Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/210/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2020 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Олевськ клопотання слідчого в кримінальну провадженні №0000326 від 09.12.2019 року про продовження тримання під вартою на 60 днів ОСОБА_6 за ч. 2 ст.146, ч.1 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий ОСОБА_4 за погодження з прокурором ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про продовження терміну запобіжного заходу, обраного під час досудового розслідування ОСОБА_6 за ч. 2 ст.146, ч.1 ст. 121 КК України, у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що обставини, що стали підставою для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цей час не змінилися, ризики, передбачені ст.177 ч.1 КПК України, при цьому існують.

Слідчий та прокурор вимоги клопотання підтримали та просять його задовольнити з підстав наведених у клопотані.

Підозрюваний ОСОБА_6 та його захисник - адвокат ОСОБА_5 заперечували проти продовження дії запобіжного заходу, просили скасувати запобіжний захід, звільнити з під варти підозрюваного а також врахувати заяву потерпілого в якій він відмовляється від обвинувачення та просить закрити кримінальне провадження.

Суд, вислухавши учасників кримінального провадження вважає, що в даному випадку є підстави для продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_6 виходячи з наступного.

В ході досудового розслідування до ОСОБА_6 12 грудня 2020 року було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, який закінчується 06.02.2020 року включно.

Відповідно до ст. 331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку і за наслідками розгляду цього питання суд своєю вмотивованою ухвалою може продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою до двох місяців.

У даному випадку строк запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 спливає, судове провадження не завершене, всі необхідні слідчі дії не вчинено, не отримано результати експертизи, не оголошено про закінчення досудового розслідування не ознайомлено з матеріалами кримінального провадження.

При обранні запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_6 враховувалась наявність достатніх доказів підозри його у вчиненні кримінального правопорушення та ризиків, передбачених ст.177 КПК України, данні про його особу в тому числі й те, що він неодноразово раніше судимий.

Суд вважає, що ризики, передбачені пунктами 1, 2, 3, 4, 5 ч.І ст. 177 КПК України мають місце і на теперішній час, а саме: з метою уникнення кримінальної відповідальності обвинувачений може без перешкод залишити своє місце проживання та переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, оскільки з пояснень свідків схильний до фізичного насильства, а також враховується тяжкість кримінального правопорушення, інкримінованого підозрюваному ОСОБА_6 , обґрунтованість обраного йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Так ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину передбаченого ч.2 ст. 146, ч.1 ст. 121 КК України, за вчинення якого передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років, не має достатньо стійких соціальних зв`язків, не працевлаштований, після вчинення кримінального правопорушення у якому підозрюється покинув його місце, а тому є достатні підстави вважати, що він, з метою ухилення від покарання буде переховуватися від суду. З урахуванням характеристики його особи, є підстави вважати про наявність ризику того, що він перебуваючи на свободі, може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Вказані обставини у сукупності дають підстави вважати, що ОСОБА_6 усвідомлюючи ступінь тяжкості злочину за яким він підозрюється та невідворотності покарання за його вчинення, з метою ухилення від кримінального покарання може без перешкод залишити своє місце проживання та переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, що свідчить про наявність існування ризиків передбачених пунктами 1, 2, 3, 4, 5 ч.І ст. 177 КПК України, а тому суд вважає, що підстав для зміни запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 на більш м`який на теперішній час немає.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Оскільки встановлені раніше ризики, визначені ч. 1 ст. 177 КПК України, при застосуванні запобіжних заходів відносно підозрюваного на даний час продовжують існувати, та на переконання суду, даний захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного.

Європейський суд з прав людини у рішенні „Подвезько проти України крім іншого зазначає, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, недостатньо самого факту застосування цього заходу згідно з національним законодавством - він також повинен бути необхідним за конкретних обставин.

На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «c» пункту 1 статті 5 Конвенції має відповідати вимозі пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, в якому здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення.

Так, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину передбаченого за ч.2 ст. 146, ч.1 ст. 121 КК України, який у відповідності до ст. 12 КК України віднесено до категорії особливо тяжкого злочину.

Питання наявності зазначених ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, було встановлено слідчим суддею при застосуванні запобіжного заходу, на даний час вони не зменшилися. При обранні запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 були враховані всі данні про особу підозрюваного на які посилається сторона захисту, як на підстави для скасування запобіжного заходу.

Таким чином, судом не встановлено підстав для зміни запобіжного заходу, та стороною захисту не підтверджено, що скасування чи обрання більш м`який запобіжний захід зможе запобігти зазначеним ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

У відповідності до п.п. 61, 62 рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинності, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

Продовження підозрюваному строку тримання під вартою, незважаючи на презумпцію невинуватості, з урахуванням серйозності висунутої підозри, наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на даному етапі є адекватним превентивним заходом.

Оскільки заявлені при обранні та продовженні запобіжного заходу ризики щодо неналежної поведінки підозрюваного не зменшилися, що виправдовує подальше тримання ОСОБА_6 під вартою, суд знаходить доцільним продовження раніше застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного до 60 днів.

Мотивованого клопотання про зміну підозрюваному запобіжного заходу не надано та не доведено, щодо підстав скасування запобіжного заходу.

Суд не бере до уваги доводи захисту в тій частині, що потерпілий відмовився від обвинувачення і просить закрити кримінальне провадження, оскільки ч.2 ст. 146 та ч.1 ст.121 КК України відповідно до ст. 477 КПК України не відносяться до приватного обвинувачення та не може бути закрито у порядку ст. 284 КК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 177, КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого ОСОБА_4 щодо продовження терміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою на строк до шістдесяти днів задовольнити.

Термін запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст.146, ч.1 ст. 121 КК України, продовжити до 02 квітня 2020 року включно.

Копію ухвали для виконання направити в СІЗО м. Житомир.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Житомирської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1