ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2020м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

його захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши кримінальне провадження № 521/85/20-к відносно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Одесі, громадянина України, без освіти, офіційно не працюючого, не одруженого, маючого двох неповнолітніх дітей, без реєстрації, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 03.02.2005 Малиновським районним судом м. Одеси за ч.5, 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі;

- 31.08.2007 Малиновським районним судом м. Одеси за ч. 3 ст. 185, 71 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі;

судимості в силу ст. 89 КК України не маючого,

обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ст. 185 ч.3 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

15.12.2019 приблизно о 03 годині 00 хвилин, ОСОБА_8 , перебуваючи поблизу будинку за адресою: АДРЕСА_2 , побачив, що світло в будинку вимкнено, після чого у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна.
Далі, реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає та поряд відсутні особи які можуть чинити перешкоди його злочинним діям, усвідомлюючи характер суспільно небезпечного діяння та наслідки його настання, діючи умисно, з корисливих мотивів, переліз через паркан та потрапив до двору будинку за адресою: АДРЕСА_2 .
В подальшому ОСОБА_8 , шляхом віджиму вікна, потрапив до приміщення будинку за адресою: АДРЕСА_2 , де визначив об`єктом свого злочинного посягання майно, яке належить потерпілій ОСОБА_9 , а саме: золотий хрестик вагою близько 2-х грамів вартістю 1500 гривень, фотоапарат «Sony» вартістю 3000 гривень, карти пам`яті в кількості 3-х штук загальною вартістю 600 гривень, пристрій для паління «GLO» вартістю 1000 гривень, 100 гривень та предмети біжутерії, які не представляють матеріальної цінності, після чого склавши вказані речі до рюкзаку залишив приміщення будинку, таким чином виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак злочин не закінчив з причин, які не залежали від його волі, оскільки був затриманий на території зазначеного подвір`я працівниками служби охорони.
Обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні злочину, передбаченому ст. 185 ч.3 КК України при викладених у обвинувальному акті обставинах, визнав повністю, підтвердив вищевикладені обставини та заявив про щире каяття у вчиненому. При цьому, обвинувачений в суді надав показання, які співвідносяться з формулюванням обвинувачення, викладеним у обвинувальному акті.

Роз`яснивши учасникам процесу положення ч.3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, у суду відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності позиції обвинуваченого щодо визнання вини.

Оскільки ОСОБА_8 вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням до житла, суд кваліфікує діяння обвинуваченого як злочин, передбачений ч.2 ст.15 ч.3 ст. 185 КК України.

При призначенні ОСОБА_8 покарання суд керується загальними принципами призначення покарання, визначеними в ст. ст. 50, 65 КК України.

Суд визнає пом`якшуючою покарання обставиною щире каяття обвинуваченого в скоєні злочину.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_8 у судовому засіданні не встановлено.

Суд приймає до уваги позитивні дані, які характеризують обвинуваченого за місцем його проживання, наявність у обвинуваченого двох неповнолітніх дітей.

Разом із цим, суд також враховує, що ОСОБА_8 раніше неодноразово був засуджений за тотожні злочини проти власності. Скоєння ОСОБА_8 чергового злочину тотожної спрямованності свідчить про стійкість тенденції до продовження ним злочинної діяльності та небажання становитися на шлях виправлення.

Враховуючи ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_8 злочину, наведених даних про особу обвинуваченого та інших обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_8 неможливо без ізоляції від суспільства, у зв`язку із чим, вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого покарання у вигляді позбавлення волі.

Підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК України до обвинуваченого судом не встановлено.

Вирішуючи питання, які відповідно до положень пп.2 п.4 ст. 374 КПК України повинен вирішити суд при ухваленні вироку, в тому числі щодо заходів забезпечення кримінального провадження, до яких відноситься і питання запобіжного заходу, встановивши можливість вчинення обвинуваченим дій, передбачених ст. 177 КПК України, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого до набрання вироком законної сили, суд вважає за необхідне, обрати відносно ОСОБА_8 запобіжний заход у вигляді тримання під вартою.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до положень ст. 100 КПК України і вважає за необхідне повернути їх власнику.

Відповідно до ст. 124 КПК України, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого судові витрати за проведення судової експертизи.

Керуючись ст.ст. 369 -374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 , визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст. 185 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили обрати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк відбуття покарання обчислювати з моменту фактичного взяття обвинуваченого під варту.

Зарахувати у строк відбуття покарання строк перебування обвинуваченого ОСОБА_10 під вартою з 15.12.2019 по 17.12.2019.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення судової експертизи у сумі 1099.07 грн.

Речові докази вважати повернутими їх власнику.

На вирок може бути подана сторонами апеляція в Одеський апеляційний суд через Малиновський районний суд міста Одеси протягом тридцяти діб від дня його проголошення.

Головуючий: ОСОБА_11