Справа № 739/1070/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/152/20
Категорія - кримінальна Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції)

засудженого ОСОБА_8 (у режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 04 грудня 2019 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , одруженого, освіта середня-спеціальна, засудженого 16.02.2001 року Київським обласним судом за ч.3 ст.142, п.п. «а», «г», «е», «і» ст.93, ч.3 ст.193 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді довічного позбавлення волі,

частково задоволено його клопотання про зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення. Зараховано у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 22 квітня 2000 року до 21 лютого 2002 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. У задоволенні решти клопотання засудженому відмовлено.

Місцевий суд зазначив, що підстав для зарахування засудженому ОСОБА_8 часу перебування у слідчому ізоляторі з 22.02.2002 року по 24.09.2004 року у строк покарання у подвійному розмірі не вбачається, оскільки вказаний строк не є строком попереднього ув`язнення, а строком відбування покарання.

Не погодившись із рішенням суду, засуджений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу місцевого суду та повністю зарахувати у строк покарання вищевказаний ним строк попереднього ув`язнення. В обґрунтування скарги зазначив, що на підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону 838-VІІІ), йому підлягає зарахуванню час перебування у слідчому ізоляторі до часу прибуття його до виправної колонії - з 22.04.2000 року по 24.09.2004 року. Послався на те, що весь указаний ним час він перебував у слідчому ізоляторі, тому даний строк підлягає зарахуванню у строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Вказав, що на нього розповсюджується дія ч.5 ст.72 КК України саме в редакції Закону 838-VІІІ, оскільки інкриміновані злочини він учинив до 20 червня 2017 року. Послався на те, що саме цей Закон як такий, що іншим чином поліпшує його становище, має застосовуватися до нього.

Заслухавши доповідь судді, засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з наведених вище підстав; думку прокурора, котрий просив ухвалу місцевого суду залишити без змін, вважаючи її законною та обґрунтованою; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як слідує з матеріалів провадження, вироком Київського обласного суду від 16.02.2001 року ОСОБА_8 засуджений за ч.3 ст.142, п.п. «а», «г», «е», «і» ст.93, ч.3 ст.193, ст.42 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді довічного позбавлення волі, з конфіскацією всього особистого майна. Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з 22 квітня 2000 року (а.к.п.2-15).

Ухвалою Верховного Суду України від 21 лютого 2002 року вирок Київського обласного суду від 16.02.2001 року щодо ОСОБА_8 було змінено, перекваліфіковано дії ОСОБА_8 з ч.3 ст.193 КК України на ч.3 ст.357 КК України (в редакції Закону 2001 року) і призначено покарання у виді обмеження волі на 1 рік. На підставі ст.42 КК України (в редакції 1960 року) за сукупністю цього злочину та злочинів, передбачених ст.ст. 142 ч.2, 93 п.п. «а,г,ж,і», остаточно ОСОБА_8 призначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна (а.к.п.16-21).

Згідно з розпорядженням про виконання вироку, що набрав законної сили, вирок Київського обласного суду від 16.02.2001 року набрав законної сили 21 лютого 2002 року (а.к.п.48).

За змістом ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015 року), зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Пунктом «ґ» ч.5 даної статті КК передбачено, що у строк попереднього ув`язнення включається строк перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Згідно ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення, є запобіжним заходом, який застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Строк попереднього ув`язнення починається з дня затримання особи і поміщення її до установи для попереднього ув`язнення і закінчується днем набрання обвинувальним вироком, щодо цієї особи, законної сили.

Відповідно до вимог Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правил складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» № 2046-VIII від 18.05.2017 року, який набрав чинності 21 червня 2017 року, частину п`яту ст.72 КК України викладено в новій редакції, а саме, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

За змістом ч.6 ст.13 Закону України від 02 червня 2016 року «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Щодо питання застосування правил зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання, передбачених ч.5 ст.72 КК України у відповідній редакції, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 29 серпня 2018 року (справа № 663/537/17) зазначила, що зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання є кримінально-правовим наслідком діяння в розумінні ч.2 ст.4 КК України, який впливає на становище особи за ст.5 КК України (поліпшує або погіршує його).

Закон № 838-VIII є законом про кримінальну відповідальність, який іншим чином поліпшує становище особи в розумінні ст.5 КК України, оскільки передбачає зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. У свою чергу Закон № 2046-VIII є законом про кримінальну відповідальність, який іншим чином погіршує становище особи в розумінні ст.5 КК України, оскільки вводить (повертає) зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирішуючи питання про те, якою редакцією ч.5 ст.72 КК України належить керуватися у конкретному випадку, варто враховувати час вчинення особою діяння, як це визначено в частинах 2 і 3 ст. 4 КК України, тобто застосовувати правила дії у часі закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з висновком, викладеним у п.105 згаданої постанови Великої Палати Верховного Суду, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII.

Як убачається з вироку суду першої інстанції, інкриміновані ОСОБА_8 злочини вчинені ним до 20 червня 2017 року, тобто до прийняття Закону №2046-VIII від 18 травня 2017 року, що набрав чинності 20 червня 2017 року, але на момент дії Закону №838-VIII, то саме цей Закон як такий, що іншим чином поліпшує його становище, має застосовуватися до нього.

Оскаржуваною ухвалою Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 04 грудня 2019 року, відповідно до ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону 838-VІІІ), засудженому ОСОБА_8 зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 22 квітня 2000 року до 21 лютого 2002 року, тобто по дату набрання вироком законної сили включно.

А тому доводи засудженого про те, що йому необхідно додатково зарахувати у строк покарання у подвійному розмірі період з 22.02.2002 року по 24.09.2004 року не ґрунтуються на законі, оскільки строк його попереднього ув`язнення закінчився з постановленням щодо нього ухвали Верховного Суду України від 21.02.2002 року.

Тобто попереднє ув`язнення визначається не умовами тримання в слідчому ізоляторі, а стадіями кримінального провадження, з моменту затримання підозрюваного, обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою і до набрання вироком законної сили.

Отже, місцевий суд при розгляді клопотання ОСОБА_8 належно оцінив всі обставини справи та дійшов правильного висновку про його часткове задоволення, з чим погоджується і колегія суддів.

Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 04 грудня 2019 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4