Провадження №1-кп/127/74/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 березня 2020 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисників: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілої: ОСОБА_7 ,

дослідивши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду №13 обвинувальний акт в кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 121, ч.1 ст. 263, ч.4 ст. 296 КК України, відомості про які внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000794 від 12.04.2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшов обвинувальний акт в кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 121, ч.1 ст. 263, ч.4 ст. 296 КК України, відомості про які внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000794 від 12.04.2019 року.

Прокурор ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні заявив клопотання про повернення обвинувального акта за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України прокурору для доопрацювання, у зв`язку з його невідповідністю вимогам, визначеним в п. п. 5, 7, 8 ч.2 ст. 291 КПК України, а саме: необхідності зміни прокурором обвинувачення через допущені порушення та нечітке формулювання обвинувачення, а також незазначення в обвинувальному акті усіх обставин справи. Крім того, вказав, що в акті не зазначенні процесуальні витрати в кримінальному провадженні та розмір заподіяної обвинуваченим шкоди потерпілим, а також наявні невідповідності в даних, зазначених в Реєстрі матеріалів досудового розслідування та не долучено розписку захисника обвинуваченого про вручення йому обвинувального акту.
Крім того просив продовжити дію запобіжного заходу ОСОБА_4 у виді тримання під вартою на 60 днів, з підстав продовження існування ризиків для кримінального провадження, які були встановлені на час обрання обвинуваченому такого запобіжного заходу, а саме того, що обвинувачений знаходячись на волі може в подальшому переховуватись від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України); незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України); перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України); вчиняти інші кримінальні правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України), оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні 11 кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів та за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 8 років, дані правопорушення пов`язані із посяганням на здоров`я потерпілих та вчиненні за допомогою заздалегідь заготовленого предмету для нанесення тілесних ушкоджень, при цьому жоден з більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не може запобігти зазначеним ризикам. Просив врахувати, що обвинувачений не має стійких соціальних зв`язків, не проживає за місцем реєєстрації, має паспорт для виїзду за кордон та грошові кошти.

Потерпіла ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримала думку прокурора щодо необхідності повернення обвинувального акту та щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого.
Захисники ОСОБА_6 і ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечили щодо повернення обвинувального акта прокурору, вважали що кримінальне провадження може бути призначене до судового розгляду, оскільки обвинувачення чітке та зрозуміле, наявна розписка захисника ОСОБА_6 про отримання копії обвинувального акту, захисники ознайомилися з матеріалами кримінального провадження, зі змісту обвинувачення не вбачається наявність майнової шкоди, а тому відсутні підстави для зазначення розміру шкоди. Неточності в Реєстрі матеріалів досудового розслідування не є підставою для повернення обвинувального акту. Вважали що вказані прокурором недоліки можливо усунути в ході судового провадження.
Щодо продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 заперечували через недоведеність прокурором існування ризиків в кримінальному провадженні, запобігти яким неможливо застосуванням більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою. Крім того, стороною обвинувачення не вручено захисникам додатки до клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 , тому вони позбавлені можливості обґрунтовувати свою позицію посилаючись на докази, які використовує сторона обвинувачення. Враховуючи, що їхній підзахисний ОСОБА_4 тривалий час утримується під вартою, не чинив тиску на свідків та потерпілих під час досудового розслідування, в справі в ході досудового розслідування зібрано усі докази, до затримання був працевлаштований, позитивно характеризується, а тому відсутні ризики, заявлені прокурором для обрання найсуворішого запобіжного заходу. При цьому посилання прокурора на наявність у ОСОБА_4 коштів та закордонного паспорта не може свідчити про наявність ризику ухилення ним від суду, а тяжкість інкримінованого злочину не може бути підставою для обрання найсуворішого запобіжного заходу.
Просили змінити ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.
Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав позицію своїх захисників.

Заслухавши думку учасників підготовчого судового засідання, дослідивши обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування суд вважає, що обвинувальний акт має бути повернутий прокурору з наступних підстав.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Згідно із ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершує досудове розслідування.

За змістом положень ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться в межах висунутого особі обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Вимоги до обвинувального акту визначені ст. 291 КПК України, а їх недотримання прокурором є безумовним порушенням права обвинуваченого на захист.

Так п.5 ч. 2 ст. 291 КПК України визначено, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Не вдаючись до аналізу доказів у справі, правильності кваліфікації дій обвинуваченого та не вирішуючи питань, що притаманні для судового розгляду, суд дослідивши обвинувальний акт, вважає, що він не відповідає вимогам закону, а призначення судового розгляду за ним буде грубим порушенням права обвинуваченого на захист, а також прав потерпілих.

Так, обвинувачення ОСОБА_4 не містить належного викладу фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення по епізоду з потерпілою ОСОБА_8 , оскільки в обвинувальному акті зазначено, що «…. ОСОБА_4 , грубо порушуючи громадський порядок і спокій громадян, діючи з мотивів явної неповаги до суспільства та з особливою зухвалістю, усвідомлюючи своє перебування в громадському місці, а також неповнолітній вік потерпілої, підійшов до ОСОБА_8 та умисно наніс їй вищевказаною дерев`яною палицею кілька ударів область голови та різних ділянках тулуба». При цьому в акті по даному епізоду далі зазначено, що у ОСОБА_8 були виявлені тілесні ушкодження, зокрема «…… вкушена рана 4-го пальця правої кисті…».

