Номер провадження 11-кп/804/244/20

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження: 11-кп/804/1598/19 Доповідач: Савкова С.В.

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду в місті Бахмуті в складі:

Головуючого судді Савкової С.В.,

суддів Залізняк Р.М.,

Смірнової В.В.,

за участю

секретаря судового засідання Ільяшенка С.О.,

прокурора Цяпи Ю.О.,

обвинуваченого ОСОБА_1 ,

захисника Даншина С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001793 та №0000179 року стосовно ОСОБА_1 , обвинуваченого вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 407, ч. 2 ст. 121 КК України, за апеляційною скаргою захисника Даншина С.О., який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_1 , на вирок Краматорського міського суду Донецької області від 11 листопада 2019 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Краматорського міського суду Донецької області від 11 листопада 2019 року:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, який народився в м. Ізюм Харківської області, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, не одруженого, раніше не судимого, військовослужбовця військової служби за контрактом, водія-заправника автомобільного відділення взводу забезпечення зенітного ракетно-артилерійського дивізіону військової частини А1126, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1

визнано винуватим та призначено покарання за ч.4 ст.407 КК України у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі; за ч.2 ст.121 КК України у вигляді 8 (восьми) років позбавлення волі з триманням його у кримінально-виправному закладі закритого типу.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів визначено покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим та остаточно призначено покарання у вигляді 8 (восьми) років позбавлення волі.

Вироком суду встановлено, що наказом командира військової частини А1126 від 31 серпня 2018 № 86-РС ОСОБА_1 призначено на посаду водія заправника автомобільного відділення взводу забезпечення зенітного ракетного артилерійського дивізіону цієї ж військової частини.

Будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, солдат ОСОБА_1 , відповідно до вимог ст.ст.9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самій та утримувати від них інших військовослужбовців.

Проте солдат ОСОБА_1 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо допустив їх порушення та вчинив військовий злочин проти встановленого порядку проходження військової служби.

02 квітня 2019 року солдат ОСОБА_1 , будучи невдоволений умовами проходження військової служби, виявив бажання ухилитись від військової служби та самовільно залишити військову частину А1126.

Так, солдат ОСОБА_1 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, порушив вимоги зазначеного вище законодавства та самовільно залишив військову частину А1126 , яка дислокується за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, селище міського типу Гвардійське.

Цього ж дня, солдат ОСОБА_1 , діючи з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, виїхав за місцем свого проживання: АДРЕСА_2 .

Незаконно перебуваючи поза місцем служби у вказаному населеному пункті, солдат ОСОБА_1 проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Протягом всього часу незаконного перебування поза межами військової частини А 1126, солдат ОСОБА_1 переховувався від правоохоронних органів та приховував від оточуючих свою належність до Збройних Сил України. Крім того, усвідомлюючи всю протиправність своїх дій та маючи можливість повернутися на місце служби, останній ніяких заходів для цього не вживав.

Солдат ОСОБА_1 , перебуваючи у м. Краматорськ Донецької області, продовжував вчиняти кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.407 КК України, доки 14 травня 2019 року останнього затримали співробітники Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України в рамках кримінального провадження за №0001793 від 11.05.2019.

Крім того, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи її на посаді водія-заправника автомобільного відділення взводу забезпечення зенітного ракетно-артилерійського дивізіону військової частини А1126, у військовому звані «солдат», 6 травня 2019 року, приблизно о 21 годині 30 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, у квартирі АДРЕСА_3 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_2 через антисанітарний стан квартири, маючи намір на заподіяння тілесних ушкоджень останній, схопив ОСОБА_2 за волосся, потягнув на себе, тим самим вирвав у неї жмут волосся та перемістив останню з ліжка на підлогу, на спину, і наніс їй численних ударів взутими у військові черевики ногами по нижніх та верхніх кінцівок, в область голови і грудної клітини останньої, чим заподіяв ОСОБА_2 , поєднану тупу травми голови і грудної клітини, що супроводжувалася множинними лівобічними переломами ребер, крововиливом під оболонки і в шлуночки головного мозку, що утворилися від дії тупих предметів, прижиттєвого характеру, заподіяні відносно в короткий проміжок часу і щодо живої людини мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент заподіяння. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_2 померла 6 травня ІНФОРМАЦІЯ_2 через незначний проміжок часу і настання смерті останньої перебуває в прямому причинному зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями.

