Справа №:755/1950/20
Провадження №: 1-кс/755/679/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" лютого 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу ОСОБА_3 на рішення слідчого від 04.02.2020 року про відмову у визнанні потерпілим у рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.11.2019 року за № 0009205,

за участю

особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 ,

встановив

ОСОБА_3 звернувся зі скаргою до слідчого судді цього місцевого суду, в порядку ст. 303 КПК України, на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим, оскільки, на його переконання, вона винесена без належної перевірки обставин справи, недотримання вимог ст.ст. 9, 25, 110 вказаного Кодексу, а тому просить це рішення скасувати та зобов`язати слідчого визнати його потерпілим.

Особа, що подала скаргу в судовому засіданні останню підтримала, просила задовольнити з наведених у ній передумов.

Інші сторони у судове засідання, будучи повідомленими про нього згідно ст. 135 КПК України, не з`явилися, про поважні причини неявки регламентовані ст. 138 вказаного Кодексу не повідомили, однак слідчий суддя беручи до уваги положення ст.ст. 22, 26 вказаного Кодексу в частині того, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом та норми його ч. 3 ст. 306, яка регламентує, що неявка суб`єкта оскарження не перешкоджає розгляду провадження, з урахуванням строків розгляду скарг даного типу, вважає за можливе, у даному конкретному випадку, перейти до розгляду скарги по суті у відсутність вказаних сторін та дослідивши матеріали судового провадження, приходить до наступного.

16.10.2019 року ОСОБА_3 було подано заяву до Дніпровського УП ГУНП в м. Києві про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.366 КК України головним лікарем КМДКЛ №2 ОСОБА_4

27.01.2019 року до слідчого СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 було подано цивільний позов в рамках кримінального провадження № 0009205 від 07.11.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, оскільки йому внаслідок кримінального правопорушення завдано моральної шкоди.

Постановою слідчого СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_5 від 04.02.2020 року було відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у вказаному кримінальному провадженні, так як не отримано очевидних та достатніх підстав вважати, що вчиненим кримінальним правопорушенням ОСОБА_3 завдано шкоду.

Згідно ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Тобто, у силу норм ст. 55 указаного Кодексу, фізичній особі може бути відмовлено у визнанні потерпілим, якщо заява подана фізичною особою, якій кримінальним правопорушенням не завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, і все.

У даній ситуації, суб`єкт оскарження фактично відмовив у визнанні особі потерпілою з тієї підстави, що відсутня можливість визнання потерпілим конкретної особи, виходячи з кримінально-правової характеристики кримінального правопорушення, однак така підстава ч. 5 ст. 55 КПК України не передбачена.

Як наслідок, сама постанова за своєю суттю не вмотивована, як наслідок не відповідає вимогам ст. 110 КПК України.

Так, слідчий суддя, ураховує, що дійсно КПК допускає можливість відмови у визнанні особи потерпілим. Умовою для цього є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч. 1 ст. 55 КПК. «Очевидність та достатність» таких підстав є оціночним поняттям, яке визначається в кожному конкретному випадку, виходячи із обставин кримінального провадження і внутрішнього переконання особи, уповноваженої на визнання потерпілим, і може полягати, зокрема, у такому: очевидна відсутність події або складу кримінального правопорушення; відсутність шкоди з боку особи, яка подала відповідну заяву; очевидна відсутність причинного зв`язку між кримінальним правопорушенням і заподіяною шкодою; наявність завданої кримінальним правопорушенням шкоди іншого виду, ніж передбачено ч. 1 ст. 55 КПК (наприклад, заподіяння особі моральної шкоди як представнику певної частини суспільства; заподіяння моральної шкоди юридичній особі); неможливість визнання потерпілим конкретної особи, виходячи з кримінально-правової характеристики кримінального правопорушення.

Разом з тим, у разі встановлення факту неможливості визнання потерпілим конкретної особи, виходячи з кримінально-правової характеристики кримінального правопорушення особа, яка приймає відповідне процесуальне рішення у будь-якому випадку має сформувати свої висновки у такий спосіб, що б вони кореспондувалися з нормами ч. 5 ст. 55 КПК України, адже таке процесуальне рішення є кінцевим фактично для особи у кримінальному провадженні, відповідно має бути умотивованим та зрозумілим, тобто відповідати критеріям законності, обґрунтованості і вмотивованості.

Адже, законним є рішення, ухвалене компетентним суб`єктом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цим критеріям оскаржуване рішення не відповідає.

Також, у абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 02.07.2004 року N 13 «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів», вказано, що вирішуючи питання про визнання особи потерпілим, особа, яка розглядає таке звернення має з`ясувати, яку конкретно шкоду заподіяно їй злочином (моральну, фізичну чи майнову), і зазначити це в постанові.

Вказане залишилося поза увагою слідчого, як так оскаржуване процесуальне рішення не містить у собі інформації проте, чому вказаних заявником доводів про завдання шкоди не достатньо для констатації факту її завдання.

За таких обставин, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що скарга підлягає задоволенню з цього питання, а постанова скасуванню у світлі вищенаведених конкретних обставин справи.

Щодо вимоги зобов`язати слідчого визнати особу, яка подала скаргу потерпілим, то остання не може бути задоволена, так як запропонований особою, яка подала скаргу спосіб захисту порушених прав не кореспондується з нормами ст.ст. 36, 307 КПК України, а тому застосований бути не може, так як не може сприйматися, як ефективний, бо статтею 307 вказаного Кодексу не передбачений.

Керуючись ст. ст. 303-307, 369-372, 376 КПК України слідчий суддя,

постановив

Cкаргу ОСОБА_3 на рішення слідчого від 04.02.2020 року про відмову у визнанні потерпілим у рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.11.2019 року за № 0009205 - задовольнити частково.

Постанову слідчого СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_5 від 04.02.2020 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.11.2019 року за № 0009205, скасувати.

В іншій частині у задоволенні скарги - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає та є обов`язковою до виконання на всій території України.

Слідчий суддя: