Ухвала
24 лютого 2020 року
м. Київ
справа № 663/922/17
провадження № 51-412ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 03 липня 2019 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_5 ,

встановив:
Вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 03 липня 2019 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Скадовська Херсонської області, жителя

АДРЕСА_1 , раніше судимого:

вироком Скадовського районного суду Херсонської області від 30 березня 2012 року

за ч. 1, ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі-КК) на 3 роки позбавлення волі, на підстав ст. 75, 76 КК звільнений від призначеного покарання з іспитовим строком

2 роки;
вироком Скадовського районного суду Херсонської області від 26 листопада 2012 року за ч. 3 ст. 185 КК, ст. 71 КК на 3 роки і 6 місяців позбавлення волі, звільнився 27 січня 2016 року по відбуттю строку покарання;
засуджено за ч. 3 ст. 185 КК до 4 років позбавлення волі. Згідно з вироком, ОСОБА_5 , 22 лютого 2017 року, близько 22.00 год., на перехресті вул. Пасічника та вул. Мангубінської в м. Скадовськ Херсонської області, біля торгового кіоску ПП «Анікеєва В.В.», шляхом пошкодження замикаючих пристроїв дверцят холодильника, умисно, з корисливих спонукань, таємно, повторно, вчинив крадіжку товаро-матеріальних цінностей, чим спричинив матеріальні збитки потерпілій ОСОБА_6 в розмірі 764,19 грн., тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше сховище, вчинене повторно.
Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року апеляційні скарги захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 та ОСОБА_5 задоволено частково, вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 03 липня 2019 року щодо ОСОБА_5 змінено, виключено з мотивувальної частини вироку посилання суду на кваліфікуючу ознаку ч. 3 ст. 185 КК «вчинення злочину повторно» та посилання на викрадення 1 пляшки пива марки «Львівське 1715», об`ємом 2,5 літра. Постановлено вважати, що було викрадено чуже майно на загальну суму 730,79 грн.
Не погоджуючись з такими рішеннями, захисник ОСОБА_4 звернувся до суду з касаційною скаргою в якій просить переглянути вищезазначені судові рішення, кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 закрити.
Перевіривши доводи касаційної скарги та надані копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.
У касаційній скарзі захисник зазначає, що оскаржені судові рішення не відповідають вимогам ст. 62 Конституції України та статей 17, 84, 85, 373 Кримінального процесуального кодексу України (далі-КПК), що, на його думку, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Згідно з вимогами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Тому, доводи касаційної скарги, щодо обґрунтування невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи в частині, зокрема, кількості викрадених пляшок пива, не є предметом касаційної перевірки.
Також, захисник вказує на недопустимість як доказу висновків експертизи №18-929 від 08 лютого 2019 року, з огляду на те, що вони зроблені на підставі недопустимих, на його думку, матеріалів. Проте, вказані доводи захисника є необґрунтованими.
Так, відповідно до частини 1 ст. 242 КПК, експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, яких залучають сторони кримінального провадження або слідчий суддя за клопотанням сторони захисту у випадках та порядку, передбачених статтею 244 цього Кодексу, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання. Слідчий або прокурор зобов`язані забезпечити проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, якщо потерпілий не може їх визначити та не надав документ, що підтверджує розмір такої шкоди, розміру шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяного кримінальним правопорушенням (п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК).
Якщо стороною обвинувачення використано висновок експерта на підтвердження винуватості особи, саме цей висновок має бути відкритий стороні захисту при виконанні вимог ст. 290 КПК. Водночас, захист не позбавлений процесуальної можливості за необхідності клопотати про надання доступу до матеріалів, які досліджував експерт. За відсутності такого клопотання, з урахуванням ст. 22 КПК слід розуміти, що сторона захисту, самостійно обстоюючи свою правову позицію, не вважала за доцільне скористатися відповідним правом.
Таке право може бути реалізовано під час судового розгляду кримінального провадження, що не суперечить меті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Такий висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься у постанові обєднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 27 січня 2020 року по справі № 754/14281/17. З матеріалів доданих до касаційної скарги та наданих копій судових рішень встановлено, що стороною захисту обґрунтованість висновків експерта, з огляду на предмет проведеного дослідження, під сумнів не ставилась, клопотань в судовому провадженні про проведення експертного дослідження не заявлялося, як і клопотань про витребування для дослідження наданих експерту матеріалів.
Крім того, у касаційній скарзі захисник вказує на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки вважає, що відсутні підстави для кваліфікації дій засудженого за ч. 3 ст. 185 КК як крадіжки, вчиненої з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище.
Проте, висновки суду про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, ґрунтуються на безпосередньо досліджених в судовому провадженні та зазначених у вироку доказах, а також на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, у тому числі з точки зору їх належності, допустимості та достатності, про що у вироку суду наведено докладні мотиви. Суд дійшов обґрунтованого висновку, що під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище розуміється незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; обманним шляхом, з використанням підроблених документів, тощо). Твердження сторони захисту про те, що для вирішення питання про наявність чи відсутність такої кваліфікуючої ознаки в цьому провадженні має принципове значення чи було зачинено на електричний замок сховище чи ні, оскільки замок перебував в несправному стані, не засновані на законі. Суди правильно виходили з того, що засуджений усвідомлював таємність викрадення зі сховища, перебувати в якому не має права, та за наявності у нього умислу, який виник до протиправного вторгнення до сховища, вчинив безповоротне, безоплатне, протиправне вилучення чужого майна з нього.
Всі доводи апеляційної скарги належно перевірені судом апеляційної інстанції та на них надано змістовні відповіді. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, про що йдеться

у касаційній скарзі захисника, судом не встановлено.
Таким чином, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК з урахуванням того, що з касаційної скарги та копій оскаржених судових рішень вбачається, що підстави для задоволення скарги відсутні, колегія суддів дійшла до висновку, що захиснику ОСОБА_4 необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, суд
постановив
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 03 липня 2019 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3