Номер провадження: 11-сс/813/2019/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
представника цивільного позивача ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 21.11.2019 р. про накладення арешту на земельну ділянку, яка розташована за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт Затока, Центральний курортний район, загальною площею 1,7383 га, за кадастровим номером 510300000:02:027:0196в рамках кримінального провадження №0005963 від 06.11.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України,
встановив:
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Зазначеною ухвалою слідчого судді клопотання представника цивільного позивача ОСОБА_7 , подане в інтересах керівника Малого спортивно-оздоровчого приватного підприємства «Бедбойз» ОСОБА_8 про арешт майна, в рамках кримінального провадження №0005963 від 06.11.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 ч. 4 КК України задоволено частково.
Накладено арешт шляхом заборони відчуження, проведення державній реєстрації, зміни та присвоєння кадастрових номерів, зміни меж, зміни конфігурації, зміни цільового призначення, переоформлення, використання земельних ділянок не по цільовому призначенню, внесення змін до державної реєстрації, будь яких нотаріальних дій, подальшій забудові, проведенню будь яких будівельних робіт, перетворення, змінювати кадастрові номери, переоформлення об`єктів нерухомого майна, земельних ділянок та об`єктів незавершеного будівництва, яке розташоване на земельній ділянці за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, Центральний курортний район, загальною площею 1,7383 га, за кадастровим номером 510300000:02:027:0196.
Заборонено службовим та посадовим особам Головного управління Держгеокадастру у Одеській області, відділу у Білгород-Дністровському районі міськрайонного управління у Білгород-Дністровському районі та у м. Білгород-Дністровському, а також їх відділам та структурним підрозділам погоджувати, здійснювати реєстрацію, зміни та присвоєння кадастрових номерів, зміни меж, зміни конфігурації, зміни цільового призначення, переоформлення об`єктів нерухомого майна, використання земельних ділянок не по цільовому призначенню, внесення змін до державної реєстрації, переоформлення об`єктів нерухомого майна, земельних ділянок та об`єктів незавершеного будівництва, яке розташоване за адресою: на земельній ділянці, яка розташована за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт Затока, Центральний курортний район, загальною площею 1,7383 га, кадастровим номером 510300000:02:027:0196.
В іншій частині у задоволенні клопотання відмовлено.
Мотивуючи своє рішення слідчий суддя прийшов до переконання, що зазначене у клопотанні майно в подальшому може бути використано як докази, послався на те, що подане клопотання про арешт майна відповідає вимогам ст.ст. 170, 171 КПК України, є обґрунтованим, оскількив провадженні Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0005963 від 06.11.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, відомості про яке внесенні до ЄРДР.
Згідно витягу з ЄРДР, 01.07.2019 року ОСОБА_9 подав завідомо підроблені документи до КУ «Агенція державної реєстрації», що стало в подальшому підставою реєстрації права власності ОСОБА_9 на нежитлові об`єкти, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі чого слідчим суддею зроблено висновок, що земельна ділянка, загальною площею 1,7383 га, за кадастровим номером 510300000:02:027:0196, розташована за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт Затока, Центральний курортний район, є об`єктом кримінально протиправних дій, тому необхідно з метою збереження майна, накласти на неї арешт.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 зазначив, що вважає ухвалу слідчого судді незаконною та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав:
- досудове розслідування здійснюється за ч. 4 ст. 358 КК України, за фактом надання завідомо підроблених документів щодо права власності на нежитлові об`єкти, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Земельна ділянка, на яку оскаржуваною ухвалою слідчим суддею накладено арешт, не є об`єктом кримінально-протиправних дій у вказаному кримінальному провадженні;
- арешт, накладений оскаржуваною ухвалою, не відповідає вимогам КПК України, оскільки накладений на майно особи, яка не має статусу, встановленого вимогами ч. 6 ст. 170 КПК України;
- в порушення вимог ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна слідчий суддя розглянув за відсутністю володільця цього майна.
Посилаючись на наведені доводи, прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді в повному обсязі, відмовити в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 в інтересах керівника Малого спортивно-оздоровчого приватного підприємства «Бедбойз» ОСОБА_8 про арешт майна.
В судовому засіданні прокурор підтримав вимоги, викладені в апеляційній скарзі, натомість адвоката ОСОБА_7 заперечував проти задоволення скарги прокурора та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
З матеріалів, що надійшли до апеляційного суду, вбачається, що в провадженні Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0005963 від 06.11.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 ч. 4 КК України, відомості про яке внесенні до ЄРДР за заявою про вчинення відносно МСО ПП «Бедбойз» кримінального правопорушення.
Як зазначає заявник у своєму клопотанні, група осіб у складі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , державного реєстратора КП «Агенція державної реєстрації» ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та інших осіб на чолі з т.в.о. Затоківського селищного голови секретаря Затоківської селищної ради ОСОБА_16 здійснюють протиправні заходи фізичного та юридичного характеру, спрямовані на незаконне заволодіння Базою відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока.
Зазначено, що право приватної власності щодо Бази відпочинку «Граніт» належить Малому спортивно-оздоровчому приватному підприємству «Бедбойз».
04 липня 2019 року о 14 годині 57 хвилин державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» ОСОБА_13 за ОСОБА_14 всупереч закону було зареєстровано право власності на 4 неіснуючі в дійсності споруди на території Бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Підставою реєстрації права власності стало «Рішення виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради народних депутатів від 19.10.1989 року № 1288». Копія рішення Білгород-Дністровської ради народних депутатів № 1288 від 19.10.1989 р. подана ОСОБА_14 державному реєстратору ОСОБА_13 , є завідомо підробленою, адже відповідно до дійсного рішення Білгород-Дністровської ради народних депутатів № 1288 від 19.10.1989 р. на баланс виконавчого комітету Сергіївської селищної ради було взято вантажний автомобіль ГАЗ-52-04.
Як зазначає заявник у своєму клопотанні, земельна ділянка, загальною площею 1,7383 га, кадастровим номером 510300000:02:027:0196, яка розташована за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт Затока, Центральний курортний район, є об`єктом кримінально протиправних дій, право оренди на яке набуте протиправним шляхом, зберігає сліди та інші відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, що на думку заявника свідчить про необхідність накласти арешт, оскільки не накладення арешту може привезти до його відчуження, поділ або інших дій направлених на приховування незаконних реєстраційних дій та слідів правопорушення та в результаті неможливості встановлення важливих фактів та обставин, що обов`язково необхідно встановити під час кримінального провадження.
Виходячи з наведеного, слідчий суддя дійшов висновку що земельна ділянка, розташована за адресою Одеська область, м. Білгород-Дністровський, СМТ Затока, Центральний курортний район, загальною площею 1,783 га, кадастровий номер 510300000:02:027:0196 є об`єктом кримінально протиправних дій, та з метою збереження майна вважає необхідним накласти на неї арешт.
Проте, з такими висновками слідчого судді колегія суддів не погоджується з наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

