Справа № 521/370/20
Номер провадження:1-м/521/9/20
У Х В А Л А
ВСТУПНА ЧАСТИНА
м. Одеса, Україна
11 січня 2020 року

Слідчий суддя Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , з секретарем судового засідання ОСОБА_2 , здійснив судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів особи в межах міжнародного співробітництва під час кримінального провадження у відношенні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дністровськ, Р. Молдова, громадянина Республіки Молдова та Російської Федерації, маючого тимчасову посвідку на проживання в Україні строком до 06.05.2020 року, маючого середньо спеціальну освіту, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований в АДРЕСА_2 , раніше не судимий, який розшукується компетентними органами Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 159 КК Російської Федерації.

Сторони, які приймали участь, з боку обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 ; з боку захисту: особа, щодо якої вирішується питання щодо екстрадиції ОСОБА_3 , захисник адвокат ОСОБА_5

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

1.Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.
Слідчим суддею проводився розгляд клопотання керівника Одеської місцевої прокуратури № 2 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційний арешт) на запит іноземної держави у відношенні громадянина ОСОБА_6 та РФ ОСОБА_3 .

Клопотання розглядалось за ініціативою керівника Одеської місцевої прокуратури №2.

2.Встановлені слідчим суддею обставини із посиланням на докази.
Співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_3 встановлений та затриманий в порядку ст. ст. 208, 582 КПК громадянин Р. Молдова ОСОБА_3 який розшукується правоохоронними органами Російської Федерації, з метою притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 159 КК РФ /шахрайство/.

До Офісу Генерального прокурора від Генеральної прокуратури Російської Федерації надійшов запит про видачу ОСОБА_3 , для притягнення до кримінальної відповідальності.

Ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 06.12.2019 року у відношенні ОСОБА_3 застосований тимчасовий арешт.

Керівник Одеської місцевої прокуратури № 2 просить застосувати відносно ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі (екстрадиційний арешт) до прийняття рішення про його видачу та фактичної передачі компетентним органам РФ останнього. Підставою для прийняття такого рішення, є міжнародний розшук особи за вчинення кримінального правопорушення.

3.Позиції сторін.
Прокурор просив клопотання задовольнити, оскільки вважав мету і підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) для забезпечення видачі особи обґрунтованими.

Захисник просив слідчого суддю відмовити в задоволенні клопотання, оскільки підстав для застосування найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) до ОСОБА_3 не має. Просив обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Захисник в судовому засіданні перед слідчим суддею намагався послідовно довести стійкі соціальні зв`язки ОСОБА_3 не тільки в Україні але й в м. Одесі.

Затриманий ОСОБА_3 підтримав думку свого захисника, щодо необхідності відмови в задоволенні клопотання керівника прокуратури та обрати йому запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

4.Мотиви, з яких слідчий суддя виходив при постановлені ухвали, положення закону яким керувався слідчий суддя.
Вивчивши матеріали клопотання, вислухавши думку прокурора, захисника та затриманого ОСОБА_3 , слідчий суддя вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, дійсно Генеральна прокуратура РФ 25.12.2019 року звернулось до Офісу Генерального Прокурора з запитом щодо видачі гр. ОСОБА_3 з метою притягнення до кримінальної відповідальності за скоєння злочину передбаченого ч. 4 ст. 159 КК РФ /шахрайство/.

Разом із запитом до Офісу Генерального Прокурора були направлені необхідні документи, які підтверджують факт притягнення до кримінальної відповідальності гр. ОСОБА_3 на території РФ, а саме: копію паспорта громадянина РФ; копію постанови про притягнення у якості обвинуваченого від 19.04.2017 року; копію постанови про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 від 21.05.2019 року; копію постанови про розшук обвинуваченого від 19.04.2017 року; копію постанови про оголошення обвинуваченого у міжнародний розшук від 30.04.2019 року;

Таким чином, слідчим суддею встановлено, що співробітники ІНФОРМАЦІЯ_3 мали право на затримання ОСОБА_3 в порядку ст. 582 КПК України, оскільки останній розшукується іноземною державною (Російська Федерація) у зв`язку із вчинення кримінального правопорушення.

Кримінальне правопорушення, вчинення якого інкримінуються ОСОБА_3 на території РФ відповідає правопорушенню передбаченому ч. 3 ст. 190 КК України, яке є екстрадиційним, оскільки передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк більше ніж 1 рік.

Строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності, відповідно до ст. 49 КК України не закінчились.

Особу ОСОБА_3 встановлено належним чином, відповідно до паспорта громадянина Р. Молдова та паспорта громадянина РФ.

Перевіряючи підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, для забезпечення видачі особи (екстрадиційний арешт), слідчим суддею встановлені наступні фактичні обставини.

Відповідно до національного Законодавства КПК України, окрім тримання під вартою, ст. 585 КПК України, передбачає застосування запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, для забезпечення видачі особи на запит іноземної держави. Можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, пов`язана з тим, що кожна особа потребує індивідуального, окремого та виваженого судового розгляду питання позбавлення права на свободу та особисту недоторканість, незалежно від будь-яких процесуальних рішень, прийнятих компетентними органами іноземної держави.

Слідчий суддя вважає, що прокурором під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі (екстрадиційного арешту) не доведено ризиків того, що ОСОБА_3 може переховуватись від правоохоронних органів України та в подальшому від екстрадиційної видачі.

За наявності обставин, які гарантують запобігання втечі особи та забезпечення у подальшому її видачі, слідчий суддя може обрати щодо такої особи запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою (екстрадиційним арештом) /ч. 1 ст. 585 КПК/.

На думку слідчого судді існує певний ризик передбачений ст. 177 КПК України, а саме можливість зміни місця мешкання в межах території України без повідомлення відповідного компетентного органу України, однак вказаний ризик не дає слідчому судді достатніх підстав для застосування найбільш суворого запобіжного заходу (екстрадиційного арешту).

Подане керівником прокуратури клопотання жодних ризиків взагалі не містить. В судовому засіданні прокурором ризик втечі особи не доведений і не представлений будь-якими належними доказами.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя враховує: 1)відомості про ухилення особи від правосуддя у запитуючій стороні та дотримання нею умов, на яких відбулося звільнення її з-під варти під час цього або інших кримінальних проваджень; 2)тяжкість покарання, що загрожує особі в разі засудження, виходячи з обставин, встановлених під час заявленого кримінального правопорушення, положень закону України про кримінальну відповідальність і усталеної судової практики; 3)вік та стан здоров`я особи, видача якої запитується; 4)міцність соціальних зв`язків особи, у тому числі наявність у неї родини та утриманців.

Так, ОСОБА_3 отримав статус обвинуваченого відповідно до постанови слідчого СУУ ВС по Північно-Західному адміністративному округу Головного управління МВС РФ у місті Москві 19 квітня 2017 року. Розшукується компетентними органами Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 159 КК РФ з 19.04.2017 року (постанова слідчого про розшук обвинуваченого). У міжнародний розшук оголошений лише з 30.04.2019 року (постанова оперуповноваженого).

Разом з тим, територію РФ гр. ОСОБА_3 покинув 05 червня 2016 року. Тобто, про існування відповідного кримінального провадження якщо йому і було відомо, проте жодних заборон на безперешкодне пересування як в межах території РФ так і за її межі гр. ОСОБА_3 не мав. Відповідно ОСОБА_3 не переховувався від компетентних органів РФ.

Даючи оцінку особистості затриманого ОСОБА_3 (31 рік), слідчим суддею встановлено, що він прибув в Україну законним шляхом. Раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався. Проживає в Україні на протязі 4-х років. За цей час створив сім`ю, одружився на громадянці України ОСОБА_7 . Дружина народила дитину 12.02.2019 року. Проживають однією сім`єю в АДРЕСА_1 . Має постійну офіційну роботу, працює водієм-охоронцем в Охоронному Агентстві «Статус Секьюреті». В зв`язку з постійним проживанням в Україні та створенням сім`ї отримав 07.05.2019 року у законний спосіб посвідку на тимчасове проживання в Україні, яка дійсна до 06.05.2020 року.

На протязі з 2016 року по день затримання неодноразово перетинав державний кордон України, оскільки його батьки проживають на території Р. Молдови.

Під час судового розгляду клопотання, слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_3 не мав жодної уяви про пред`явлення йому заочного обвинувачення на території РФ та тим більше не знав про свій розшук, в тому числі в зв`язку із вільним перетинанням державного кордону України. Про вказані факти дізнався в момент затримання. Вказана позиція ОСОБА_3 повністю підтверджується наявними паспортами.

Допитані в судовому засіданні свідки, дружина ОСОБА_8 та роботодавець ОСОБА_9 підтвердили факт стійких соціальних зв`язків в м. Одесі затриманого ОСОБА_3 . Так, дружина ОСОБА_8 показала, що є громадянкою України з моменту народження. Все життя фактично проживає в м. Одесі, спільно з батьками. Має місце реєстрації в м. Одесі. Старша дочка ходить до школи в м. Одесі. В теперішній час знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, однак неофіційно іноді підробляє в інтернет магазині, в тому числі в зв`язку з затриманням чоловіка, який до цього був єдиною особою, яка забезпечує матеріально їх спільну родину. Жодних намірів на переїзд або зміну місця мешкання ані вона, ані її чоловік не мають. Будуть намагатись отримати для чоловіка громадянства України. Охарактеризувала чоловіка, як спокійну та порядну людину.

Свідок ОСОБА_9 показав, що є засновником Охоронного Агентства «Статус Секьюреті». На початку 2019 року офіційно за трудовим договором прийняв на роботу ОСОБА_3 як водія охоронця. Він керує як службовим автотранспортним, так і його особистим. Охарактеризував ОСОБА_3 позитивно, як спокійного та чесного співробітника, якому він довіряє виконання службових завдань та завдань пов`язаних з особистими справами. Свідок показав, що у випадку обрання ОСОБА_3 будь-якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, він продовжить працювати в охоронному агентстві.

Таким чином, особистість затриманого ОСОБА_3 свідчить про наявність стійких соціальних зв`язків, які не можуть бути спотворені або зруйновані лише задля переховування від правоохоронних органів та в подальшому від правосуддя.

Можливість застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту також обумовлюється загальними обставинами життя останнього та обставинами екстрадиційної перевірки. Так, є загальновідомим факт, що проведення екстрадиційної перевірки центральним органом України здійснюється на протязі досить тривалого часу (не менше 6 місяців). До вирішення вказаного питання, є очевидним, що ОСОБА_3 може перебувати разом зі своєю сім`єю під контролем держави України. Враховуючи тривалість життя останнього в Україні, отримання сімейних шлюбних зв`язків в Україні, ще у 2019 році, народження дитини в Україні, є велика вірогідність отримання вказаною особою громадянства України. Є також очевидним, що ОСОБА_3 буде приймати заходи законним шляхом залишитись в Україні, у вказаний спосіб. Відповідно знаходження під вартою у даному випадку буде непропорційним заходом забезпечення кримінального провадження відкритого у РФ.

Поведінка ОСОБА_3 у залі судового засідання, передача ним своїх поглядів на обставини, що з ним відбуваються, а також емоційні переживання, на думку слідчого судді свідчать про можливість довіри ОСОБА_3 як особі, яка здатна виконувати покладені на неї слідчим суддею обов`язки.

Слідчий суддя, вважає також, неможливим застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_3 тільки на підставі тяжкості покарання, яке можливо буде застосовано до останнього у РФ, в тому числі, в зв`язку з тим, що йому може бути призначене і покарання не пов`язане з позбавленням волі. Кримінальне правопорушення у якому обвинувачується ОСОБА_3 , відповідно до національного Законодавства /ч. 3 ст. 190 КК/, не є таким, що вимагає занадто суворого запобіжного заходу. Практика слідчих суддів України у даному питанні свідчить про застосування запобіжних заходів не пов`язаних з триманням під вартою.

Всі примусові заходи, що застосовуються в процесі, повинні розглядатися не як покарання особи, а як обмеження прав громадянина з певною метою. Однак, тримання під вартою, як запобіжний захід, з правової точки зору за формою майже тотожне покаранню у вигляді позбавлення волі, проте не є покаранням, а є примусовим заходом, який застосовується з метою забезпечення інтересів правосуддя. У даному випадку інтереси правосуддя можливо забезпечити іншим більш м`яким запобіжним заходом. Се буде відповідати як принципу Верховенства права, так і держаній політиці України в межах міжнародного співробітництва.

Метою застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є забезпечення виконання ОСОБА_3 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням втечі особи та забезпечення у подальшому її видачі.

Підставою застосування запобіжного заходу є належне підтвердження факту розшуку ОСОБА_3 іноземною державою (Російською Федерацією).

При вирішенні клопотання керівника прокуратури слідчий суддя також враховує практику Європейського суду з прав людини.

Пунктом 1(f) статті 5 Європейської Конвенції з прав людини, допускається тримання під вартою з метою регулювання незаконної імміграції і забезпечення вислання або видачі особи. Затримання особи має бути спрямовано на досягнення вказаних цілей, а не просто на те, щоб перешкодити особі зникнути. Для застосування обмеження свободи згідно з даним пунктом не потрібно ніякого ордера, оскільки тримання особи під вартою дозволяється, якщо розпочалися заходи по видачі. Однак, якщо процедура видачі особи не здійснюється з належною старанністю, її затримання перестає бути припустимим згідно з пунктом 1(f) статті 5 Конвенції.

Відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Новік проти України» від 18.12.2008 року п. 18. Суд повторює, що будь-яке позбавлення свободи відповідно до п. 1(f) статті 5 Конвенції є виправданим лише на час розгляду питання щодо депортації або екстрадиції. Якщо розгляд цього питання не здійснюється із відповідною сумлінністю, то тримання під вартою перестає бути виправданим за цим пунктом. У пункті 20 вказаного Рішення ЄСПЛ, Суд також зазначає, що виходячи із обставин цієї справи, не можна сказати, що протягом двадцяти восьми днів перебування заявника під вартою, поки тривала процедура екстрадиції, відповідні органи не діяли з належною сумлінністю. Зокрема, як зазначив Уряд, вони визначили статус заявника не пізніше ніж через 17 днів після отримання запиту про екстрадицію.

У даному випадку, затриманий ОСОБА_3 тримається під вартою на протязі 39 днів. До цього часу питання щодо екстрадиції не вирішено. Клопотання прокурора не містить інформації, щодо ходу проведення естрадиційної перевірки, її наслідків та можливого приблизного часу вирішення вказаного питання. Під час виступу в судовому засіданні, прокурором також не повідомлено об`єктивні відомості щодо видачі особи (екстрадиції) та її фактичної передачі компетентним органам РФ.

Викладені обставини, на думку слідчого судді, свідчать про те, що відповідний Центральний орган України не діяв з належною сумлінністю, вирішуючи питання щодо екстрадиції ОСОБА_3 . Таким чином, законних підстав для застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстратидиційного арешту) не має.

Слідчий суддя вважає, що обставини екстрадиційної перевірки свідчать про необхідність застосування запобіжного заходу ОСОБА_3 у вигляді домашнього арешту, з забороною залишати житло у певний період доби. Вказане рішення пов`язане з можливістю продовжити останньому працювати та забезпечувати свою сім`ю матеріально.

Постановляючи ухвалу, слідчий суддя керується ст. ст. 58-62 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 року (Мінської конвенції) та ст. ст. 181, 584, 585 КПК України.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

1.Висновки слідчого судді.
В задоволенні клопотання керівника Одеської місцевої прокуратури № 2 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційного арешту) у відношенні ОСОБА_3 відмовити.

Застосувати до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з забороною особі, видача якої запитується іноземною державою, залишати житло за адресою АДРЕСА_1 у певний період доби, а саме з 20 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин.

Негайно звільнити з під варти ОСОБА_3 у залі суду.

Роз`яснити ОСОБА_3 його обов`язок, щодо заборони залишати вказане житло у період доби, а саме з 20 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин.

Покласти на особу, видача якої запитується іноземною державою - ОСОБА_3 обов`язки строком на 60 (шістдесят) днів, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

1)прибувати за кожною вимогою до прокурора та слідчого судді.

2)не відлучатись із населеного пункту /м. Одеса/, в якому він проживає, перебуває та зареєстрований, без дозволу прокурора та/або слідчого судді;

3)повідомляти прокурора чи слідчого суддю про зміну свого місця проживання;

4)здати на зберігання до відповідних органів державної влади /прокуратури або відділку поліції/ свій паспорт /паспорти/ для виїзду за кордон.

Роз`яснити ОСОБА_3 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Контроль за поведінкою особи, видача якої запитується іноземною державою, який перебуває під домашнім арештом покласти на співробітників Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області.

2.Строк і порядок набрання ухвалою законної сили та її оскарження.
Строк дії ухвали слідчого судді становить 60 (шістдесят) днів і обчислюється з моменту оголошення ухвали слідчого судді, тобто з 11.01.2020 року. Ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію 11.03.2020 року.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку, безпосередньо до суду апеляційної інстанції, особою, видача якої запитується іноземною державою, її захисником чи законним представником, прокурором протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: ОСОБА_1