Справа № 487/6030/19
Провадження № 1-кп/487/687/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.12.2019 року Колегія суддів Заводського районного суду м. Миколаєва у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря- ОСОБА_4 ,
провівши підготовче судове засідання на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004550 від 21.11.17 за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст. 15 ч.4 ст.190, ч.4 ст. 190 КК України,-
за участю сторін судового провадження:
прокурора - ОСОБА_15 ,
обвинувачених - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14
захисників - ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22
ВСТАНОВИЛА
До Заводського районного суду м. Миколаєва надійшов обвинувальний акт, затверджений прокурором за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч ч. 4 ст. 190, ч.2 ст.15 ч.4 ст.190 КК України.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва вказане кримінальне провадження призначене до підготовчого судового засідання.

Прокурор просить призначити справу до судового розгляду, вважає, що обвинувальний акт складений із дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства України, підстав для закриття справи, внесення подання про визначення підсудності або повернення обвинувального акту прокурору немає. Угода не укладалася.

Одночасно, від прокурора надійшло клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 оскільки заявлені раніше ризики відповідно до ст.177 КПК України відносно нього не відпали, та продовжує існувати ризик переховування від органу досудового слідства та суду, у зв`язку з тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад 10 років; існує ризик впливу на потерпілих, свідків, експертів та інших обвинувачених оскільки ОСОБА_5 обізнаний про їх місце проживання, та, перебуваючи на свободі, буде мати можливість незаконно впливати на них з метою зміни показів, що викривають його вину.
Існує ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Так, підозрюваний ОСОБА_5 , перебуваючи не в умовах слідчого ізолятору, матиме можливість шляхом примусу осіб, узгодити зі свідками позицію, яка буде його виправдовувати, зокрема зі свідком ОСОБА_23 , іншими особами, які виконували функції директорів на підприємствах, що були відкриті за вказівкою ОСОБА_5 з метою заволодіння грошовими коштами громадян шляхом обману.
Захисники ОСОБА_18 та ОСОБА_16 та їх підзахисні заперечували проти призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, вказавши, що дане кримінальне провадження не підсудне Заводському районному суду м.Миколаєва, так як останнє за часом кримінальне правопорушення вчинене на території м.Харкова. Крім того в м.Харкові мешкають п`ять потерпілих та троє обвинувачених.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник заперечували проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та заявили клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт в нічний час.
Ішші обвинувачені та їх захисники, підтримали думку прокурора та вважали за можливе призначити справу до судового розгляду.
Обвинувачена ОСОБА_10 та її захисник ОСОБА_18 просили відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, клопотання ОСОБА_5 та його захисника підтримали.
Інші обвинувачені та їх захисники клопотання прокурора підтримали в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_16 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт просили відмовити.
Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали обвинувального акту та матеріали заявлених клопотань, колегія суддів приходить до наступного.
Під час підготовчого судового засідання суд вирішує питання, передбачені ч.3 ст.314 КПК України.

Одним з питань є направлення обвинувального акту до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.

У відповідності до п.6 ч.2 ст.412 КПК України, дане питання підлягає першочерговому вирішенню, оскільки судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо порушено правила підсудності.

А відтак всі інші питання, у тому числі щодо призначення до судового розгляду, мають вирішуватися належним судом.

Так, відповідно до ч.1 ст.32 КПК України, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції вчинено більш тяжке кримінальне правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення.

Згідно фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, останній епізод кримінального правопорушення, що інкримінується обвинуваченим, мав місце 16.10.18 року за адресою м.Харків, вул..Гагаріна,43, що територіально віднесено до юрисдикції Комінтернівського районного суду м.Харкова.

Згідно з п.4 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право направити обвинувальний акт до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.

За таких обставин, з метою недопущення порушення територіальної підсудності кримінального провадження, з урахуванням вимог ст.ст. 32,34 КПК України, є достатні підстави для направлення обвинувального акту до Миколаївського апеляційного суду для вирішення питання щодо його направлення до Комінтернівського районного суду м.Харкова, в порядку визначеному ч.3 ст.34 КПК України.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , колегія суддів, приходить до висновку, про існування ризику переховування від органу досудового слідства та суду, тане приймає до уваги доводи сторони обвинувачення щодо наявності у даному кримінальному провадженні інших ризиків, передбачених ст.177 КПК України, оскільки прокурором не надано в розпорядження будь-яких доказів на підтвердження їх наявності, а також на підтвердження того, що більш м`який запобіжний захід, окрім такого виняткового як тримання під вартою не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Разом з тим, вирішуючи клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченому, оцінивши в сукупності відповідно до вимог ст.178 КПК України, наявність у обвинуваченого постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків, утриманців (матір ОСОБА_24 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є інвалідом 2 групи), часткове відшкодування завданих збитків, погіршення стану здоров`я, що з урахуванням тривалості тримання обвинуваченого під вартою, суттєво зменшує ризики на підставі яких було застосовано запобіжний захід.