В апеляційній скарзі захисник Даншин С.О., який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_1 , просить вирок змінити в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення через суворість. Призначити обвинуваченому покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Свої вимоги мотивує тим, що у судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_1 свою вину у вчиненому ним кримінальному правопорушенні визнав повністю і підтвердив факт вчинення ним кримінальних правопорушень. У скоєному щиро розкаявся. Добровільно допомагав на досудовому слідств.

Крім того, в ході судового розгляду та при вивченні матеріалів справи судом було встановлено, що обвинувачений - громадянин України, має постійне місце реєстрації, має матір похилого віку, пенсіонерку, якій потрібні постійний догляд та допомога.

Вважає, що, призначаючи покарання ОСОБА_1 , суд неналежним чином врахував тяжкість вчиненого злочину, роль обвинуваченого при вчиненні ним злочину, а також ті обставини, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем за контрактом, раніше не судимий, у останнього на утриманні сім`я, а саме хвора мати, яка є пенсіонеркою, не взято до уваги відсутність скарг за місцем проживання останнього, його відношення до вчиненого, наявність обставини, яка пом`якшує покарання, а саме - щире каяття, а також вік обвинуваченого.

Також захисник звертає увагу, що у потерпілої відсутні претензії, остання не зверталась з цивільним позовом.

Все вищевказане свідчить про те, що суд має можливість призначити обвинуваченому мінімальне покарання за ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 407 КК України у виді 7 років позбавлення волі, яке буде достатнім для виправлення ОСОБА_1 .

На вказану апеляційну скаргу захисника від прокурора надійшли заперечення, в яких він просить вирок суду першої інстанції залишити без змін, як законний та обґрунтований.

Свою позицію прокурор обґрунтовує тим, що обвинувачений вчинив два кримінальних правопорушення, що відносяться, відповідно ст. 12 КК України, до тяжких злочинів. Вважає, що під час судового провадження в суді першої інстанції всебічно та повно з`ясовано всі обставини вчинення ОСОБА_1 злочинів.

Звертає увагу, що обвинувачений посягнув на найбільшу людську цінність життя, і завдану шкоду неможливо відновити чи відшкодувати.

Зазначає, суд врахував, що у зв`язку з протиправними діями обвинуваченого настала смерть ОСОБА_2 , також враховано всі обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Крім того, на теперішній час, в умовах бойових дій на сході країни, нехтування військовослужбовцями правилами поводження зі зброєю, самовільне залишення військової служби, тощо, призводить до підриву бойової готовності військового підрозділу, що є проблемою державного масштабу, оскільки це може призвести до втрати територіальної цілісності країни.

В судовому засіданні апеляційної інстанції :

-обвинувачений ОСОБА_1 та його захисник Даншин С.О. підтримали доводи апеляційної скарги у повному обсязі, просили вирок суду змінити в частині призначеного покарання. Крім того, обвинувачений ОСОБА_1 додав, що визнає вину в повному обсязі, жалкує та щиро кається у скоєному. Зазначив, що розуміє, що в даному випадку його перебування у стані алкогольного сп`яніння є обставиною, що обтяжує покарання, однак звернув увагу суду, що у нього не було умислу наносити тілесні ушкодження потерпілій і саме у зв`язку з алкогольним оп`янінням він вчинив злочин і, що у тверезому стані ніколи не скривдив би потерпілу.

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Доведеність вини ОСОБА_1 ніким не оскаржена, тому в порядку ст.404 КПК України, в цій частині висновки суду в апеляційному порядку не перевіряються.

Розмірковуючи над доводами захисника щодо призначення обвинуваченому надмірно суворого покарання, колегія суддів зробила такий висновок.

Відповідно до вимог ст.65 КК України та п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, вирішуючи питання про вид та розмір покарання щодо особи, яка визнається винною у вчиненні злочину, суди зобов`язані дотримуватися загальних засад призначення покарання, бо через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; приймати до уваги ступінь тяжкості вчиненого винною особою злочину, дані про його особу та обставини справи, що обтяжують чи пом`якшують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Твердження захисника в апеляційній скарзі про можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_1 більш м`якого покарання не може бути визнано колегією суддів обґрунтованим.

Як вбачається з вироку, суд врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких, характер та наслідки вчинених злочинів, особу винного, який раніше не судимий, не працює, перебуває на обліку в наркологічному диспансері з діагнозом «синдром залежності від вживання алкоголю», в інших диспансерах на обліку не перебуває, є військовослужбовцем, за місцем проходження військової служби характеризується негативно.

Відповідно до ст. 67 КК України, суд врахував обставини, що обтяжують покарання, а саме вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ст. 66 КК України, взято до уваги обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття та визнання своєї вини.

Крім того, суд проаналізував та взяв до уваги висновки судово-психіатричної експертизи №722 від 31.07.2019 року, відповідно до якої ОСОБА_1 у період здійснення інкримінованого правопорушення не перебував у вираженому емоційному стані, який би істотним чином вплинуло на його свідомість і діяльність. Основним фактором, який міг вплинути на поведінку ОСОБА_1 у згаданий період часу, є стан сильного простого алкогольного сп`яніння, яке саме по собі має деструктивний характер, тобто руйнівно впливає на здатність свідомості контролювати дії, прогнозувати їх наслідки. Саме стан алкогольного сп`яніння, на тлі перерахованих вище особистісних девіацій визначило брутальний, агресивний характер поведінки випробуваного в досліджуваній ситуації. ОСОБА_1 , з урахуванням його психічних і психологічних особливостей, емоційного стану, здатний правильно розуміти реальний зміст власних дій, критично їх оцінювати і передбачати можливі наслідки (зазначене питання може бути коректно поставлено і вирішено виключно щодо неповнолітніх суб`єктів).

У період вчинення інкримінованого правопорушення ОСОБА_3 не перебував у стані фізіологічного афекту.

В даний час, ОСОБА_1 яким-небудь психічним розладом не страждає. Повністю усвідомлює свої дії і керує ними.

Колегія суддів не може погодитись твердженням захисника, що у потерпілої відсутні будь-які претензії до обвинуваченого, оскільки відсутність цивільного позову не свідчить про зазначене.

Натомість, в матеріалах справи міститься письмова заява потерпілої, в якій остання, серед іншого, просить призначити обвинуваченому максимальне покарання в межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України (т.1 а.с. 118). Аналогічну думку потерпіла висловила в суді першої інстанції під час дебатів.

Що стосується доводів апеляції, що на утриманні обвинуваченого перебуває його матір пенсіонерка, яка потребує догляду, то слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні будь-які відомості на підтвердження вказаного твердження захисника.

Відповідно ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Колегія суддів вважає, що суд при призначенні покарання взяв до уваги всі обставини справи та доводи обвинуваченого та захисника, в тому числі і ті, на які посилається останній у своїй апеляційній скарзі, та дійшов правильного висновку щодо виду та розміру обраного покарання, обрав покарання ближче до нижчої межі санкції частини 2 статті 121 КК України.

Будь-які доводи та нові обставини, які б свідчили про можливість пом`якшити покарання обвинуваченому ОСОБА_1 , суду апеляційної інстанції не надані.

Таким чином, суд, обираючи вид та розмір покарання, виконав вимоги ст.ст.50, 65 КК України та вмотивував своє рішення, підстав для призначення більш м`якого виду покарання, в межах санкцій ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 407, ч. 1 ст. 70 КК України, не вбачає і колегія суддів, а призначене судом покарання є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_1 і попередження нових злочинів.

Будь-яких істотних порушень норм права у кримінальному провадженні при його перегляді судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому відсутні підстави для безумовного скасування або зміни вироку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 407,409 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника Даншина С.О., який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а вирок Краматорського міського суду Донецької області від 11 листопада 2019 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду вступає в законну силу негайно та може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим, що утримується під вартою у той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді :