№707/482/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 квітня 2020 року м.Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Черкаси кримінальне провадження №0000125 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Борислав Львівської області, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , проживаючого у АДРЕСА_2 , раніше судимого за вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 30.01.2020 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 4-х років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, звільненого від відбування покарання, з іспитовим строком 2 роки,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, -

в с т а н о в и в:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
ОСОБА_4 , в ніч з 22 на 23 січня 2020 року, більш точний час в ході розслідування не встановлено, зайшов у двір домоволодіння АДРЕСА_3 , де, повторно, з корисливих мотивів, з метою викрадення чужого майна, умисно (усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій), таємно (впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих), незаконно, шляхом пошкодження вхідних дверей, проник до підсобного приміщення, звідки таємно викрав електропіч радянського виробництва з маркуванням ЄШПМ 1,0/220, 1000 Вт Гост 1491983, вартість якої, згідно висновку судової товарознавчої експертизи №8/138 від 10.02.2020 року, станом на 23.01.2020 могла становити 413 гривень 33 копійки, після чого з викраденим з місця скоєння злочину зник, чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріальних збитків на вказану суму.
Він же, повторно, в ніч з 31.01.2020 року на 01.02.2020 року близько 00 годин 15 хвилин, керуючись корисливими намірами на таємне викрадення чужого майна, умисно ( усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій) та впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, зайшов на територію домоволодіння АДРЕСА_4 , де через раніше відчинені ним вхідні двері проник до підсобного приміщення, всередині якого помітив металеву драбину довжиною 4 метри та газову плиту радянського виробництва, які вирішив викрасти, після чого таємно заволодів вказаною драбиною, вартість якої, згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 8/138 від 10.02.2020 року, могла становити 476 гривень 67 копійок, та відніс її до місця свого проживання, а в подальшому продовжуючи реалізацію свого умислу на вчинення крадіжки, повернувся до двору домоволодіння АДРЕСА_4 , де проникнувши до того ж самого підсобного приміщення таємно викрав газову плиту радянського виробництва, вартість якої в ході судової товарознавчої експертизи встановити не представилось можливим, після чого з викраденим майном з місця скоєння злочину зник, таким чином спричинивши потерпілому ОСОБА_5 матеріальних збитків на загальну суму близько 476 гривень 67 копійок.
Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Учасники процесу не оспорюють обставини, які підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні та які викладено в обвинувальному акті. Судом з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставини, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.

Відтак суд, пояснивши учасникам процесу, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, роз`яснивши положення ст. 349 КПК України, переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує, щодо такого порядку судового розгляду, провів судовий розгляд даного кримінального провадження щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації N 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєних злочинах визнав, підтвердив обставини, що викладені в обвинувальному акті, проте покази відмовився давати.

Потерпілий ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, проте 26.03.2020 року подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, за станом здоров`я, та неможливістю прибути в суд. Претензій матеріального характеру до обвинуваченого він не має.

Від представника потерпілого ОСОБА_6 , 26.03.2020 року надійшло клопотання про розгляд справи без її участі, оскільки потерпіла сторона претензій до обвинуваченого не має. Покарання просила призначити на розсуд суду.

У порядку ст. 325 КПК України, вирішено питання про можливість розгляду провадження без потерпілого та його представника, так як з урахуванням думки учасників судового провадження, є можливим за їх відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, у ракурсі норм ст. 91 того ж Кодексу, а претензій майнового характеру потерпілий не має.

Суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що вина ОСОБА_4 доведена «поза розумним сумнівом» і знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальні правопорушення, винним у вчиненні яких визнається обвинувачений.
Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 по епізоду, який відбувся з 22 на 23 січня 2020 року - за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням до приміщення, вчинена повторно.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 по епізоду, який відбувся з 31 січня на 01 лютого 2020 року - за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням до приміщення, вчинена повторно.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України є -щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Мотиви призначення відповідного покарання.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями пунктів 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує наступне:

позицію сторін судового провадження щодо необхідної міри покарання;

відношення обвинуваченого до вчиненого (визнання вини, щире каяття);

ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких;

особливості й обставини вчинення злочину: форму вини (прямий умисел), мотив і мету (корисливі наміри), спосіб (таємні дії; проникнення до житла), стадію вчинення (закінчений злочин), характер і ступінь тяжкості наслідків що настали (спричинення матеріальних збитків);
відсутність обтяжуючих покарання обставин;

поведінку обвинуваченого під час та після вчинення злочинних дій, яка була пасивною, зокрема обвинувачений не сприяв слідству у встановленні обставин справи;

особу обвинуваченого, який на час вчинення злочину мав зняту судимість, однак станом на час розгляду даної справи у нього виникла нова судимість за вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 30.01.2020 року; за місцем проживання характеризується негативно (вживає алкогольні напої, веде аморальний спосіб життя); на обліку у лікаря-нарколога КНП «Черкаська ЦРЛ» ЧРР не перебуває; на лікування за період з 1983 року по теперішній час в КНП «Черкаська обласна психіатрична лікарня ЧОР» не перебував; під наглядом лікаря-психіатра КНП «ЧОПНД Черкаської обласної ради» не перебуває.

Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші - після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70, так і ст. 71 КК ( 2341-14 ): спочатку - за правилами ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього - за правилами ч. 4 ст. 70 КК; потім - за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно - за сукупністю вироків.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй Постанові від 25 червня 2018 року по справі № 511/37/16-к зробила наступний висновок: коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші - після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70, так і ст. 71 КК: спочатку - за правилами ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього - за правилами ч. 4 ст. 70 КК, потім - за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно - за сукупністю вироків відповідно до ч. 1 ст. 71 цього Кодексу. У кримінально-правовій ситуації, коли вчинення нового злочину в період іспитового строку стає фактичною підставою для визнання (скасування) призначеного за попереднім вироком покарання у виді позбавлення волі, від відбування якого звільнялась особа, таким що належить відбувати реально, його самостійне виконання при застосуванні ч. 4 ст. 70 КК не допускається за наявності підстав для подальшого призначення остаточного покарання за правилами ч. 1 ст. 71 вказаного Кодексу.

Отже, у такому випадку процес призначення покарання проходить наступні стадії:

1) призначення покарання за злочин, вчинений до постановлення попереднього вироку; якщо вчинено декілька таких злочинів, які не охоплюються однією статтею чи частиною статті КК, то покарання призначається за кожен злочин окремо;

2) визначення покарання за сукупністю вказаних злочинів (частини 1-3 ст. 70 КК);

3) призначення покарання за сукупністю злочинів, встановлених новим та попереднім вироками, і зарахування у строк покарання повністю або частково відбутого покарання за попереднім вироком (ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК);

4) призначення покарання за злочин, вчинений після постановлення попереднього вироку; якщо вчинено декілька таких злочинів, які не охоплюються однією статтею чи частиною статті КК, то покарання призначається за кожен злочин окремо;

5) визначення та призначення покарання за сукупністю вказаних злочинів (частини 1-3 ст. 70 КК);

6) призначення остаточного покарання за сукупністю вироків (ч. 1 ст. 71 КК).

Виходячи із законодавчих приписів, у разі, якщо порушується хоча б один із принципів кримінального права, то руйнуються окремі елементи відповідної структури, і як наслідок - рішення суду містить помилку.

За вищевикладених обставин суд вважає, що покарання обвинуваченому по першому епізоду слід призначити у виді позбавлення волі, оскільки особа перебуваючи під судовим слідством на шлях виправлення не стала і вчинила новий злочин.

Оскільки ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення до постановлення вироку Черкаським районним судом Черкаської області від 30 січня 2020 року, покарання за ч. 3 ст. 185 КК України - по епізоду крадіжки, яка відбулася з 22 на 23 січня 2020 року та за злочин, за який він засуджений попереднім вироком від 30 січня 2020 року, йому слід призначити за правилами ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань, оскільки вони є однакові за видом і розміром та принцип поглинення покарань не може бути застосований.
За вчинене кримінальне правопорушення, що передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, зокрема по епізоду крадіжки, яка відбулася з 31.01.2020 року на 01.02.2020 року, ОСОБА_4 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, оскільки він вчинив злочин, перебуваючи на іспитовому строці, що характеризує його як особу яка схильна до девіантної поведінки, а остаточне покарання, з огляду на те, що останнє кримінальне правопорушення він вчинив в період іспитового строку, визначеного вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 30 січня 2020 року, за сукупністю вироків на підставі ч. 1 ст. 71 КК України.
Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.
Цивільний позов не заявлено.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Майнова шкода становить 890 грн., яка відшкодована на стадії досудового слідства, шляхом повернення викраденого майна.

З обвинуваченого необхідно стягнути на користь держави документально підтверджені витрати за залучення експерта в порядку ч. 2 ст. 124 КПК України, у сумі 1884,12 грн.

Питання про речові докази необхідно вирішити в порядку ст.100 КПК України, у відношенні тих доказів по яким було надано суду відповідні постанови про їх визнання такими.
На підставі ухвали слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 25.02.2020 року відносно ОСОБА_4 була обрана міра запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на строк до 24.04.2020 року.

Захід забезпечення кримінального провадження, а саме: запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, ОСОБА_4 залишити без змін, та продовжити строк його дії до набрання вироком законної сили.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 374, 376 КПК України, суд

ухвалив:

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 ст. 185 Кримінального Кодексу України (по епізоду крадіжки, що відбулася з 22 на 23 січня 2020 року) та призначити йому покарання у виді 4-х років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарання, призначеного за ч. 3 ст. 185 КК України та покарання, призначеного за ч. 3 ст. 185 КК України вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 30 січня 2020 року, призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 ст. 185 Кримінального Кодексу України (по епізоду крадіжки, що відбулася з 31 січня на 01 лютого 2020 року) та призначити йому покарання у виді 4-х років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком за ч. 3 ст. 185 КК України, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 30 січня 2020 року та призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 9 місяців.

Захід забезпечення кримінального провадження, а саме: запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, ОСОБА_4 залишити без змін, та продовжити строк його дії до набрання вироком законної сили.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 , рахувати з дня обрання міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою, тобто з 25 лютого 2020 року.
Речові докази після набрання вироком законної сили:

сліди пальців рук розмірами 13х28 мм, 15х29 мм та 15,22 мм, які залишені безіменним, середнім та вказівним пальцями лівої руки особи, дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_4 , дактилокарту на ім`я ОСОБА_4 , які поміщені до сейф-пакету МВС Експертна служба №1282875, що зберігаються при матеріалах кримінального провадження знищити;

металеву драбину, довжиною 4 м. у технічно-справному стані, газову плиту радянського виробництва у технічно-справному стані, білого кольору, еклектропіч радянського виробництва з маркуванням ЄШПМ 1,0/220, 1000 Вт Гост 1491983 у технічно-справному стані, сірого кольору, які передані на зберігання потерпілому ОСОБА_5 залишити останньому за належністю.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за залучення експерта по справі на суму 1884,12 грн.

Вирок може бути оскаржений в Черкаський апеляційний суд всіма учасниками процесу протягом 30 днів з дня проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1