки розкладний ніж з лезом близько 10 см., зі словами, «що він його заріже», спочатку наніс йому удар ножем в живіт, а потім в область обличчя у ніс. Погрози обвинуваченого він сприйняв реально. Потім він повалив його на землю. Обвинувачений добровільно сплатив йому 3 000 грн., вибачення не просив, не розкаявся. Просив призначити обвинуваченому покарання у виді позбавленням волі.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 , суду показав, що був біля автостанції, пив каву, та побачив як обвинувачений лежав на землі, а потерпілий тримав його руки. У потерпілого з носа йшла кров. Поруч з ними лежав ніж.

Свідок ОСОБА_12 показав суду, що проходячи повз автостанції в сторону базару побачив сутичку обвинуваченого з потерпілим. У потерпілого було розрізане лице, а саме щока та ніс, який висів на шкірі. У обвинуваченого в правій руці був розкладний ніж. Він ногою відбив ножа у обвинуваченого. Потерпілий притиснув обвинуваченого до землі. Люди їх розборонили та викликати поліції та швидку.

Свідок ОСОБА_13 суду показав, що обвинувачений купив будинок в їх селі і через рік вже почав скаржитися на потерпілого, який є його сусідом, у них був спір щодо землі.

Свідок ОСОБА_14 суду показала, що вона є дочкою обвинувачено. Їй зателефонувала її мати та повідомила про те, що сталося. Потерпілому було добровільно сплачено 3 000 грн. ЇЇ батько не міг наность тілесні ушкодження.

Свідок ОСОБА_15 суду показав, що бачив як обвинувачений лежав на землі, а зверну на ньому сидів потерпілий, у якого йшла кров з обличчя, був перерізаний ніс. На відставі 2 метри від них лежав ніж.

Свідок ОСОБА_16 суду показала, що вона є дружиною потерпілого. У обвинуваченого з ними був конфлікт щодо землі. Обвинувачений скаржився, що вони забрали його 4 метри землі. Обвинувачений сплатив її чоловіку 3 000 грн., вибачення не просив.

Свідок ОСОБА_17 суду показала, що є сусідкою обвинуваченого. Свідок працює фельшером екстреної медичної допомоги, того дня працювала на зміні, але на подію не виїжджала. Свідку відомо про нанесення двох ножових поранень обвинуваченим потерпілому на території автостанції, одне в обличчя, друге в грудну клітку.

Свідок ОСОБА_18 показала суду, що є сусідкою обвинуваченого, про подію їй відомо зі слів.

Свідок ОСОБА_19 показав суду, що є сусідом обвинуваченого, про подію йому відомо зі слів.

Крім того, вина ОСОБА_10 повністю підтверджується матеріалами кримінального провадження, зібраними під час досудового розслідування та під час судового слідства, а саме:

- Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, з якого вбачається, що 07.04.2019 року до реєстру внесено відомості за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, про те, 07.04.2019 року близько 09 год. 00 хв. ОСОБА_10 наніс ОСОБА_7 удари ножем в область тулуба та один удар в область голови. ОСОБА_10 злочин не зміг закінчити з причин, які не залежали від його волі.

- Протоколом огляду місця події, в якому зазначається, що 07.04.2019 року в період часу з 09 год. 30 хв. до 09 год. 50 хв. був проведений огляд асфальтованої ділянки тротуару за адресою: м. Кагарлик, вул. Незалежності, 11, навпроти «Автостанції». На вказаній ділянці виявлений ніж із рукояткою жовтувато-коричневого кольору, на якому наявні плями бурого кольору, зовні схожі на коров. Ліворуч від ножа на відстані півтора метри виявлені плями буровго кольору, зовні схожі на кров.

- Постановою про визнання та приєднання до матеріалів справи речових доказів від 07.04.2019 року, відповідно до якої плями бурого кольору схожі на кров, предмет схожий на ніж, коричнева замшева куртка з плямами бурого кольору визнані речовми доказами.

- Протоколом огляду предметів, в якому зазначається, що 08.04.2019 року в період часу з 08 год. 30 коп. до 08 год. 55 хв. був проведений огляд DVD-R диску із відеозаписом від 07.04.2019 р., в ході якого встановлено, що в бік вул. Расавська м. Кагарлик йде ОСОБА_10 та навпроти автостанції стоїть ОСОБА_7 . Час який відображається на відеозаписі має похибку з реальним часом +1 година. Таким чином, відповідно до часу вказаного на дисплеї монітору 07 год. 55 хв. між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 відбувається розмова. ОСОБА_10 відійшов від ОСОБА_7 та зупинився. Далі до ОСОБА_10 підійшов ОСОБА_7 та став навпроти нього. При подальшому перегляді відеозапису було встановлено, що ОСОБА_10 , коли навпроти нього зупинився ОСОБА_7 дістав якийсь предмет з кишень (при огляді приспускається що це був ніж), зробив з ним маніпуляції, наблизився до потерпілого та даним предметом почав завдавати удари в область тулуба та голови ОСОБА_7

- Постановою про визнання та приєднання до матеріалів справи речових доказів від 07.04.2019 року, відповідно до якої оглянутий 08.04.2019 року диск DVD-R, визнано речовим доказом.

- Довідкою Кагарлицької ЦРЛ №166 від 07.04.2019 року, щодо наявності у ОСОБА_7 , тілесних ушкоджень різаної рани носа та обличчя.

- Протоколом медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння від 07.04.2019 року, з якого вбачається, що ОСОБА_10 07.04.2019 року о 09 год. 45 хв. перебував в стані алкогольного сп`яніння, 0,58% проміле.

- Протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, в якому зазначається, що 07.04.2019 року було затримано ОСОБА_10 згідно ч. 4 ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

- Протоколом особистого обшуку, в якому зазначається, що 07.04.2019 року в період часу з 15 год. 20 хв. до 15 год. 25 хв. було здійснено обшук ОСОБА_10 , в ході якого було вилучено коричневу замшеву куртку.

- Висновком судово-психіатричного експерта № 200 від 22.05.2019 р., з якого вбачається, що ОСОБА_10 під час скоєння інкримінованих йому дій на психічне захворювання не страждав, в тому числі не перебував в тимчасовому хворобливому стані. Під час проведення обстеження ознак психічного захворювання у нього також не виявлено, він міг і може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Примусових аходів медичного характеру він не потребує. ОСОБА_10 під час скоєння інкримінованих йому дій в стані фізіологічного афекту не перебував. ОСОБА_10 не притаманна схильність до фантазування. Він виявляє схильність до актичного захисту вибраної позиції щодо інкримінованих йому дій.

- Висновком експерта № 25-116 від 19.06.2019 року, з якого вбачається, що наданий на дослідження ніж, виявлений під час огляду місця події від 07.04.2019 року, не відноситься до холодної зброї.

- Протоколом тимчасового доступу до речей і документів, з якого вбачається, що 28.05.2019 року в період часу з 10 год. 00 хв. до 10 год. 30 хв. у приміщенні Кагарлицької ЦРЛ в ході проведення тимчасового доступу було вилучено медичну карту стаціонарного хворого № 1462 від 07.04.2019 р. на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на 10 аркушах.

- Висновком експерта № 92 (по мед документації) від 24.06.2019 р., з якого вбачається, що при проведенні судово-медичної експертизи медичної документації ОСОБА_7 виявлені ушкодження у вигляді «різані рани обличчя та носа. Колото-різана рана черевної стінки (не проникаюча)». Ушкодження у вигляді «різані рани обличчя та носа» могла виникнути від дії предмета, якому притаманні ріжучі властивості. Ушкодження у вигляді «Колото-різана рана черевної стінки (не проникаюча)» могло утворитися від дії предмета якому притаманні колюче-ріжучі властивості. Вище перераховані ушкодження викликали розлад здоров`я більше 6, але менше 21 дня і відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

- Висновком експерта № 76/К від 12.08.2019 р., згідно з яким, судово-медична експерта комісія вважає, що у ОСОБА_7 на обличчі спостерігається рубець внаслідок загоєння різаної рани. Рубець, за критерієм тривалості розладу здоров`я відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6, але менше 21 дня. Рубець в ділянці передньої черевної стінки зліва є результатом загоєння не проникаючої в черевну порожнину рани, яка була спричинена предметом з колючо-ріжучими властивостями, за критерієм тривалості розладу відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6, але менше 21 дня.

- Висновком експерта № 112 від 20.06.2019 р., відповідно до якого на куртці, вилученій у ОСОБА_10 , виявлена кров, яка могла походити від потерпілого ОСОБА_7 ..

Відтвореним в судовому засіданні диском з відеозаписом від 07.04.2019 року, на якому зафіксовано подію кримінальноо правопорушення, який оглянутий судом, та відповідає письмовим доказам.

Отже, з`ясувавши обставини справи, оцінюючи досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності з врахуванням вимог ч.1 ст. 94 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, що сторона обвинувачення довела поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_10 в тому, що він 07.04.2019 року близько 09 год. 00 хв., та знаходячись навпроти будинку АДРЕСА_2 , під час словесної сварки яка виникла між ним та потерпілим ОСОБА_7 , на підставі раніше існуючого між ними конфлікту щодо меж суміжних земельних ділянок, у нього з мотивів помсти, виник злочинний умисел на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_7 . Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння смерті іншій людині, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_10 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, дістав правою рукою зі своєї куртки складний ніж, розклав його та підійшовши до ОСОБА_7 , завдав останньому не менше п`яти цілеспрямованих ударів в життєво-важливі органи, а саме в область тулубу ОСОБА_7 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді не проникаючої колото-різаної рани черевної стінки та один удар ножем в область голови, внаслідок чого потерпілий отримав тілесні ушкодженя у вигляді різаних ран обличчя та носа.

Отже, ОСОБА_10 виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки потерпілий ОСОБА_7 після отримання тілесних ушкоджень, діючи з метою самозахисту, повалив на землю ОСОБА_10 та притиснув його до землі, тим самим позбавивши можливості останнього продовжувати активні дії.

Позиція обвинуваченого щодо невизнання ним своєї вини у вчиненні даного злочину на думку колегії суддів є неправдивою, направленою на пом`якшення своєї вини, та розцінюється судом як спосіб захисту власних інтересів та спробу уникнути кримінальної відповідальності, оскільки дана позиція повністю спростовується сукупністю зібраних по справі доказів, показами потерпілого, свідків, письмовими доказами, які є логічними, послідовними, та взаємоузгоджуються між собою

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичних обставин справи, вважає, що дії ОСОБА_10 , органом досудового розслідування за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України кваліфіковані не правильно, з огляду на відсутність у останнього умислу на позбавлення життя ОСОБА_7 , тому вважає, що дії обвинуваченого підлягають перекваліфікації на ч. 2 ст.125 КК України.

Твердження та доводи захисника про відсутність умислу в обвинуваченого на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_7 , та необхідність перекваліфікувати його дії з ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України на ч.2 ст.125 КК України, колегія суддів вважає непереконливими з наступних підстав.

Ч. 2 ст.15 ч. 1 ст. 115 КК України передбачає відповідальність за закінчений замах на умисне вбивство, тобто закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

У свою чергу, частина 2 статті 125 КК України передбачає відповідальність за умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій. Питання про наявність умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, а також спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину.

Згідно зі ст. 15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Закінченим є замах, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Якщо умисне вбивство може бути вчинено як з прямим, так і з непрямим умислом, то замах на умисне вбивство можливий лише з прямим умислом, тобто коли вчинене свідчило про те, що винний усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій, передбачав можливість або неминучість настання смерті іншої людини і бажав її настання, однак смертельний результат не настав з незалежних від нього обставин.

У випадку, коли під час замаху на злочин винний спрямовує свою волю на запобігання настанню суспільно небезпечного наслідку, в такому разі може мати місце добровільна відмова від вчинення злочину - остаточне припинення особою за своєю власною волею замаху на злочин, якщо при цьому вона усвідомлювала можливість доведення злочину до кінця (ст. 17 КК України).

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 17 КК України особа, яка добровільно відмовилася від доведення злочину до кінця, підлягає кримінальній відповідальності в тому разі, якщо фактично вчинене нею діяння містить склад іншого злочину.

На стадії закінченого замаху на вбивство добровільна відмова можлива лише в тих випадках, коли між здійсненим діянням і ймовірним настанням суспільно небезпечних наслідків є певний проміжок часу, у ході якого особа контролює розвиток причинного зв`язку, може втрутитися і перешкодити настанню суспільно небезпечного наслідку. Добровільна відмова у цих випадках можлива лише завдяки активним діям.

Замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення і наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату.

Згідно з роз`ясненням, що містяться в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» особа, яка добровільно відмовилась від убивства потерпілого або заподіяння шкоди його здоров`ю, підлягає кримінальній відповідальності лише за умови, що фактично вчинене нею діяння містить склад іншого злочину. Якщо ж відмова мала місце вже після вчинення дій, які особа вважала за необхідне виконати для доведення злочину до кінця, але його не було закінчено з причин, що не залежали від її волі, діяння належить кваліфікувати відповідно до ч. 2 ст. 15 КК як закінчений замах на злочин, який особа бажала вчинити. При цьому треба мати на увазі, що замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом (коли особа усвідомлює суспільне небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання).

Верховний Суд України в своїх рішеннях (справи № 5-10кс14, № 5-32кс14) неодноразово вказував, що вирішуючи в справах про злочини проти життя та здоров`я особи питання про те, з прямим чи непрямим умислом діяв винуватий, суд має виходити із сукупності всіх обставин справи й ураховувати не тільки поведінку винуватого, потерпілого і їх взаємостосунки до злочину, під час і після його вчинення, але й спосіб учинення злочину, застосовані засоби і знаряддя, сам характер заподіяних потерпілим поранень. Про наявність саме прямого умислу можуть свідчити, зокрема, діяння винуватого, які завідомо для нього повинні були потягти смерть потерпілого і не призвели до смертельного наслідку лише в силу обставин, які не залежали від його волі. Суд також звертав увагу на те, що замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення й наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату. Ціль досягнення суспільно небезпечного результату - це конструктивний елемент попередньої злочинної діяльності, у тому числі й замаху. Таким чином, наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони були включені в ціль його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, то вона не могла й вчиняти замах на їх досягнення.

У даному кримінальному провадженні про умисел обвинуваченого на вбивство ОСОБА_7 , переконливо свідчить сукупність всіх фактичних обставин вчиненого ним діяння, зокрема знаряддя злочину ніж, спосіб нанесення, характер і локалізація тілесного ушкодження (ножем в місце розташування життєво важливого органу людини голову, та тулуб) з прикладанням значної фізичної сили, інтенсивність та цілеспрямованість дій обвинуваченого, поведінка ОСОБА_10 , який в момент нанесення удару кричав потерпілому «я тебе заріжу», та поведінка після вчинення злочину, яка свідчить про наявність умислу на вбивство і полягає в тому, що останній, заподіявши потерпілому удар у життєво важливі органи голову, та тулуб, з викриками «я тебе заріжу» безумовно свідчать про умисел та спрямованість його дій саме на позбавлення життя потерпілого.

Вказані обставини переконують колегію суддів, що обвинувачений умисно намагався позбавити життя потерпілого, викрикуючи «я тебе заріжу» при цьому, використовуючи свою явну перевагу над потерпілим, оскільки в руках тримав ніж.

На переконання колегії суддів, усі дії ОСОБА_10 вказують на те, що обвинувачений бажав настання смерті ОСОБА_7 , про що словесно підтвердив, що заріже останнього і усвідомлював, що спричинення ним ударів у життєво-важливі органи потягне за собою смерть останнього і такі його дії не призвели до смертельного наслідку лише завдяки діям потерпілого, який діючи з метою самозахисту, повалив на землю ОСОБА_10 та притиснув його до землі, тим самим позбавивши можливості останнього продовжувати активні дії.

Отже, дії ОСОБА_10 були продиктовані єдиним умислом і спрямовані на вчинення умисного вбивства ОСОБА_7 , з мотивів помсти потерпілому, з яким у нього неодноразово виникали конфлікти щодо земельних спорів, та конфлікту, що виник напередодні щодо написання скарги до селищної ради.

Відповідно до ст.ст. 3, 27 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави захищати життя людини.

Завдаючи удари ножем у життєво-важливі органи потерпілому, обвинувачений ОСОБА_10 діяв з прямим умислом на заподіяння смерті про що наголошував потерпілому, що він його заріже, усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки у виді смерті потерпілого та бажав їх настання, а тому його дії правильно кваліфіковані, як закінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Дії обвинуваченого містять усі елементи складу злочину, що йому інкримінують. Об`єктивних даних, які б свідчили про дії ОСОБА_10 , пов`язані із захистом своїх прав та інтересів, самозахистом, та намаганням залякати потерпілого, як вказував обвинувачений на момент скоєння злочину, матеріали кримінального провадження не містять.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу винуватого та його відношення до скоєного, обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обставинин, що пом`якшують покарання ОСОБА_10 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає часткове добровільне відшкодування шкоди в сумі 3000 грн.

Обставиною, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання ОСОБА_10 суд визнає вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

З огляду на викладене, відповідно до положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, його характер направлений на позбавлення життя потерпілого, обстановку, спосіб, місце і час його вчинення, форму, вид, ступінь вини, мотив і мету кримінального правопорушення, обставини, що безпосередньо пов`язані із вчиненням обвинуваченим кримінального правопорушення і характеризують поведінку останнього після вчинення злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, характеризується по місцю проживання посередньо, наявність пом`якшуючих, та обтяжуючих покарання обставин, з метою виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним інших злочинів, колегія суддів, враховуючи думку потерпілого, який просив призначити покарання у виді позбавлення волі, вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання з урахуванням ч. 3 ст. 68 КК України в межах санкції передбаченої ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі, оскільки саме такий вид покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до ст. 3 Загальної Декларації прав людини кожна людина має право на життя, свободу та особисту недоторканність. Згідно з положеннями ст. 6 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права та ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на життя є невід`ємним правом людини, яке охороняється законом. Зазначені положення міжнародних правових стандартів мають універсальний характер і відображені в Конституції України. Зокрема, у ст. 3 Конституції України закріплено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст. 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя, а обов`язок держави захищати життя людини. Формою державного захисту життя та особистої недоторканності людини є встановлення кримінальної відповідальності за злочини проти життя і здоров`я.

Приймаючи таке рішення колегія суддів, серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, і на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004.

Вимога додержувати справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, ЄСПЛ у рішенні від 17.09.2009 в справі "Скополла проти Італії" зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

На думку колегії суддів, призначення такого виду покарання як позбавлення волі забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст.2 КПК України, і буде пропорційним, тобто необхідним, справедливим та достатнім для виправлення ОСОБА_10 та попередження вчинення нових злочинів.

Підстав для застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України суд не вбачає.

Щодо цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 , то судом встановлено, що внаслідок винних дій обвинуваченого цивільному позивачу було спричинено моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із протиправною поведінкою відносно нього з боку обвинуваченого ОСОБА_10 , що призвело до порушенням життєвих зв`язків, втраті душевного спокою, зміни звичного способу життя. За таких обставин, з врахуванням характеру правопорушення, матеріального стану обвинуваченого, ступіню його вини, глибини страждань потерпілого, інших обставин, які мають істотне значення, суд вважає, що виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відшкодуванню підлягає моральна шкода в розмірі 30 000 грн., що відповідає положенням ст.ст. 23, 1167 ЦК України та п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Суд вважає доведеними позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі понесених потерпілим фактичних витрат, які підтверджені відповідними доказами, з яких вбачається, що потерпілий ОСОБА_7 поніс витрати в зв`язку із вчиненням відносно нього злочину на лікування в розмірі 3 751 грн. 29 коп., але донькою обвинуваченого йому було сплачено матеріальну шкоду в розмірі 3 000 грн., про що вказав потерпілий, а тому з врахуванням викладеного, та визнанням обвинуваченим позову на суму 751 грн. 29 копійок саме в такій сумі слід задовольнити позовні вимоги в цій частині та стягнути на користь потерпілого 751 грн. 29 коп.. Зазначений вище розмір задоволених позовних вимог, на думку колегії суддів, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а також не порушує баланс між правами обвинуваченого, з одного боку, та інтересами потерпілого, - з іншого.

Що ж стосується стягнення витрат на правову допомогу в сумі 10000 грн., то цій частині цивільного позову необхідно відмовити з врахуванням ст. 120 ч.2 КПК України, де вказується, що витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач.

Судові витрати на залучення експерта в кримінальному провадженні стягнути з обвинуваченого.

Долю речових доказів вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,

З А С У Д И В :
ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 статті 115 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 обчислювати з моменту його затримання після приведення вироку до фактичного виконання, врахувавши в строк відбування покарання строк тримання під вартою з 07.04.2019 року по 04.06.2019 року.

Цивільний позов ОСОБА_7 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду у розмірі 751 гривені 29 копійок, та моральну шкоду у розмірі 30 000 гривень, а всього стягнути 30 751 гривень 29 копійок.

В задоволенні решти вимог, відмовити.

Речові докази DVD-R диск, що знаходиться а матеріалах кримінального провадження, залишити при справі; змиви плям бурого кольору, ніж, коричневу замшеву куртку, що зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Кагарлицького відділення поліції Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, знищити після набрання вироком законної сили.

Скасувати арешт на майно, а саме: ніж та коричневу замшеву куртку, який був накладений на підставі ухвали слідчого судді Кагарлицького районного суду Київської області від 17.04.2019 року.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь держави витрати за проведення експертизи в розмірі 1256 грн. 08 коп.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3