При цьому ч. 2 ст. 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України встановлено, що клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні...; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння ...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

В свою чергу, п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України встановлює, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
З наданих до апеляційного суду матеріалів вбачається, що досудове розслідування здійснюється за ч 4 ст. 358 КК України, за фактом надання завідомо підроблених документів щодо права власності на нежитлові об`єкти за адресою Одеська область, Б. Дністровський район. смт. Затока, вул. Приморська. 104а, проте заявники звернулись до слідчого судді з клопотанням про арешт земельної ділянки за адресою Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, Центральний курортний район, загальною площею 1,783 га, кадастровий номер 510300000:02:027:0196 , яка не є об`єктом кримінально-протиправних дій у вказаному кримінальному провадженні та не відповідає критеріям ст. 98 КПК України.
В матеріалах провадження відсутнє рішення про визнання вказаної земельної ділянки речовим доказом в зазначеному кримінальному провадженні.

Крім того, у кримінальному провадженні з даною кваліфікацією речовим доказом не може бути вищезазначене майно, оскільки досудове розслідування здійснюється за фактом підроблення документів, печаток, штампів та бланків, збут чи використання підроблених документів, печаток штампів, тому ні слідчим ні процесуальними керівниками у даному провадженні не виносилось постанов про визнання вищезазначеного майна речовими доказами.
Таким чином, відсутні підстави для накладання арешту на вказане майно з метою збереження речових доказів.
Як наслідок, зазначене майно не відповідає вимогам, наведеним у ст. 98 КПК України, оскільки не являється ні предметом злочину, ні знаряддям його вчинення та не містить жодних відомостей, які б могли бути використані для доведення обставин в рамках зазначеного кримінального провадження №00001997 від 05.09.2019 р. за ознаками ч. 4 ст. 358 КК України, а клопотання слідчого не містить обґрунтованих підстав для такого накладення арешту.
Тому,колегія суддів приходить до висновку, що необхідність накладення арешту на вказану у клопотанні земельну ділянку не доведена та необґрунтована, тому доводи прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду скарги.

Окрім того, колегія суддів знаходить слушними доводи прокурора з приводу того, що слідчим суддею клопотання про накладення арешту на майно розглянуто в порушення вимог ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна слідчий суддя розглянув за відсутністю володільця цього майна.
Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що слідчий суддя не прийняв до уваги зазначені вище положення кримінального процесуального закону та викладені апеляційним судом обставини та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення клопотання представника цивільного позивача ОСОБА_7 та накладення арешту на вказане майно, натомість, у клопотанні та в суді першої інстанції не було доведено його причетності до кримінального провадження за ч. 4 ст. 358 КК України та те, яким чином воно може бути використане як доказ в зазначеному провадженні.
Приписами п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Пункт 2 ч. 1 ст. 409 КПК України встановлює, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.
Таким чином, оскільки встановлено, що ухвала слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 21.11.2019 р. про накладення арешту на земельну ділянку не відповідає вимогам діючого КПК України, підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, якою у задоволенні клопотання представника цивільного позивача ОСОБА_7 про арешт майна, в рамках кримінального провадження №0005963 від 06.11.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, слід відмовити.

Керуючись статтями 170, 174, 370, 376, 395, 404, 405, 407, 409, 411, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:
Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 21.11.2019 р. про накладення арешту на земельну ділянку, яка розташована за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт Затока, Центральний курортний район, загальною площею 1,7383 га, за кадастровим номером 510300000:02:027:0196 скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання представника цивільного позивача ОСОБА_7 , поданого в інтересах керівника Малого спортивно-оздоровчого приватного підприємства «Бедбойз» ОСОБА_8 про арешт майна, в рамках кримінального провадження №0005963 від 06.11.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України - відмовити.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4