Вказана невідповідність обвинувачення вимогам Закону, не конкретизація обвинувачення, порушує як право обвинуваченого на захист, так і права потерпілої.

У рекомендаційному листі ВСС України від 03.10.2012 року №223-1430/0/4-12 «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до КПК України», та листі ВСС України, вих. №223 402/0/43 16 від 14.03.2016 року, зазначається, що судовий розгляд проводиться в межах висунутого особі обвинувачення відповідно до обвинувального акту, який є основою для захисту обвинуваченого в суді, а межі судового розгляду справи окреслюються висунутим обвинувачення перевірка якого відбувається під час судового розгляду.
Крім того, вказане знаходить своє відображення в рішенні ЄСПЛ від 25.07.2000, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», де прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п.«b» ч.3 ст.6 конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».
Враховуючи, що судовий розгляд проводиться в межах висунутого особі обвинувачення відповідно до обвинувального акту, який є основою для захисту обвинуваченого в суді, а межі судового розгляду справи окреслюються висунутим обвинувачення перевірка якого відбувається під час судового розгляду, суд вважає, що право особи на захист домінує над правом прокурора в подальшому змінити обвинувачення.

Вказане унеможливлює призначення справи до судового розгляду у відповідності до вимог КПК України.

При цьому відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ч.1 та ч.3 ст. 26 КПК України визначеного, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом; суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Згідно з положеннями ч.4 ст. 22 КПК України, повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, звернення з обвинувальним актом та підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором.

Відповідно до вимог ч.6 ст. 22 КПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Судом встановлено, що обвинувальний акт вимогам закону не відповідає, що безумовно порушує право особи на захист та зміна обвинувачення є правом сторони обвинувачення, яка в законний спосіб просить суд надати можливість реалізувати своє право на належне підтримання обвинувачення, в зв`язку з в чим суд вважає за неможливе призначити судовий розгляд та вважає за необхідне повернути обвинувальний акт прокурору на підставі п.3 ч. 3 ст. 314 КПК України.

Крім того, суд дослідивши письмове клопотання сторони обвинувачення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , заслухавши доводи прокурора та думки сторін кримінального провадження, потерпілої, приходить до переконання, що клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу ОСОБА_4 у виді тримання під вартою, підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Суд враховуючи, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні 11 епізодів злочинів, більшість з яких, відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів, за які передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, правопорушення пов`язанні з посяганням на здоров`я потерпілих та із застосуванням насильства, вчинені за допомогою заздалегідь заготовленого предмету для нанесення тілесних ушкоджень, три злочини було вчинено також відносно неповнолітніх потерпілих, характер вчинення злочинів, кількість епізодів злочинної діяльності, відсутність у ОСОБА_4 стійких соціальних зв`язків та соціально-стримуючих факторів у місці проживання, оскільки останній зареєстрований в гуртожитку по АДРЕСА_1 , при цьому проживав в орендованій кімнаті за адресою: АДРЕСА_2 , у той час як батьки обвинуваченого проживають в Могилів-Подільському районі Вінницької області, що останній не одружений, не має утриманців, зважаючи на відсутність відомостей про незадовільний стан здоров`я обвинуваченого, з врахуванням вимог ст. 5 Конвенції Про захист прав людини та основоположних свобод, приходить до переконання, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, не може запобігти ризикам, визначеним в ст. 177 КПК України, а саме спробам ОСОБА_4 ухилятися від виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, незаконно впливати на свідків та потерпілих, продовжити вчиняти нові злочини чи переховуватися від суду, а тому застосування найсуворішого запобіжного заходу в даному випадку відносно ОСОБА_4 відповідає критеріям справедливості та співмірності (пропорційності), забезпечуючи справедливий баланс інтересів особи та суспільства, співмірне з метою його застосування, оскільки обмеженням свободи обвинуваченого забезпечується, зокрема, безпека інших осіб від нових протиправних посягань обвинуваченого, враховуючи, що один із злочинів, був вчинений із застосуванням насильства, небезпечного для життя потерпілої в момент заподіяння.
З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що клопотання прокурора обґрунтоване та підлягає задоволенню, а ОСОБА_4 слід продовжити обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів.
При цьому в задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченому на цілодобовий домашній арешт слід відмовити з вищевказаних підстав.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 8 Конституції України, ст. ст. 7, 22, 26, 132, 176-178, 183, 184, 193, 194, 196-199, 291, 314, 370, 372, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання сторони обвинувачення задовольнити.

Повернути обвинувальний акт в кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 121, ч.1 ст. 263, ч.4 ст. 296 КК України, відомості про які внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000794 від 12.04.2019 року, прокурору Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 , для усунення недоліків зазначених в ухвалі суду.

В задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт - відмовити.

Клопотання прокурора задовольнити.

Запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою, продовжити на 60 днів з 03 березня 2020 року до 01 травня 2020 року включно.

Копію ухвали негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області.

Суддя: