ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11/803/3/20 Справа № 1-308/11 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
потерпілої ОСОБА_6
представника потерпілої ОСОБА_7
представника потерпілої особи -
ТОВ Центр Крона ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінальної справи за апеляцією потерпілого ТОВ Центр Крона в особі директора ОСОБА_8 на постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 жовтня 2012 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

В с т а н о в и л а:
Постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 жовтня 2012 року кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_9 у скоєнні злочинів за ч. 3 ст. 224, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 366, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 205 КК України, на підставі ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням терміну давності припинено та звільнено останнього від кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 224, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 366, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 205 КК України.
Рішення суду обґрунтовано тим, що в ході судового засідання ОСОБА_9 заявлено клопотання про припинення кримінальної справи за його обвинуваченням у скоєнні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 224, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 366, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 205 КК України, у зв`язку із закінченням терміну відповідно до вимог ч. 1 ст. 49 КК України. Прокурор не заперечував проти задоволення даного клопотання. Також суд врахував, що підсудний ОСОБА_9 вказав на усвідомлення того, що застосування ст. 49 КК України та звільнення його від кримінальної відповідальності за вказаним обсягом обвинувачення не є реабілітуючою обставиною і наполягав на застосуванні стосовно пред`явленого йому обвинувачення ст. 49 КК України.
Суд першої інстанції встановив, що злочини підсудним ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 224, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 366 КК України скоєні в період червня 2006 року, за ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 205 КК України - в період осінь 2004 - лютий 2005 року, тобто більше двох років тому, а отже у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_9 у скоєнні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 224, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 366, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 205 КК України, підлягає закриттю.
Представник потерпілої особи - ТОВ Центр Крона ОСОБА_8 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляції з урахуванням уточнень просить постанову Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 22.10.2012 року про припинення кримінальної справи за ч.3 ст. 224, ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 366, ч.5 ст. 27, ч.2 ст. 205 КК України щодо ОСОБА_9 скасувати. Кримінальну справу направити до органу досудового слідства для прийняття рішення з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 284 КПК України.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що за фактом підробки установчих документів ТОВ «Центр Крона» суду були надані достатні докази, який мав можливість вивчити докази і перевірити факти, встановлені в постанові адміністративного суду. У мотивувальній частині оскаржуваної постанови відсутні висновки про винність особи. Суд не дав ніякої оцінки факту підробки установчих документів ТОВ «Центр Крона», не дав оцінки фальсифікації звинувачення по суті.
При цьому постанова суду, якою ОСОБА_9 фактично визнаний винним, безпосередньо зачіпає права ТОВ «Центр Крона».
Звертає увагу, що в рамках активної співпраці зі слідством ОСОБА_9 , маючи м`який і боязкий характер і не маючи юридичних знань був готовий підписувати і визнавати все, що вкаже слідчий або прокурор, який підтримує обвинувачення.
Вказує, що суд зазначив, що показаннями ОСОБА_8 підтверджується вина ОСОБА_9 , але, на думку апелянта, показаннями ОСОБА_8 вина спростовується. Суд не дав оцінки тому факту, що вказаний в обвинуваченні офіс на момент інкримінованих подій ще не був орендований, а також очевидно зрежисованим показанням ОСОБА_10 , яка володіючи неймовірним чуйним слухом, чула не тільки, що говорить ОСОБА_11 по телефону, а чула, що відповідає ОСОБА_12 . Саме ОСОБА_13 таємно від ОСОБА_8 восени 2007р. привезла ОСОБА_14 в офіс до ОСОБА_15 , після чого ОСОБА_16 вступила з ним у змову. Надалі ОСОБА_10 пішла з офісу ОСОБА_8 і надавала допомогу ОСОБА_16 і ОСОБА_17 . Не надав суд оцінки і акту перевірки ПП «Транспортник 2005" за період 11.08.2005 р. по 30.06.2007 р.
Зазначає апелянт і про те, що законний представник ТОВ «Центр Крона» не звертався із заявою про скоєння злочину ОСОБА_9 ТОВ «Центр Крона» з дня порушення кримінальної справи і до визнання потерпілим 05.02.2018 року було позбавлено всіх передбачених Законом процесуальних прав потерпілого, цивільного позивача при проведенні досудового слідства.
На апеляцію потерпілого ТОВ Центр Крона в особі директора ОСОБА_8 потерпілою ОСОБА_6 були подані заперечення, в яких остання виражає свою незгоду з поданою апеляцією та просить залишити її без задоволення, а постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 жовтня 2012 року без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку представника потерпілої особи ТОВ «Центр Крона» ОСОБА_8 , який підтримав апеляцію та просив її задовольнити, прокурора ОСОБА_5 , яка заперечувала проти її задоволення, позицію потерпілої ОСОБА_18 та її представника ОСОБА_7 , які, кожен окремо, також заперечували щодо задоволення поданої апеляції, перевіривши матеріали кримінальної справи та доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція задоволенню не підлягає, а постанова суду має бути залишена без зміни, виходячи з таких підстав.
Відповідно до положень ст.365 КПК України (в ред. 1960 р.) вирок, ухвала чи постанова суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляції. Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювалися і стосовно яких відповідно до вимог частини першої статті 299 і статті 301-1 цього Кодексу докази не досліджувалися, не перевіряються.
Згідно зі ст.366 КПК України (в ред. 1960 р.)у результаті розгляду апеляцій на рішення, зазначені у частині другій статті 347 цього Кодексу, апеляційний суд: 1) виносить ухвалу про залишення ухвали чи постанови без зміни, а апеляції - без задоволення; скасування ухвали чи постанови і повернення її на новий судовий розгляд в суд першої інстанції, а у випадку скасування ухвали чи постанови про закриття справи і повернення її на додаткове розслідування; скасування окремої ухвали чи постанови; зміну ухвали чи постанови.
Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.
Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання.
Водночас засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.
Частиною третьою статті 80 КК України передбачено положення щодо зупинення перебігу строку давності у разі, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання, а строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.
У частині четвертій статті 80 КК України також передбачено положення про те, що перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення строку давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину.
Вказані положення свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.
Особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Згідно положень ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі, і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки, з дня вчинення злочину середньої тяжкості до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років.
Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим, тобто суд, встановивши наявність всіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно на якій стадії перебуває кримінальне провадження, кримінальна справа досудове розслідування, попередній розгляд справи суддею, судовий розгляд справи, на стадії провадження в суді апеляційної інстанції.
Згідно положень ч.1 ст. 282 КПК України (1960 р.), якщо під час судового розгляду справи будуть установлені підставі для закриття справи. передбачені пунктами 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11 статті 6 і статтями 7, 72, 8, 9, 10, 111 цього Кодексу, суд, вислухавши думку учасників судового розгляду і висновок прокурора, своєю мотивованою ухвалою, а суддя - постановою, закриває справу.
Як убачається з матеріалів справи ОСОБА_9 обвинувачувався у вчиненні злочинів, передбачених передбачених ч. 3 ст. 224, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 366, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 205 КК України, які були вчинені ним відносно ТОВ «Центр Крона» в період з осені 2004 року по червень 2006 pоку.
Згідно положень ст. 12 К України злочин, передбачений ч. 3 ст. 224 КК України є злочином невеликої тяжкості, санкцією якої передбачено покарання у виді штрафу від 10 до 15 тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права обіймати певні посади та займатися певною діяльністю на строк до трьох років; злочин, передбачений ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 205 КК України, є злочином невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у виді штрафу від 3 до 5 тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; злочин, передбачений ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 366 КК України є злочином середньої тяжкості, за який передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від двох до п`яти років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.
Також колегією суддів встановлено, що ОСОБА_9 інших злочинів не вчиняв, перебіг давності щодо нього не зупинявся і не переривався.
У даній кримінальній справі на момент винесення постанови суду щодо ОСОБА_9 минули строки давності, передбачені ст. 49 КК України, а тому суд обґрунтовано звільнив обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закрив кримінальну справу на підставі ст. 49 КК України.
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 7-1 КПК 1960 року провадження у кримінальній справі може бути закрито судом у зв`язку із закінченням строків давності.
При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 7-1 КПК 1960 року, не допускається закриття кримінальної справи, якщо обвинувачений, підсудний проти цього заперечує.
Як убачається з матеріалів справи та протоколу судового засідання ОСОБА_9 заявив клопотання про закриття кримінальної справи у зв`язку із закінченням строків давності, а також подав письмову заяву з цього приводу (Т.5, а.с.1, 58).
Під час судового розгляду суд роз`яснив підсудному ОСОБА_9 статтю 49 КК України, а також те, що закриття кримінальної справи на підставі ст. 49 КК України не є реабілітуючою обставиною та з`ясував у ОСОБА_9 його думку щодо можливості закриття кримінальної справи за даною нормою Закону.
Підсудний ОСОБА_9 зазначив суду про усвідомлення ним того, що застосування ст. 49 КК України та звільнення його від кримінальної відповідальності за вказаним обсягом обвинувачення не є реабілітуючою обставиною, підтримав свою заяву і наполягав на застосуванні стосовно пред`явленого йому обвинувачення ст. 49 КК України.
Задовольняючи заяву підсудного ОСОБА_9 про закриття кримінальної справи суд першої інстанції, врахувавши думки сторін з приводу можливості закриття кримінальної справи відносно ОСОБА_9 на підставі ст. 49 КК України, послався на те, що останній обвинувачується у вчиненні злочинів невеликої та середньої тяжкості, які були вчинені в період з осені 2004 року по червень 2006 pоку, перебіг давності не зупинявся і не переривався, оскільки ОСОБА_9 умисно від слідства та суду не ухилявся, нових злочинів не вчиняв, з дня вчинення ним злочинів минуло два та п`ять років відповідно, клопотання про закриття кримінальної справи було заявлено безпосередньо самим підсудним.
Дану постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 жовтня 2012 року в апеляційному порядку підсудний ОСОБА_9 не оскаржував.
Разом з цим, звертає на себе увагу той факт, що дане судове рішення було оскаржено саме директором ТОВ Центр Крона ОСОБА_8 після того, як ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 23.03.2018 року було поновлено строк на подачу апеляції ОСОБА_8 на постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 22.10.2012 року про припинення кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_9 у скоєнні злочинів за ч. 3 ст. 224, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 366, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 205 КК України, на підставі ч. 1 ст. 49 КК України, та вказану апеляцію визнано такою, що підлягає розгляду, на підставі того, що постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 05.02.2018 року було задоволено клопотання підсудного ОСОБА_8 щодо заміни потерпілої сторони та визнано за епізодами, кваліфікованими за ч.2 ст. 357, ч.3 ст. 224, ч.2 ст. 192, ч.2 ст. 358 КК України в якості потерпілої особи ТОВ Центр Крона за наявності у кримінальній справі й іншого потерпілої особи ОСОБА_6 , якою також вищевказана постанова Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 22.10.2012 року в апеляційному порядку не оскаржувалася.
Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 13 вiд 02 липня 2004 року «Про практику застосування судами законодавства, що передбачає права потерпілих від злочинів» при розгляді справи суддя відповідно до ст. 237 КПК України повинен з`ясувати, чи всі особи, яким злочином заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду, визнані потерпілими. Якщо хтось із цих осіб не визнаний потерпілим на стадії дізнання та досудового слідства, при наявності відповідного клопотання суддя своєю постановою має визнати таку особу потерпілим, повідомити йому про це і надати можливість ознайомитися з матеріалами справи. Таке ж рішення він ухвалює і тоді, коли є необхідність замінити особу, яка необгрунтовано була визнана потерпілим, представником потерпілого, цивільним позивачем, на належну. Не можуть бути визнані потерпілими особи, які постраждали від злочину, вчиненого ними ж. Разом з тим, оскільки закон не пов`язує позбавлення особи статусу потерпілого з неправомірністю його поведінки, суди повинні визнавати особу потерпілим у випадках, коли вчинення відносно неї злочину спровоковано її діями. При цьому неправомірність поведінки потерпілого може бути врахована при кваліфікації дій підсудного або призначенні йому покарання.
Оскільки кримінальна справа стосовно ОСОБА_8 розглядається за правилами КПК України в редакції 1960 року і ТОВ «Центр Крона» зазнала матеріальної шкоди від злочинів, інкримінованих підсудному ОСОБА_8 , то в даному випадку вказане товариство наділене статусом цивільного позивача, з чого випливають певні суперечності процесуальних статусів у цій кримінальній справі, оскільки підприємство, організація, установа, яка зазнала матеріальної шкоди від злочину, має право пред`являти у кримінальній справі вимогу про відшкодування шкоди лише до обвинуваченого (ч.1 ст. 28, ч. 1 ст. 51 КПК України), а в даному випадку ОСОБА_8 як представник ТОВ «Центр Крона» не може сам до себе пред`являти будь-які матеріальні претензії, оскільки товариство можливо постраждало від його умисних злочинних дій, а отже вищенавадене певною мірою викликає розумний сумнів з приводу належності ОСОБА_8 як субєкта апеляційного оскарження постанови Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22.10.2012 року щодо ОСОБА_9 .
Таким чином, викладені в апеляції обставини і факти не мають жодного відношення до кримінальної справи, яка була розглянута в відношенні ОСОБА_9 і не є безумовними підставами, за якими постановлене судове рішення повинно бути скасовано з подальшим направленням кримінальної справи на новий судовий розгляд, поверненням для додаткового розслідування чи взагалі направленням її до органу досудового слідства для прийняття рішення з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 284 КПК України, до того ж в порядку КПК України 2012 року, на що є посилання в поданій апеляції.
Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які б потягнули за собою скасування постанови Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 жовтня 2012 року, не встановлено, а тому в задоволенні апеляції представника потерпілого ТОВ Центр Крона ОСОБА_8 слід відмовити, а дану постанову суду - залишити без зміни.
Керуючись п. п. 11, 15 Розділу ХІ. Перехідні Положення КПК України 2012 року, ст. ст. 365, 366, 382 КПК України 1960 року колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляцію потерпілого ТОВ Центр Крона в особі директора ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 жовтня 2012 року відносно ОСОБА_9 - без змін.

Судді:

_______________ _________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4