В И Р О К
Іменем України

09 червня 2020 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі колегії:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження №0001469 по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтави, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , командира відділення снайперів взводу снайперів роти снайперів військової частини НОМЕР_1 , сержанта, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого у АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 410 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_6 та визнане судом доведеним

Двадцять першого серпня 2017 року у проміжок часу з 09 год. 00 хв. до 16 год. 00 хв., ОСОБА_6 , як військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , що дислокується у АДРЕСА_3 , будучи відрядженим до військової частини НОМЕР_2 , яка дислокується у АДРЕСА_4 , перебуваючи на території п`ятої ділянки для стрільби снайперів військової частини НОМЕР_3 , що дислокується у АДРЕСА_4 , для виконання практичних занять під назвою: «Стрільба з місця по маломірних цілях» та «Стрільба в населеному пункті по цілях, що з`являються в обмеженому габариті» із стрілецької зброї вдень, отримав бойові припаси, а саме 80 патронів калібру 7,62 мм з маркуванням «188 76», які поклав у рюкзак та носив до закінчення виконання згаданих практичних занять.
Цього ж дня ОСОБА_6 , тримаючи наведені патрони безпосередньо при собі, а саме у рюкзаку, не маючи передбаченого законом дозволу, усупереч вимогам додатку № 1 затвердженого пунктом 1 постанови Верховної Ради України від 07 червня 1992 року № 2471-XII «Про право власності на окремі види майна», п.п. 1-4, 9, 15 Положення по дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року № 576, п.п. 2.8, 8.1, 8.2, 8.9 «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України від 21 серпня 1998 року № 622, діючи умисно, переніс їх до розташування військової частини НОМЕР_3 у АДРЕСА_4 та зберігав без передбаченого законом дозволу до 23 серпня 2017 року.
Крім цього, обвинувачений ОСОБА_6 у невстановлені досудовим розслідуванням день, час та місці, у порушення вимог вищенаведених нормативно-правових актів, умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, без передбаченого законом дозволу придбав один бойовий припас патрон калібру 7,62х39 мм з маркуванням «539 90», та з цього моменту зберігав його до 23 серпня 2017 року у обраному ним місці, у тому числі - на території військової частини НОМЕР_3 у АДРЕСА_4 .
Продовжуючи свою злочинну діяльність, 23 серпня 2017 року ОСОБА_6 взяв із собою рюкзак, всередині якого, окрім іншого, знаходилися 20 патронів калібру 7,62 мм з маркуванням «188 76» та 1 патрон калібру 7,62x39 мм з маркуванням «539 90» та близько 13 години на автомобілі марки «Хюндай Сантафе» вибув з розташування військової частини НОМЕР_3 і без передбаченого законом дозволу перевіз вказані бойові припаси спочатку до м. Житомира, а звідти на громадському транспорті до м. Києва. Цього ж дня близько 16 години під час безпосереднього транспортування ОСОБА_6 при собі у рюкзаку зазначених патронів, останній був зупинений працівником патрульної поліції на станції метрополітену «Житомирська» КП «Київський метрополітен», де у період часу з 17 години 50 хвилин до 18 годину 40 хвилин під час огляду рюкзака обвинуваченого ОСОБА_6 , за його добровільною згодою, було виявлено та вилучено 21 бойовий припас.

Показання учасників кримінального провадження та висновки суду щодо доведеності вчинення обвинуваченим злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України

У ході судового розгляду справи ОСОБА_6 винним себе у вчиненні інкримінованих йому злочинів не визнав та пояснив, що у серпні 2017 року він перебував на навчаннях у НОМЕР_4 навчальному центрі Житомирського полігону. Під час проведення змагань їм видавались боєприпаси та доводився порядок поводження із ними. У кінці змагань вони здавали гільзи. Боєприпаси, які йому видавались, він носив у рюкзаку до закінчення змагань, тобто до 21.08.2017. Після змагань він у збройній кімнаті перевірив рюкзак та вийняв решту боєприпасів, а рюкзак поклав у комору, яка знаходилась у кімнаті, де проживало тридцять чоловік. Після закінчення навчань він поїхав додому. Коли їхав у автобусі з Житомира до Києва, то виявив у рюкзаку інкриміновані йому боєприпаси, а саме 20 патронів калібру 7,62 мм з маркуванням «188 76» та 1 патрон калібру 7,62x39 мм з маркуванням «539 90». Вийшовши із автобуса у м. Києві на станції метро «Житомирська», він біля турнікету побачив поліцейського, до якого підійшов та повідомив про виявлені у рюкзаку боєприпаси. Після цього у поліцейській кімнаті в присутності двох понятих, за його добровільною згодою, з рюкзаку було вилучено вказані патрони. Ніякого умислу на викрадення боєприпасів із Житомирського полігону у нього не було. Згадані боєприпаси випадково замотались у його кофті, яка була у рюкзаку, у зв`язку з чим він їх не зміг виявити та здати після закінчення змагань.

Свідок ОСОБА_9 у суді пояснив, що працює на посаді поліцейського в Управлінні поліції метрополітену ГУНП у м. Києві. 23 серпня 2017 року у рамках профілактичних заходів, присвячених Дню незалежності, проводилася операція «Зброя. Вибухівка». На час проведення цих заходів була посилена служба. 23 серпня 2017 року о 15 годині 30 хвилин у вестибюлі №2 станції метро «Житомирська» він побачив обвинуваченого ОСОБА_6 , який мав при собі військовий рюкзак і швидко намагався потрапити через турнікет до електропоїздів. Було видно, що ОСОБА_6 надмірно хвилювався, що стало причиною для зупинки останнього біля турнікета. На його запитання ОСОБА_6 відповів, що має у рюкзаку 21 патрон та пояснив, що поспішає, оскільки його відпустили додому на вихідні. Після цього він запросив обвинуваченого до кімнати поліції, викликав слідчо-оперативну групу. Під час спілкування із слідчим ОСОБА_6 пояснив, що забув викласти набої із рюкзака на полігоні, де перебував на навчаннях снайперів.

Свідок ОСОБА_10 у суді пояснив, що працює у Київському метрополітені працівником зони охоронного комплексу. У другій половині серпня 2017 року під час несення зміни був запрошений до кімнати поліції, де відбувалось вилучення боєприпасів, які знаходились у рюкзаку обвинуваченого. Це була запечатана упаковка боєприпасів у кількості 10-12 штук. ОСОБА_6 пояснив, що ці боєприпаси він помилково не здав на полігоні у м. Житомирі, а коли їхав до м. Київ, то виявив їх у себе в рюкзаку.

Свідок ОСОБА_11 у суді пояснив, що влітку 2017 року разом із ОСОБА_6 готувався до змагань снайперів. Знає, що ОСОБА_12 їхав із Житомирського полігону, де відбувались змагання, до м. Києва і в автобусі знайшов у себе в рюкзаку боєприпаси, які по приїзду у Київ здав поліції. На змаганнях у ОСОБА_12 була гвинтівка СВД, до якої йдуть патрони 7,62 мм. Боєприпаси видавались на полігоні, за які вони розписувались. Маркування боєприпасів не пам`ятає. Бачив як ОСОБА_12 особисто розписувався за отримання боєприпасів та здані гільзи. Після стрільби нестачі гільз виявлено не було. Оскільки він із ОСОБА_12 працювали у парі, то запам`ятав, що останній усі видані йому боєприпаси відстріляв у його присутності, а тому вважає, що ОСОБА_6 не міг привласнити патрони, які видавались для стрільб.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні пояснив, що у серпні 2017 року він разом із своїм підрозділом, до якого входили боєць ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , прибули на Житомирський військовий полігон для проходження курсів снайперів. Прибули на курси зі своєю зброєю, а боєприпаси до неї видавались на полігоні. Ладур стріляв із гвинтівки СВД, боєприпасами калібру 7,62 мм, які він отримував на полігоні. Чи розписував ОСОБА_12 за отримання боєприпасів він сказати не може. Гільзи після відстрілу ніхто не здавав. Того ж дня він відпустив ОСОБА_6 додому. Через деякий час до нього зателефонував командир бригади, який знаходився у м. Київ, та повідомив, що ОСОБА_6 у метро попався із боєприпасами. Приїхавши у відділення поліції у м. Києві, він побачив там ОСОБА_6 , який пояснив, що частина боєприпасів, які йому видали для стрільб, заплуталась у кофті, яка знаходилась у рюкзаку і він їх не побачив, а тому помилково не здав. Виявив він ці патрони лише коли їхав у маршрутці до Києва. По приїзду у Київ хотів здати ці боєприпаси правоохоронним органам, але його затримали працівники поліції. Також зазначив, що великі валізи зберігались у спеціальній кімнаті, а невеличкі рюкзаки бійців знаходились у коморі, де до них був вільний доступ.

Свідок ОСОБА_15 у суді пояснив, що ОСОБА_6 проходив навчання у школі снайперів. Під час проходження даного курсу боєприпаси для відстрілу видавав сержант Шклярук. Видавались боєприпаси військовослужбовцям по відомості під підпис, а після відстрілу вони здавали гільзи, їх маркування не перевірялося. Після проведення стрільб нестачу боєприпасів виявлено не було, але було виявлено нестачу гільз, що є допустимим. Нестача гільз була виявлена не конкретно за ОСОБА_6 , а загалом за школою снайперів після проведення курсу навчання.

Свідок ОСОБА_16 у суді пояснив, що у серпні 2017 року перебуваючи на посаді снайпера разом із ОСОБА_6 проходили навчання на полігоні. Майже кожного дня були стрільби. Якою зброєю користувався ОСОБА_6 на навчаннях не пам`ятає. Набої для стрільб видавались по відомості, у якій військовослужбовці ставили свій підпис. Кількість виданих патронів залежала від поставлених задач, це могло бути від 20 штук і більше. Після стрільб гільзи здавали старшому. Також свідок пояснив, що особисті речі тримали не у казармі, а у коморі, яка була спеціально для цього виділена. Були випадки коли з цієї комори зникали речі військовослужбовців. Охарактеризував ОСОБА_6 як відповідальну особу.

Свідок ОСОБА_17 у суді пояснив, що був інструктором у школі снайперів під час проведення навчальних стрільб на Житомирському військовому полігоні. Набої видавались військовослужбовцям по відомості, де вони розписувались про їх отримання та про здачу гільз. Нестачі гільз після стрільб виявлено не було. Особисто попереджав військовослужбовців про те, що після закінчення стрільб їм необхідно здати невідстріляні набої. Згідно відомості, ОСОБА_6 були здані всі гільзи та невідстріляні набої.

Докази, які підтверджують висунуте та доведене судом ОСОБА_6 обвинувачення за ч. 1 ст. 263 КК України

Факт незаконного придбання, носіння та зберігання ОСОБА_6 боєприпасів підтверджується протоколом огляду місця події від 23.08.2017 з фототаблицями, згідно якого у вестибюлі станції метро «Житомирська» КП «Київського метрополітену» у м. Києві, з рюкзака належного ОСОБА_6 були виявлені та вилучені металеві предмети зеленого кольору зовні схожі на набої у кількості 21 штука, та які у відповідності до висновку судово-балістичної експертизи №8-5/1344 від 27.09.2017, є боєприпасами до нарізної вогнепальної зброї із маркуванням « НОМЕР_5 », а саме бойовими гвинтівковими патронами калібру 7,62х54R, що споряджені кулею «ЛПС» зі сталевим осердям, виготовлені промисловим способом на Новосибірському патронному заводі у 1976 році. Один патрон із маркуванням «539 90» є бойовим проміжним патроном калібру 7,62х39 мм, що споряджений кулею «ПС» зразка 1943 року зі сталевим осердям, виготовлений промисловим способом на Тульському патронному заводі у 1990 році (а.к.п. 119-126, 132-135, т. 1).

За фактом виявлення та вилучення у ОСОБА_6 23.08.2017 двадцяти набоїв калібру 7,62 мм до СВД та одного набою калібру 7,62 мм до АК були внесені відомості до ЄРДР, що підтверджується відповідним витягом (а.к.п. 113, т. 1).

Окрім того, вина ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України підтверджується показаннями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які повністю узгоджуються із рапортом останнього від 23.08.2017 та рапортом прокурора військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_18 від 20.10.2017, у відповідності до яких 23.08.2017 у рюкзаку ОСОБА_6 були виявлені набої (а.к.п. 115-116, т. 1).

Письмовою заявою ОСОБА_6 від 23.08.2017, де останній повідомляє про те, що у його рюкзаку знаходяться набої (а.к.п. 127, т. 1).

Висновки суду щодо доведеності вчинення ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та спростування судом доводів сторони захисту

Відповідно до Додатку № 1 п. 1 постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992 №2471-XII, до майна, яке не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України належать, у тому числі, бойові припаси.

Згідно п. 2 «Положення про дозвільну систему», затвердженого Постановою Кабінету міністрів України №576 від 12.10.1992, до предметів, матеріалів і речовин, підприємств, майстерень і лабораторій, на які поширюється дозвільна система, належать, у тому числі, бойові припаси.

Відповідно до п. 8.1 «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу, спорядженими гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №622 від 21.08.1998, дозвільна система, що здійснюється органами внутрішніх справ, поширюється, зокрема, на бойові припаси до зброї.

З огляду на факт придбання, носіння та зберігання ОСОБА_6 у своєму рюкзаку бойових припасів, який доведено протоколом огляду місця події від 23.08.2017 з фототаблицями, висновком судово-балістичної експертизи №8-5/1344 від 27.09.2017 та показаннями свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , за відсутності у ОСОБА_6 , передбаченого вищезгаданими нормативно-правовими актами дозволу на носіння та зберігання бойових припасів, суд дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Окрім того, обвинувачений ОСОБА_6 не заперечував у судовому засідання факт носіння та зберігання у своєму рюкзаку згаданих набоїв.

Разом з тим, захисник вважає, що ОСОБА_6 необхідно звільнити від кримінальної відповідальності за злочин, передбачений ч. 1 ст. 263 КК України, оскільки останній добровільно видав поліцейському названі набоїв.

На обґрунтування цієї правової позиції захист звертає увагу суду на те, що ОСОБА_6 на момент видачі патронів не перебував у статусі підозрюваного або обвинуваченого, стосовного нього у поліцейського не було відомостей про те, що він має у рюкзаку патрони, а також за доводами захисту на той час не існувало будь-якого рішення суду про обшук ОСОБА_6 з метою виявлення у нього цих набоїв.

Суд вважає ці доводи захисника хибним з огляду на таке.

Частиною третьою статті 263 КК України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, передбачений частинами першою або другою цієї статті звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона добровільно здала органам влади зброю, бойові припаси, вибухові речовини або вибухові пристрої.

Таким чином, у частині третій вказаної статті суб`єктом звільнення від кримінальної відповідальності є саме особа, без визначення її процесуального статусу як от затриманий, підозрюваний чи обвинувачений. З огляду на викладене, доводи захисника у цій частині є необґрунтованими.

Відповідно до частини третьої статті 263 КК України добровільна здача означає, що людина має можливість і надалі безперешкодно зберігати зброю, проте за власним бажанням (незалежно від причин та мотивів) передає її відповідному державному органу.

Про відсутність добровільної видачі ОСОБА_6 набоїв свідчать показання самого обвинуваченого проте, що він виявив набої в автобусі сполученням Житомир-Київ, однак нікому про це не повідомив, а також показання поліцейського ОСОБА_9 , у відповідності до яких ОСОБА_6 повідомив про наявність у нього в рюкзаку набоїв лише після того, як ОСОБА_9 , будучи поліцейським, відповідно одягнутий у форму поліцейського, виконуючи покладені на нього обов`язки щодо забезпечення громадського порядку, перший підійшов до ОСОБА_6 , зупинив його та запитав чи має той при собі заборонені речі. При цьому з показів даного свідка убачається, що ОСОБА_6 до проходу через турнікет побачив його, але направлявся не до нього, як до поліцейського для того щоб повідомити про наявність у нього набоїв, а навпаки обвинувачений йшов до входу на перон, з метою якнайшвидшого залишення станції метро.

Вказані факти свідчать саме про відсутність у ОСОБА_6 бажання добровільно здати набої до настання конкретної причини, а саме до зупинки його працівником поліції.

Таким чином, оцінивши всі докази у сукупності, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, суд, поза розумним сумнівом, дійшов висновку, що ОСОБА_6 , не маючи передбаченого законом дозволу, придбав, зберігав та носив, бойові припаси - двадцять один набій, а тому кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 263 КК України.

Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_6 та визнане судом недоведеним, а також мотиви його недоведеності

Стороною обвинувачення ОСОБА_6 , окрім придбання, зберігання та носіння бойових припасів, висувалось обвинувачення також і за іншим злочином.

Зокрема, те що ОСОБА_6 21 серпня 2017 року при згаданих вище обставинах виконання практичних занять зі стрільби, з виданих йому 80 патронів калібру 7,62 мм з маркуванням «188 76», умисно, із корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення за рахунок держави, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його наслідки у вигляді завдання державі шкоди, а також бажаючи настання цих наслідків, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, у порушення вимог ст.ст. 1, 3, 4, 6 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» п.п. 5, 6, 7, 8, 9, 11 «Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна в Збройних Силах України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.08.2000 № 1225, наказу Міністра оборони України від 29.06.2015 № 359 «Про затвердження Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України», ст.ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, привласнив частину згаданих бойових припасів, які він начебто відстріляв, а саме 20 патронів калібру 7,62 мм з маркуванням «188 76», загальною вартістю 8 грн. 40 коп. та розпорядився ними на власний розсуд.

Отже, окрім іншого, ОСОБА_6 стороною обвинувачення інкримінувалось привласнення військовослужбовцем бойових припасів, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 410 КК України.

Суд вважає, що вказане обвинувачення є недоведеним стороною обвинувачення, з огляду на таке.

Прокурор доводить винуватість ОСОБА_6 у привласненні бойових припасів в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, наступними доказами.

Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.12.2015 №240 про зарахування сержанта запасу ОСОБА_6 до списків особового складу та призначення на посаду командира відділення розвідки взводу спостереження та технічних засобів розвідки розвідувальної роти військової частин А 2802 ВОС 106182М (а.к.п. 139).

Витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.07.2017 №154 про призначення сержанта ОСОБА_6 на посаду командира відділення снайперів взводу снайперів роти снайперів військової частин А 2802 ВОС 100182М (а.к.п. 141, т. 1).

Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 14.08.2017 №186 про відрядження сержанта ОСОБА_6 до військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_4 терміном на 18 діб, з 14 по 31 серпня 2017 року, для виконання навчально - бойових завдань (а.к.п. 143, т. 1).

Накладною №2 від 30.01.2017 про наявність патронів калібру 7,62 мм з маркуванням «188 76» у військовій частині НОМЕР_2 (а.к.п. 155, т. 1 ).

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 18.08.2017 №1178 та заявкою №301/РАО про видачу 21.08.2017 3520 боєприпасів з маркуванням 7.62 мм «ЛПС» для проведення практичних стрільб з особовим складом школи снайперів (а.к.п. 147-149, т. 1).

Повідомленням т.в.о. командира в/ч НОМЕР_2 від 19.10.2017 №2818, про перебування на обліку у військовій частині НОМЕР_2 патронів калібру 7,62 мм з маркуванням «188 76» (а.к.п. 146 т. 1).

Звітом №301 про витрату на практичних і дослідних стрільбах артилерійських, мінометних і реактивних пострілів, патронів стрілецької зброї та ручних гранат, у відповідності до якого 21.08.2017 школою снайперів було відстріляно 3520 боєприпасів маркуванням 7.62 «ЛПС» (а.к.п. 154, т. 1).

Повідомленням т.в.о. командира в/ч НОМЕР_2 від 24.10.2017 №2063, про те, що сержант ОСОБА_6 21.08.2017 отримував боєприпаси калібру 7,62х54 мм з маркуванням « НОМЕР_6 » у кількості 80 штук (а.к.п. 156, т. 1).

Роздавально-здавальними відомостями №301/1 та 301/2 від 21.08.2017, у відповідності до яких ОСОБА_6 21.08.2017 отримав для виконання стрільб 80 набоїв та здав відповідно 80 гільз (а.к.п. 150-153, т. 1, 42-43 т. 2).

Витягом із ЄРДР від 20.10.2017, у відповідності до якого ОСОБА_6 21.08.2017, діючи з прямим умислом привласнив двадцять бойових припасів калібру 7,62 мм з маркуванням «188 76» в умовах особливого періоду, які перебувають на обліку у військовій частині НОМЕР_2 (а.к.п. 114, т.1).

Листом т.в.о. командира в/ч НОМЕР_2 від 24.10.2017 №2862 про вартість одного боєприпасу калібру 7.62х54 мм з маркуванням « НОМЕР_6 », яка становить 42 коп. (а.к.п. 157, т. 1).

Суд відкидає як доказ вини ОСОБА_6 у вчиненні згаданого злочину надані прокурором витяги з наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 02.06.2017 №126, від 07.07.2017 №155, від 28.08.2017 №199 та від 20.10.2017 №244, відомість перебування на обліку боєприпасів та їх елементів (додаток 1), так як ці докази будь-яким чином не доводять та не спростовують винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ст. 410 КК України, а лише свідчать про те, що ОСОБА_6 у період з 06 червня по 06 липня 2017 року перебував у щорічній черговій відпустці та був відряджений до військової прокуратури Київського гарнізону для допиту у якості свідка (а.к.п. 140, 142, 144-145, 179-181, т. 1).

Стороною обвинувачення ОСОБА_6 інкримінується вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 410 КК України, тобто привласнення військовослужбовцем бойових припасів, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

З суб`єктивної сторони вказаний злочин характеризується виною у формі прямого умислу, тобто винна особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання.

Однак досліджені судом докази не доводять вини ОСОБА_6 у привласненні набоїв, а лише свідчать про отримання ним 21.08.2017 боєприпасів калібру 7.62х54 мм з маркуванням «188 76» у кількості 80 штук.

У свою чергу, роздавально-здавальні відомості надані стороною обвинувачення №301/1, 301/2 та надані захисником 398/2/1 і 398/2/2 від 21.08.2017 містять дані про повернення ОСОБА_6 одразу після стрільб гільз в кількості, яка відповідає виданим набоїв. До того ж, із наданої прокурором заявки №301/РАО на видачу боєприпасів для проведення стрільб та звіту №301 за 21.08.2017 убачається, що кількість відстріляних гільз відповідає кількості виданих військовослужбовцям набоїв, у тому числі і ОСОБА_6 , калібру 7.62х54 мм для виконання практичних занять зі стрільб (а.к.п. 42-43, т. 2).

Згадані докази, суперечать висунутому ОСОБА_6 обвинуваченню у вчиненні ним злочину, передбаченого за ч. 3 ст. 410 КК України.

Будь-яких інших доказів про виявлення нестачі набоїв на Житомирському полігоні під час навчання стороною обвинувачення надано не було.

Окрім того, показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 не доводять факту привласнення ОСОБА_6 набоїв під час виконання стрільб, а навпаки вказують лише на отримання ОСОБА_6 набоїв та здачі гільз, зокрема, свідок ОСОБА_11 вказав, що ОСОБА_6 під час виконання стрільб 21.08.2017 відстріляв всі набої.

Отже, жоден свідок не вказав, що бачив у ОСОБА_6 невідстріляні набої.

Судом встановлено, що доказами, які не визнані судом недопустимими, недостатніми та неналежними є показання свідків, протокол огляду місця події, висновок судово-балістичної експертизи, заявки №301/РАО на видачу боєприпасів для проведення стрільб та звіт №301 за 21.08.2017.

Разом з тим, дані докази не доводять поза розумним сумнівом винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у привласненні під час проходження навчання на Житомирському військовому полігоні набоїв.

Суд звертає увагу, що стороною обвинувачення жодним чином не спростовані доводи обвинуваченого про, те що 21 набій замотались у його кофті, яка була у рюкзаку, у зв`язку з чим, він їх не побачив та не здав після закінчення стрільб, а мимоволі, без будь-якого умислу на викрадення чи привласнення забрав із собою, та лише виявив їх у салоні автобуса сполученням Житомир Київ.

До того ж, обвинувачений не виключає того факту, що інша особа могла покласти ці набої у його рюкзак, який зберігався у коморі та до якого був вільний доступ.

Названі доводи обвинуваченого не спростовані прокурором, а навпаки підтверджуються згаданими вище роздавально-здавальними відомостями, заявкою та звітом про відсутність нестачі набоїв, а також показами інших свідків.

Так, з показів свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_10 убачається, що ОСОБА_6 з моменту звернення до нього поліцейського ОСОБА_9 і до розгляду справи у суді наголошував на тому, що набої замотались у нього в кофті, у зв`язку з чим, він їх не побачив та не здав.

З показів свідка ОСОБА_16 убачається, що військовослужбовці під час стрільб зберігали свої рюкзакі в коморі, до якої був вільний доступ, що, за версією захисту, не виключає можливість поміщення іншою особою цих набоїв у рюкзак ОСОБА_6 .

Разом з тим, свідок ОСОБА_11 вказує, що під час стрільб працював разом з ОСОБА_6 у парі, та впевнений у тому, що останній відстріляв усі надані йому набої, що, на думку свідка, виключає можливість умисного привласнення обвинуваченим будь-яких патронів.

З показів свідка ОСОБА_17 , який на той час був інспектором зі стрільб, також вбачається, що ОСОБА_6 були здані всі гільзи та невідстріляні набої.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена судом, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, крім того, що інкримінований злочин був скоєний і обвинувачений є винним у скоєнні цього злочину. Це означає, що версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають стосунок до події. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення.

Наявність обставин, яким обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Виходячи із закріпленого у статті 17 КПК України принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно п. 2 ст. 6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону.

Отже, з урахуванням показань свідків та інших належних та допустимих доказів, а також розглядаючи справу у межах висунутого обвинувачення, суд вважає, що прокурором не доведено наявність прямого умислу у діях ОСОБА_6 щодо привласнення бойових припасів під час проведення практичних стрільб з особовим складом школи снайперів на Житомирському військовому полігоні та не спростовано версію подій, якими обвинувачений пояснив наявність у нього виявлених набоїв.

За приписами п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що у діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

З огляду на викладене, суд вважає, що обвинуваченого ОСОБА_6 необхідно виправдати за недоведеністю у інкримінованих йому діях складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 410 КК України.

Мотиви призначення покарання за ч. 1 ст. 263 КК України, прийняття рішення щодо речових доказів та процесуальних витрат

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином, але від якого тяжких наслідків не настало. Разом з тим суд бере до уваги, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позитивно характеризується за місцем проходження військової служби, вперше притягується до кримінальної відповідальності, є учасником бойових дій в зоні АТО, а також відсутність обтяжуючих покарання обставин.

На підставі викладеного, враховуючи правову позицію прокурора, суд дійшов висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією статті 263 КК України.

Проте, враховуючи особу обвинуваченого, який визнав фактичні обставини справи, проте дав їм неправильну юридичну оцінку, є учасником бойових дій, виключно позитивну характеристику за місцем служби, наявність на утриманні малолітньої дитини, що у сукупності істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, а також ураховуючи вимоги ст. 50 КК України, у відповідності до якої мета покарання полягає не лише у карі, а й у виправленні засуджених, та виходячи із принципу гуманізму, суд вважає, що виправлення ОСОБА_6 можливе без ізоляції його від суспільства, а тому останнього, у відповідності до ст. 75 КК України, можливо звільнити від відбування покарання з випробуванням.

При цьому суд вважає, що кримінальне покарання повинно бути

справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести та з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.

Згідно ч. 2 ст. 124 КПК України, суд стягує з обвинуваченого на користь держави 790 грн. 96 коп. витрат на залучення експертів під час проведення судово-балістичної експертизи.

Долю речових доказів суд вирішує у порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-376 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

ОСОБА_6 визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 410 КК України та виправдати у зв`язку з відсутністю у його діях складу цього злочину.

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України, звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, а саме буде періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти даний орган про зміну свого місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави 790 (сімсот дев`яносто) грн. 96 коп., витрат на залучення експертів під час проведення судово-балістичної експертизи.

Речові докази, а саме: 18 патронів із маркуванням «188 76» калібру 7,62х54R та 3 гільзи від 2 патронів 7,62х54R, 1 патрону 7,62х39 мм, які були використані при проведенні судово-балістичної експертизи передати за належністю військовій частині НОМЕР_7 .

На вирок може бути подана апеляція до Житомирського апеляційного суду через Житомирський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення вказаного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя:

Судді: