справа №619/2745/19
провадження №1-кс/619/274/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2020 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складі: слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_3 про визначення порядку зберігання речових доказів, в рамках кримінального провадження №0000891 від 06.07.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.190, ч.1 ст.358 КК України,
В С Т А Н О В И В:
Так, до Дергачівського районного суду Харківської області надійшло клопотання прокурора Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_3 про визначення порядку зберігання речових доказів, в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000891 від 06.07.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.190, ч.1 ст.358 КК України, у якому останній просить суд: постановити ухвалу, якою передати Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів в управління для реалізації або передачі в управління за договором у порядку та на умовах, визначених статей 1, 9, 19-24 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» наступне нерухоме майно, яке належить ОСОБА_4 : нежитлова будівля, колгоспний ринок, складається з двоповерхової адміністративної будівлі та складу, загальною площею 105,6 кв.м. літ. «А2а», будівля ринку літ «А-1», нежитловою площею 405,8 кв.м. загальною площею 414,1 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 ; земельна ділянка за адресою: Харківська область, м. Дергачі, площа Привокзальна, земельна ділянка 1, кадастровий номер :00:003:1929 площею 0,1102 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 220; нежитлові приміщення за адресою: Харківська область, м. Дергачі, вул. Петровського, буд. 161-Д, які складаються з торгового центру літ. «Г» площею 427,1 кв.м. та торгового центру літ. «В» площею 415,2 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 20; земельна ділянка за адресою: Харківська область, м. Дергачі, вул. Петровського, земельна ділянка 161-Д, кадастровий номер :00:003:1810 площею 0,9753 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 20.
В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та просив суд його задовольнити.
Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, якими сторона обвинувачення обґрунтовує його задоволення, оцінивши всі обставини у сукупності, слідчий суддя приходить до наступного.
Главою 2 КПК встановлені засади, тобто основоположні принципи кримінального провадження, до яких, серед іншого, віднесена законність (ст. 9 КПК).
Відповідно до ст.9 КПК під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, Кримінального процесуального кодексу.
Сукупність наведених норм кримінального процесуального законодавства, їх внутрішній, змістовний зв`язок доводять, що будь-які процесуальні рішення, дії слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, вчинені під час досудового розслідування, мають відповідати вищевказаним засадам, як за своєю суттю, так і за формою реалізації, тобто процедурою застосування.
З матеріалів клопотання вбачається, що в провадженні СВ Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області перебуває кримінальне провадження №0000891 від 06.07.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.190, ч.1 ст.358 КК України.
Ухвалою слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 10.03.2020 клопотання слідчого СВ Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000891 від 06.07.2019 задоволено; накладено арешт на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_4 .
Згідно ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно п.4 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч.6 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Як визначено в статтях 2, 131, 170, 173 КПК України, завданням арешту є не лише унеможливлення його відчуження, але запобігання можливості його псування зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення. Для дієвості такого заходу, як арешт майна у кримінальному провадженні, дане майно під час перебування його в арешті повинно зберегти той самий вигляд і стан, який в нього існував до накладення арешту, а якщо дане майно використовується для здійснення господарської діяльності, така його якість та можливість повинна зберегтись на час дії арешту.
Статтею 24 Конвенції Організації Об`єднаних Націй проти корупції, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції Організації Об`єднаних Націй проти корупції» від 18.10.2006р., визначено, що без шкоди для положень ст.23 цієї Конвенції кожна Держава-учасниця розглядає можливість вжиття таких законодавчих та інших заходів, які можуть бути необхідними для визнання будь-якого умисно вчиненого злочину, передбаченого цією Конвенцією, злочином, без участі у вчиненні таких злочинів, приховання або безперервного утримання майна, якщо відповідній особі відомо, що таке майно здобуте в результаті будь-якого зі злочинів, що визначений цією Конвенцією.
Згідно положень ст.31 Конвенції, кожна Держава-учасниця вживає, максимальною мірою, можливою в рамках її внутрішньої правової системи, таких заходів, які можуть бути необхідними для забезпечення можливої конфіскації доходів від злочинів, що визначені цією Конвенцією, або майна, вартість якого відповідає вартості таких доходів.
Також кожна Держава-учасниця вживає таких заходів, які можуть бути необхідними для забезпечення можливості виявлення, відстеження, заморожування або арешту будь-чого з переліченого в ч. 1 цієї статті з метою подальшої конфіскації, а також вживає, відповідно до її внутрішнього права, таких законодавчих та інших заходів, які можуть бути необхідними для управління компетентними органами замороженим, арештованим або конфіскованим майном, зазначеним у ч. 1 і 2 цієї статті.
Відповідно до абзацу 7 ч.6 ст.100 КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню: речові докази вартістю понад 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження, передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління ними з метою забезпечення їх збереження або збереження їхньої економічної вартості, а речові докази, зазначені в абзаці першому цієї частини, такої самої вартості - для їх реалізації з урахуванням особливостей, визначених законом.
Так, суд зазначає, що майно на яке було накладено арешт не відноситься до зазначеної норми статті.
Згідно вимог ст.19 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» Національне агентство здійснює управління активами, на які накладено арешт у кримінальному провадженні, у тому числі як захід забезпечення позову - лише щодо позову, пред`явленого в інтересах держави, із встановленням заборони розпоряджатися та/або користуватися такими активами, сума або вартість яких дорівнює або перевищує 200 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня відповідного року.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» управління активами - це діяльність із володіння, користування та/або розпорядження активами, тобто забезпечення збереження активів, на які накладено арешт у кримінальному провадженні, та їх економічної вартості або реалізація таких активів чи передача їх в управління відповідно до цього Закону, а також реалізація активів, конфіскованих у кримінальному провадженні.
Статтею 21 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» передбачено, що управління рухомим та нерухомим майном, цінними паперами, майновими та іншими правами здійснюється Національним агентством шляхом реалізації відповідних активів або передачі їх в управління. Активи, зазначені у частині першій цієї статті, прийняті Національним агентством в управління, підлягають оцінці, яка здійснюється визначеними за результатами конкурсу суб`єктами оціночної діяльності, та передачі в управління визначеним за результатами конкурсу юридичним особам або фізичним особам - підприємцям у порядку, встановленому законодавством про державні (публічні) закупівлі. Управління активами здійснюється на підставі договору, укладеного відповідно до глави 70 Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Управління активами, зазначеними у частині першій цієї статті, здійснюється на умовах ефективності, а також збереження та збільшення їх вартості.
Норми статтей 19 та 20 Закону встановлюють правові механізми управління арештованими у кримінальному провадженні активами (грошовими коштами, банківськими металами, рухомим та нерухомим майном, цінними паперами, майновими та іншими правами), сума або вартість яких дорівнює або перевищує 200 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня відповідного року.
Так, в поданому клопотанні, його автор обмежився лише цитуванням норм, викладених у ст.100 КПК України та ст.ст. 1, 9, 10, 19-24 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів», проте самого обґрунтування, чому саме необхідно вирішити питання про передачу майна в управління агентства та для забезпечення яких саме цілей кримінального провадження, воно не містить, окрім загальних абстрактних фраз, які жодним чином не підтвердженні документально.
Також в клопотанні не наведено доводів, чому саме такий спосіб забезпечення збереження активів, на думку сторони обвинувачення, є найбільш доцільним, а з огляду на специфіку об`єктів, на які накладено арешт, чи має в своєму розпорядженні Національне агентство необхідні ресурси, які б забезпечили досягнення мети такої передачі.
Крім того, в ході судового розгляду клопотання, стороною обвинувачення не було надано слідчому судді доказів на їх підтвердження, що вартість арештованого майна дорівнює або перевищує 200 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня відповідного року, а також не наведено слідчому судді обґрунтованих доводів необхідності передачі вказаного майна в управління Національному агенству України та, що вказана передача майна забезпечить ефективність, збереження та збільшення вартості майна.
Відповідно ч.7 ст.100 КПК відповідне клопотання сторони обвинувачення розглядається згідно із ст. 171-173 Кодексу.
Так, згідно з ч.2 ст.171 КПК клопотання про визначення порядку зберігання речового доказу має містити підстави, мету та відповідне обґрунтування необхідності передачі майна Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.
Таким чином, під час розгляду питання про порядок визначення зберігання речових доказів у виді нерухомого майна, ініціатор клопотання має довести, що існує реальна загроза відчуження, пошкодження чи знищення майна, про передачу якого клопоче прокурор.
Як зазначено вище, ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 10.03.2020 накладено арешт на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_4 , у вигляді заборони відчуження, розпорядження та користування.
Отже, наведеним рішенням слідчого судді ОСОБА_4 обмежена у своєму праві вирішувати долю належного їй майна.
Таким чином, прокурором не доведене існування підстав для передачі належного ОСОБА_4 майна Національному агентству для реалізації або передачі в управління за договором.
Крім того, слідчий суддя враховує, що передача в управління Національному агентству об`єктів нерухомості, належних ОСОБА_4 , обмежить останню у здійсненні інших правомочностей як власника та може потягнути блокування господарської діяльності суб`єкта господарювання.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.2, 100, 110, 131, 132, 170-173 КПК України, слідчий суддя, -
УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_3 про визначення порядку зберігання речових доказів, в рамках кримінального провадження №0000891 від 06.07.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.190, ч.1 ст.358 КК України залишити без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали оголошено в приміщенні Дергачівського районного суду Харківської області 08 липня 2020 о 11 год. 45 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1