При цьому, суд враховує, що тримання обвинуваченого під вартою не можна обумовлюватися обставинами вчинення певних дій до застосування до нього запобіжного заходу, що з урахуванням досліджених судом обставин, щодо особи обвинуваченого, тривалого тримання його під вартою у вказаному кримінальному провадженні, настільки зменшує вірогідність виникнення зазначених ризиків, що не дає підстав вважати їх значними на момент прийняття рішення щодо запобіжного заходу.

Крім того, наявність таких ризиків не може обумовлюватися тільки тяжкістю злочину, на що неодноразово вказано у рішеннях Європейського суду з прав людини, з урахуванням практики якого застосовується кримінальне процесуальне законодавство України, відповідно до вимог ст..9 КПК України, зокрема у рішеннях "В. проти Швейцарії" від 26.01.1993, "Мамедова проти Росії" від 01.06.06, виходячи з яких наявність ризиків переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів не можна оцінювати залежно від суворості можливого покарання, беручи до уваги тільки тяжкість злочину. Їх треба визначати з врахуванням низки інших ревалентних факторів, які можуть або підтвердити наявність такого ризику, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою, якими є характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв`язки з державою, та тримання під вартою не можна застосовувати як передбачення вироку у формі позбавлення волі.

Також, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини "Адам`як проти Польщі" від 19.12.2006, доводи щодо наявності ризиків та тяжкість злочину можуть бути достатніми для виправдання позбавлення волі, на початку цих доводів. Однак, з плином часу вони неминуче втрачають свою ревалентність, і лише справді виняткові доводи здатні переконати Суд в тому, що тривале позбавлення волі, може бути виправдане з огляду на п. 3 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що в даному випадку має бути прийнято судом до уваги з врахуванням тривалого тримання обвинуваченого під вартою.

На підставі викладеного, суд надходить до висновку про необхідність у відповідності з вимогами ст. ст. 181,331 КПК України відмовити у задоволенні клопотаня прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 та частково задовольнити клопотання сторони захисту та змінити запобіжний захід відносно обвинуваченого з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, із забороною останньому цілодобово залишати місце свого проживання із одночасним покладенням на нього обов`язків, встановлених ст. 194 КПК України, а саме:

-прибувати до суду за кожною вимогою;

-не відлучатися із населеного пункту, у якому проживає (м.Харків), без дозволу суду;

-повідомляти суд про зміну місця свого проживання;

-утримуватись від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;

- носити електронний засіб контролю;
-здати на зберігання до відповідних органів державної влади закордонний паспорт/інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну,
Також, представник ОСОБА_25 - адвокат ОСОБА_22 звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту на майно по кримінальному провадженню №0004550 накладеного ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м.Миколаєва від 31.10.18 на майно, вилучене в ході проведення обшуку 17.10.18 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: на грошові кошти в в сумі 16695,00 доларів США та грошові кошти європейської валюти на загальну суму 350,00 ЄВРО.

Вимоги клопотання мотивував тим, що його довіритель не є підозрюваним у даному кримінальному провадженні. Крім того повідомив, що він є чоловіком ОСОБА_13 і на момент обшуку проживала у даній квартирі спільно з дружиною. Грошові кошти, які були вилучені під час обшуку та на які накладено арешт частково належать йому особисто, а інша частина на сумму 16000,00 доларів США надав його батько для купівлі квартири.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, щодо скасування арешту майна, зазначеного у клопотанні, посилаючись на те, що вказане клопотання подано передчасно.

Інші обвинувачені та їх захисники покладали вирішення клопотання на розсуд суду.

Вислухавши пояснення заявника, прокурора, обвинувачених та їх захисників вивчивши клопотання, матеріали якими заявник мотивував його доводи, та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступного.

Із клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, що в рамках кримінального провадження №0004550 ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 31.10.18 застосовано захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту на зазначене вище майно.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник чи законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Згідно ч.2 ст.174 КПК України, арешт майна може бути скасований повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Санкція ч.4 ст. 190 КК України передбачає позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Згідно п.3 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Що стосується майна, зазначеного у клопотанні (грошові кошти) та на яке ухвалою ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 31.10.18 накладено арешт, котре було вилучено під час обшуку квартири АДРЕСА_2 , у якій проживала обвинувачена ОСОБА_13 та яке належить останньому.

Доказів того, що дане майно належить заявнику останнім суду не надано.

Зазначене вище майно, а саме: грошові кошти в в сумі 16695,00 доларів США та грошові кошти європейської валюти на загальну суму 350,00 ЄВРО., у подальшому (в разі визнання ОСОБА_13 винною у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст. 15 ч.4 ст.190, ч.4 ст. 190 КК України) підлягає конфіскації, тому у скасуванні арешту слід відмовити.

Також від захисника ОСОБА_20 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 надійшло клопотання про скасування арешту на майно по кримінальному провадженню №0004113 накладеного ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва на майно, вилучене в ході проведення обшуку 21.09.18 за місцем проживання та роботи останньої.

Вимоги клопотання мотивував тим, що речі на які накладено арешт належать обвинуваченій та її родині, але підтвердить даний факт його підзахисна не може, так як пройшов тривалий час з моменту придбання майна та оскільки більша частина майна належить «дружині обвинуваченого» і не має відношення до вказаного кримінального провадження просить скасувати арешт.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, щодо скасування арешту майна, зазначеного у клопотанні, посилаючись на те, що воно подано передчасно і нічим не підтверджено.

Обвинувачені та їх захисники просили задовольнити клопотання ОСОБА_20 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 .
Вислухавши пояснення заявника,прокурора, обвинувачених та їх захисників вивчивши клопотання, матеріали якими заявник мотивував його доводи, та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступного.

Із клопотання вбачається, що в рамках кримінального провадження № 0004550 ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 31.10.18 застосовано захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту на зазначене вище майно.
Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник чи законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Згідно ч.2 ст.174 КПК України, арешт майна може бути скасований повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Санкція ч.4 ст. 190 КК України передбачає позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Згідно п.3 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Що стосується майна, зазначеного у клопотанні та на яке ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва було накладено арешт на майно, котре було вилучено під час проведення обшуку за місцем проживання та роботи останньої.

Доказів того, що дане майно належить членам її родини останньою суду не надано.

Зазначене в клопотанні майно у подальшому (в разі визнання ОСОБА_8 виннуватою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.190 КК України) підлягає конфіскації, тому у скасуванні арешту слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 32,34, 174, 177,178,181, 314-316 КПК України, колегія судів -

УХВАЛИЛА
У задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 - відмовити.
Клопотання захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_16 про зміну запобіжного заходу відносно його підзахисного з тримання під вартою на домашній арешт задовольнити частково.

Змінити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід - тримання під вартою - на цілодобовий домашній арешт, звільнивши його з-під варти негайно в залі суду.

Заборонити ОСОБА_5 цілодобово залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

На підставі ст.194 ч.5 КПК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

-прибувати до суду за кожною вимогою;

-не відлучатися із населеного пункту, у якому проживає (м.Харків), без дозволу суду;

-повідомляти суд про зміну місця свого проживання;

-утримуватись від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;

- носити електронний засіб контролю;
-здати на зберігання до відповідних органів державної влади закордонний паспорт/інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну,
у разі невиконання яких, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Роз`яснити ОСОБА_5 що відповідно до ст.181 ч.5 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом у якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю у разі його застосування.

Визначити дію ухвали про застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту на строк, який не перевищує 2 місяців, тобто до 27.02.2020 року включно.

Ухвалу направити на виконання до Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області, для постановки обвинуваченого на облік, про що негайно повідомити суд.

Клопотання захисників ОСОБА_18 та ОСОБА_16 - задовольнити.
Обвинувальний акт в кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0004550 від 21.11.17 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст. 15 ч.4 ст.190, ч.4 ст. 190 КК України,направити до Миколаївського апеляційного суду для визначення підсудності.

В задоволенні клопотань представника ОСОБА_25 адвоката ОСОБА_22 та захисника ОСОБА_20 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 про скасування арешту на майно відмовити.
Ухвала в частині зміни запобіжного заходу може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом 7-ми діб з моменту її проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3