Справа №345/5430/18
Провадження № 1-кп/345/59/2020
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.03.2020 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні № 0001361 щодо
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , громадянки України,із середньою спеціальною освітою, непрацюючої, розлученої, раніше не судимої,

за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -
з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_3
прокурора ОСОБА_4
особи, відносно якої вирішується питання

про застосування примусових заходів

медичного характеру ОСОБА_2
законного представника ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
потерпілої ОСОБА_7

встановив:

До Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області 20.12.2018 р. надійшло клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_2 , яка вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04.04.2019 р. було оголошено розшук особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, а кримінальне провадження зупинено до її розшуку.
Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10.10.2019 р. кримінальне провадження відновлено.
Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27.11.2019 р. замінено законного представника особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, із ОСОБА_8 на ОСОБА_5 .
За результатами розгляду даного кримінального провадження встановлено, що 18.10.2016 р., близько 15:00 год. в загальному коридорі будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 , під час словесного конфлікту, який виник на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин, умисно спричинила ОСОБА_7 тілесні ушкодження, а саме нанесла удар рукою ОСОБА_7 в область її обличчя. Після цього, між ними виникла фізична боротьба, в ході якої ОСОБА_2 умисно спричинила потерпілій тілесні ушкодження.

В результаті вказаних дій ОСОБА_2 потерпілій ОСОБА_7 згідно з висновком експерта № 312 від 21.11.2016 р. спричинено тілесні ушкодження у вигляді синців та садна в ділянці голови, садно шиї, садна в ділянці правої руки, що відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Прокурор у судовому засіданні подане клопотання підтримав, просив суд застосувати до ОСОБА_2 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.
У судовому засіданні особа, відносно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_2 не визнала, що вона вчинила суспільно небезпечне діяння, яке містить ознаки злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України. Заперечила щодо застосування відносно неї примусових заходів медичного характеру.

Пояснила, що ще до подій 18.10.2016 р. була агресія відносно неї зі сторони сім`ї потерпілої. Певний час вона жила в батька, а потім повернулась в житло, де зареєстрована по сусідству з потерпілою. До цього часу потерпіла самовільно встановила двері до спільного коридорчику і вона не мала ключів від цих дверей.

18.10.2016 р. вона залишила свою малолітню дитину в квартирі і пішла в магазин. Коли повернулась, то двері в спільний коридорчик були зачинені. Вона дзвонила в дверний дзвінок до сусідки, але їй не відчиняли. Коли стояла на сходовій клітці, то відчинились двері і в під`їзд зайшла дочка потерпілої. Потерпіла ОСОБА_7 відчинила двері дочці, і, коли дочка зайшла в коридорчик, то потерпіла почала закривати перед нею двері. Вона підставила ногу, привідкрила двері і також зайшла в коридорчик. Після цього потерпіла декілька разів штовхнула її в плече і груди. Далі потерпіла пальцями руки здавила їй горло. Вона хотіла звільнитись і через це подряпала потерпілій руку. В неї в кишені були ключі. Коли вже не могла дихати то взяла ключі в руку і на відмашку вдарила ОСОБА_7 . Далі з квартири вийшла дочка потерпілої і конфлікт припинився. Оскільки, в квартирі була заплакана мала дитина, то вона не пішла знімати побої. Того дня вона також телефонувала в поліцію. В подальшому писала інші заяви до поліції з метою, щоб вжили заходів до сусідки ОСОБА_7 Повідомила, що вона не пам`ятає чи вимикала світло в квартирі потерпілої.

Захисник заперечила щодо задоволення клопотання прокурора. Вважає, що з часу конфлікту, який мав місце між її підзахисною та потерпілою, і, який був спричинений останньою, минуло багато часу і за цей час ОСОБА_2 не вчиняла жодних порушень. Вона характеризується позитивно. Прокурором не надано доказів, які б свідчили про суспільну небезпечність ОСОБА_2 .

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши надані сторонами докази, допитавши потерпілу і свідків виходячи із положень ст.ст. 93, 94 КК України, ст.ст. 512, 513 КПК України, роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені у постанові № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», Закону України «Про психіатричну допомогу», приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу», примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку, встановлених Кримінальним, Кримінально-процесуальним кодексами України, цим Законом та іншими законами.

Статтею 513 КПК України імперативно передбачено, що під час постановлення ухвали щодо застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує, чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Обставини вчинення ОСОБА_2 суспільно небезпечного діяння підтверджуються дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, а саме:

- рапортом старшого інспектора-чергового Калуського ВП ГУНП від 18.10.2016, згідно з яким 18.10.2016 від чергової медсестри Калуської ЦРЛ надійшло повідомлення про те, що за медичною допомогою звернулася ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з тілесними ушкодженнями (а.с. 143);

- рапортом старшого інспектора-чергового Калуського ВП ГУНП від 18.10.2016, згідно з яким 18.10.2016 від ОСОБА_7 надійшло повідомлення про те, що цього ж дня о 14.50 год. її сусідка із квартири АДРЕСА_3 вчинила з нею скандал, в ході якого вдарила її в обличчя (а.с. 144);

- заявою ОСОБА_7 від 18.10.2016 про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_2 , яка нанесла заявниці тілесні ушкодження (а.с. 145);

- рапортом старшого інспектора-чергового Калуського ВП ГУНП від 20.10.2016, згідно з яким 20.10.2016 від ОСОБА_7 надійшло повідомлення про те, що її сусідка із квартири АДРЕСА_3 поводить себе неадекватно, погрожує та вчиняє інші дії, які створюють незручності та побоювання (а.с. 146);

- заявою ОСОБА_7 від 22.10.2016 про прийняття мір до ОСОБА_2 , яка намагається вчиняти суперечки (а.с. 147);

- рапортом старшого інспектора-чергового Калуського ВП ГУНП від 25.10.2016, згідно з яким 25.10.2016 від ОСОБА_7 надійшло повідомлення про те, що її сусідка ОСОБА_2 , 1982 р.н., жителька АДРЕСА_1 вчинила неправомірні дії вилила грязну воду на її двері (а.с. 148);

- заявою ОСОБА_7 від 25.10.2016 про прийняття мір до ОСОБА_2 , яка вчиняє відносно її сім`ї хуліганські дії (а.с. 149);

- висновком експерта № 312 від 21.11.2016, згідно з яким у ОСОБА_7 малися тілесні ушкодження: синці та садна в ділянці голови, садно шиї, садна в ділянці правої руки, які утворилися від дії тупих твердих предметів, могли утворитися внаслідок нанесення ударів такими у вказані вище ділянки, можуть відповідати терміну вказаному у постанові і відносяться до легких тілесних ушкоджень (а.с. 150-151);

- висновком судово-психіатричного експерта № 73/2017 від 09.03.2017, згідно з яким, ОСОБА_2 потребує обстеження та динамічного спостереження в умовах психіатричного експертного стаціонару (а.с. 153-157);

- висновком судово-психіатричного експерта № 138 від 28.11.2018, згідно з яким, на даний час ОСОБА_2 страждає хронічним психічним захворюванням у формі параноїдної шизофренії, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У період інкримінованих їй дій ОСОБА_2 також страждала хронічним психічним захворюванням у формі параноїдної шизофренії, не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_2 потребує застосування до неї примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом (а.с. 159-161).

А також, показами потерпілої та свідків.

Так, потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні дала покази, якими підтвердила обставини викладені в клопотанні прокурора, і, за яких ОСОБА_2 завдала їй тілесних ушкоджень. Пояснила, що ОСОБА_2 проживає поряд з нею в сусідній квартирі на першому поверсі і в них є спільний коридорчик, який відмежований дверима від сходової клітки. Раніше між ними були добросусідські стосунки. Проте, 18.10.2016 між ними був конфлікт. Перед цим матір ОСОБА_2 по телефону повідомила, що з ОСОБА_9 знову проблеми. На що вона відповіла, що як побачить ОСОБА_9 , то повідомить. 18.10.2016, коли вона закривала двері до кладовки на спільному коридорчику, то відкрились двері квартири ОСОБА_2 . Потерпіла повідомила ОСОБА_2 , що її шукають батьки, проте остання пригрозила потерпілій розправою. Далі ОСОБА_2 вийшла на сходову клітку і закрила двері. Через деякий час близько третьої години дня потерпіла почула стукіт в спільні двері. Приблизно в цей час подзвонила дочка і повідомила, що йде додому. Згодом, потерпіла помітила, що періодично пропадає напруга в електромережі. Далі потерпіла відчинила дочці загальні двері. Побачила, що на сходовій клітці стоїть ОСОБА_2 і дочка ОСОБА_10 . ОСОБА_2 раптово вдарила потерпілу в обличчя під око і від цього почала текти кров. Припускає, що в руці, якою била її ОСОБА_2 , вона тримала ключі. Далі почалась шарпанина. В подальшому потерпіла зайшла з дочкою до квартири і зателефонувала в поліцію. Від шарпанини в неї були подряпини на шиї і лиці. Через травми на лиці потерпіла не могла певний час ходити на роботу. В подальшому, в інші дні, ОСОБА_2 виливала воду на спільний коридорчик, викидала сміття, махала запаленою свічкою перед дверима, зняла замок із загальних дверей.

Потерпіла підтримала клопотання прокурора і також просить застосувати до ОСОБА_2 примусові заходи медичного характеру.

Свідок ОСОБА_11 , яка є неповнолітньою дочкою потерпілої ОСОБА_7 , суду повідомила що була очевидцем того, як ОСОБА_12 напала на маму. Точної дати цієї події не пам`ятає, але пригадує, що це було восени. Близько другої години дня вона поверталась зі школи додому і подзвонила мамі, щоб спитатись чи мама є дома. В подальшому, коли підходила до дверей, то мама відкрила двері. В цей час ОСОБА_12 стояла поряд з нею на сходовій клітці і в правій руці тримала ключі. Мама запитала ОСОБА_13 , чого та вимикає автоматичні вимикачі світла. Після цього ОСОБА_12 нанесла удар мамі в обличчя. Потім була штовханина між мамою і ОСОБА_9 . Конфлікт тривав близько однієї хвилини. Після чого вона з мамою зайшли до своєї квартири. Вона помітила, що у мами була кров під оком, а ще подряпини на обличчі і шиї. Бувало ще таке, що ОСОБА_9 лила воду на коридорі, кидала сміття і хрестила свічкою. А ще вона зняла замок із загальних дверей.
Будучи допитаним в судовому засіданні як свідок законний представник ОСОБА_2 ОСОБА_5 , який є її батьком, пояснив, що вінне був безпосереднім очевидцем конфлікту між його дочкою і потерпілою, але того дня йому телефонувала потерпіла і повідомила про конфлікт. Він пізніше приїхав на місце події. Бачив що в потерпілої під оком є синяк. Він особисто дзвонив в двері квартири, де проживає його дочка, але ніхто двері не відчиняв. На телефонні дзвінки дочка також не відповідала. Дочку він побачив лише через місяць. Повідомив, що йому відомо про те, що дочка перебувала на обліку в лікаря психіатра і проходила відповідне лікування. За власними спостереженнями він вважає, що дочка іноді забувається.

Таким чином, покази законного представника підтверджують наявність тілесних ушкоджень в потерпілої в той день, коли мав місце конфлікт між нею та ОСОБА_2 .

Будучи допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_8 , яка є рідною сестрою ОСОБА_2 , повідомила, що вона не була очевидцем подій, про які йде мова в межах даного провадження. Про конфлікт за участю своєї сестри вона дізналась лише коли її викликали в поліцію. Повідомила, що раніше вона особисто відвозила сестру на лікування. Тоді сестра добровільно погоджувалась на лікування за призначенням лікаря.

Таким чином, покази цього свідка щодо фактичних обставин справи суд не бере до уваги, оскільки вона не була очевидцем подій, які мали місце 18.10.2016 р., а дізналась про них пізніше зі слів інших осіб. Тому, на думку суду, такі покази не мають жодного доказового значення в межах розгляду даного кримінального провадження. Водночас покази ОСОБА_8 підтверджують, що розлади в психічному здоров`ї ОСОБА_2 мали місце тривалий час.
Щодо свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які зазначені в реєстрі матеріалів досудового розслідування, то слід відзначити, що судом вживались заходи щодо виклику і допиту в судовому засіданні зазначених осіб. Зокрема надсилались повістки за місцем їх проживання (а.с. 102-103, 111-116). Проте, ці особи в судове засідання не прибули. Як повідомила в судовому засіданні прокурор, зазначені особи не були безпосередніми очевидцями подій, які викладені в обвинувальному акті, а опитувались як сусіди з метою встановлення поведінки ОСОБА_2 , тому вона не наполягає на виклику і допиту цих свідків. Інші учасники кримінального провадження також підтримали позицію прокурора. З урахуванням наведеного, з метою дотримання розумного строку розгляду кримінального провадження, судом було прийнято рішення про подальший розгляд кримінального провадження без допиту в судовому засіданні цих осіб.

При цьому, всі вказані вище докази суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та враховує, що останні отримані у порядку встановленому КПК України, а безпосередніх порушень вимог КПК України судом не встановлено та сторонами не доведено.

Враховуючи наведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про вірність кваліфікації дій ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 125 КК України, а саме, як спричинення умисного легкого тілесного ушкодження.

Щодо тверджень ОСОБА_2 про те, що саме потерпіла наносила їй тілесні ушкодження та була ініціатором конфлікту, то наведене спростовується вище описаними показами свідка ОСОБА_11 , яка безпосередньо була очевидцем події злочину. При цьому, тілесні ушкодження було виявлено саме у потерпілої, що підтверджується відповідним висновком експерта. За будь-якою медичною допомогою ОСОБА_2 не зверталася, а тому жодні дані, які б підтверджували позицію останньої щодо нанесення потерпілою їй тілесних ушкоджень на стадії досудового слідства не здобуто та суду не подано. Заяви, які ОСОБА_16 писала в правоохоронні органи (а.с. 169-171), стосувались встановлення дверей перед спільним коридорчиком та словесних погроз з боку сусідів, а не нанесення їй тілесних ушкоджень.

Суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з висновко судово-психіатричного експерта № 73/2017 від 09.03.2017 та висновком судово-психіатричного експерта № 138 від 28.11.2018, ОСОБА_2 потребує обстеження та динамічного спостереження в умовах психіатричного експертного стаціонару, страждає хронічним психічним захворюванням у формі параноїдної шизофренії, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У період інкримінованих їй дій ОСОБА_2 також страждала хронічним психічним захворюванням у формі параноїдної шизофренії, не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_2 потребує застосування до неї примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Таким чином, під час судового розгляду встановлена неосудність ОСОБА_2 на момент вчинення суспільно небезпечного діяння, оскільки, вона не могла в період вчинення інкримінованого їй діяння усвідомлювати свої дії і керувати ними. Враховуючи, що від часу вчинення ОСОБА_2 суспільно небезпечного діяння і до часу проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи минуло два роки, то це свідчить про сталість негативного стану її психічного здоров`я. Матеріали справи не містять даних, які б свідчили про зміну стану її психічного здоров`я. Ці факти в сукупності з доказами, які свідчать про вчинення ОСОБА_2 суспільно-небезпечного діяння, яке містить ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, спростовують твердження захисника про відсутність доказів суспільної небезпечності ОСОБА_2 на даний час.

Згідно з положеннями ст. 19 КК України, осудною визнається особа, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.

Не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру (ч. 2 ст. 19 КК України).

У відповідності до вимог ст.ст. 19, 94 КК України, до осіб, визнаних судом неосудними, залежно від характеру і тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння та ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб може бути застосована госпіталізація до закладів з надання психіатричної допомоги зі звичайним, посиленим чи суворим наглядом або їм може бути надана у примусовому порядку амбулаторна психіатрична допомога за місцем проживання.

Відповідно до ст. 503 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне правопорушення у стані неосудності.

Відповідно до ст. 93 КК України, примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом, зокрема до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

Згідно з ч. 3 ст. 94 КК України, госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги і лікування у примусовому порядку.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 513 КПК України, визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Враховуючи вищевикладене, встановлено, що ОСОБА_2 вчинила суспільно небезпечного діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у стані неосудності, що виключає можливість застосування до неї покарання, оскільки вона за своїм психічним станом не могла усвідомлювати своїх дій та керувати ними, та потребує застосування до неї примусових заходів медичного характер.

При визначенні виду примусових заходів медичного характеру та типу психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосудного, суд враховує рекомендації лікаря судово-психіатричного експерта, викладені у висновку судово-психіатричного експерта № 138 від 28.11.2018, яким ОСОБА_2 рекомендовано застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Витрати на залучення експерта відсутні.

Питання про речові докази вирішувати немає необхідності.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 19, 93, 94 КК України, ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу», ст.ст. 369-372, 376, 395, 503, 508, 512, 513, 516 КПК України,

у х в а л и в:

Визнати, що ОСОБА_2 вчинила суспільно-небезпечне діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у стані неосудності.

Клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_2 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001361 від 18 жовтня 2016 року задоволити.

Застосувати до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Зобов`язати Калуський ВП ГУНП в Івано-Франківській області, після набрання ухвалою законної сили, затримати та доставити ОСОБА_2 до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Контроль за виконанням ухвали покласти на Калуську місцеву прокуратуру.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляції протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Суддя