КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 11 лютого 2020 року, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 січня 2020 року,

за участі: захисника ОСОБА_7 ,
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на повідомлення про підозру від 08 лютого 2019 року у кримінальному провадженні № №0001043 від 17 жовтня 2013 року за ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190 КК України.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_5 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати її, постановити нову, якою задовольнити скаргу на повідомлення ОСОБА_6 про підозру від 08 лютого 2019 року та скасувати вказане повідомлення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ухвалою слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, оскільки слідчим суддею неправильно застосовано норми Закону України № 2147-УІІІ від 03.10.2017 та ст. 303 КПК України.
На думку захисника, слідчим суддею помилково не взято до уваги те, що відомості про час дату повідомлення про підозру ОСОБА_6 внесено в ЄРДР після набрання чинності змін до ч. 1 ст. 303 КПК України, внесеним Законом України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.
В судове засідання прокурор не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив, хоча про час та місце судового засідання йому завчасно повідомлено в установленому законом порядку, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 та просив її задовольнити, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, СУ ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 17 жовтня 2013 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001043, за ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 190 КК України.
08 лютого 2019 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у пособництві у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайстві), вчиненому в особливо великих розмірах за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушенням, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190 КПК України.
13 грудня 2019 року підозрюваний ОСОБА_6 подав до Шевченківського районного суду міста Києва скаргу про скасування вказаного повідомлення про підозру.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 22 січня 2020 року у задоволені вказаної скарги підозрюваного відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні скарги підозрюваного ОСОБА_6 про визнання необґрунтованим та скасування повідомлення йому про підозру у кримінальному провадженні № 0001043, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190 КК України, слідчий суддя, вивчивши матеріали, додані до скарги, прийшов до правильного висновку, що кримінальне провадження у якому ОСОБА_6 повідомлення про підозру розпочато в 2013 році, а відтак відсутні підстави для оскарження повідомлення про підозру у даному кримінальному провадженні в порядку ст. 303 КПК України.

Згідно із загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплено в частині ч. 1 ст. 58 Конституції України, відповідно до якого дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності й припиняється з утратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали чи мали місце (офіційне тлумачення цього конституційного положення наведено в Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99).
Конституція України в ст. 58 допускає зворотну дію законів у часі, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Формою реалізації ч. 1 ст. 58 Конституції України є положення ч. 1 ст. 5 КПК України, 2012 року, яка регулює дію норм кримінального процесуального закону в часі та згідно з якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається відповідно до положень цього Кодексу, чинних на момент початку виконання дії або прийняття такого рішення. На відміну від кримінального (матеріального) закону, чинний кримінальний процесуальний закон не має зворотної дії навіть у тих випадках, коли його правила є більш сприятливі для учасників кримінального провадження. Повернення процесу (процесуальних дій) неможливе.
Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, частину першу ст. 303 КПК України, 2012 року, доповнено пунктом 10, який, за загальним правилом, підлягає застосуванню з дати набрання чинності цим Законом в частині таких змін.
Згідно з п. 4 § 2 «Прикінцеві положення» Розділу 4 Закону № 2147-VІІІ, положення п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України вводиться в дію через три місяці після набрання чинності цим Законом, не мають зворотної дії у часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань після введення в дію цих змін відповідно до п. 7 § 1 розділу 4 вказаного Закону, тобто з 16 березня 2018 року.
Таким чином, з підстав, зазначених у п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України, слідчий суддя уповноважений розглянути скаргу на повідомлення слідчого, прокурора про підозру у справах (кримінальних провадженнях), у яких відомості про кримінальне правопорушення внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань після введення в дію вищезгаданих змін, а саме з 16 березня 2018 року.
З огляду на те, що відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0001043

внесено до 16 березня 2018 року, а ОСОБА_6 лише 08 лютого 2019 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190 КК України, то положення п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України щодо оскарження повідомлення його про підозру в даному випадку не застосовується.
Таким чином, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до ч. 4 ст. 304 КПК України, відмовив у відкритті провадження за скаргою підозрюваного ОСОБА_6 про визнання необґрунтованим та скасування у кримінальному провадженні № 0001043 щодо ОСОБА_6 , повідомлення про підозру.

Колегія суддів не вбачає порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Враховуючи викладене, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, а тому її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , без задоволення.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 22 січня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на повідомлення про підозру від 08 лютого 2019 року у кримінальному провадженні № №0001043 від 17 жовтня 2013 року за ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190 КК України, - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11сс/824/1178/2020 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_8
Категорія ст.303 КПК Доповідач ОСОБА_1