ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
24 лютого 2020 року. Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Херсонського апеляційного суду у складі:
Головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: - секретаря ОСОБА_5
прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченої - ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці м. Херсона, громадянці України, з неповною середньою освітою, незаміжньої, непрацевлаштованої, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , без фактичного місця проживання, раніше неодноразово судимої,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченому ч. 2 ст. 185 КК України, продовжено дію строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 22 березня 2020 року, включно
Ухвалою вищевказаного суду від 22 січня 2020 року продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 22 березня 2020 року, включно.
Не погодившись із вищевказаним рішенням суду, обвинувачена ОСОБА_8 подала на нього апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі обвинувачена просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та обрати відносно неї запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Апеляційна скарга мотивована доводами про необґрунтованість оскаржуваної ухвали.
Зокрема, апелянт зазначає, що вона хворіє на ряд хронічних захворювань, а також на рак IV стадії, що потребує прийняття нею препаратів з обмеженим доступом, що не можливо в умовах СІЗО.
Крім того, обвинувачена зазначає про неможливість її впливу на розгляд даного кримінального провадження.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, захисника та обвинувачену на підтримання доводів апеляційної скарги, думку прокурора, яка заперечувала проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, вислухавши сторони в судових дебатах, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як убачається з матеріалів провадження в провадженні Херсонського міського суду Херсонської області на розгляді перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185 КК України.
У відповідності до приписів ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
До закінчення строку дії попередньої ухвали, судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_8 не закінчено, а отже, суд зобов`язаний був вирішити питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу.
Приймаючи рішення щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , суд виходив із того, що ризики, які мали місце, до теперішнього часу не зменшились, та виправдовують необхідність тримання під вартою обвинувачену під час судового розгляду. Обґрунтованість пред`явленої підозри ОСОБА_8 визначено на стадії досудового розслідування.
На цій стадії судового розгляду кримінального провадження на підставі обвинувального акту апеляційний суд не вправі вирішувати питання щодо обґрунтованості та доведеності обвинувачення, які повинен вирішити суд першої інстанції по суті висунутого обвинувачення особі.
Наведені відомості дали підстави для висновку, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має бути продовжений з метою забезпечення виконання обвинуваченою ОСОБА_8 процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання існуючим ризикам у разі незастосування запобіжного заходу.
На переконання колегії суддів апеляційного суду, зазначені обставини в своїй сукупності свідчать про те, що відсутні підстави для зміни запобіжного заходу на більш м`який, оскільки таке рішення не зможе запобігти ризикам, які продовжують існувати на цій стадії судового розгляду.
Крім того, перевіркою матеріалів встановлено, що ОСОБА_8 є особою раніше неодноразово судимою, в переважній більшості за вчинення злочинів проти власності, на шлях виправлення не стала та знову обвинувачується у вчиненні аналогічного злочину, є обвинуваченою ще в декількох кримінальних провадженнях у вчиненні тотожних злочинів, не працевлаштована та неодружена, відсутні відомості про наявність у неї постійного, законного джерела прибутку, міцних соціальних зв`язків та місця проживання,, що свідчить про її стійку схильність до протиправної поведінки та наявність ризиків вчинення інших злочинів, можливість переховування від суду в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу та неможливість застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. .
Саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченої ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
В матеріалах провадженні відсутні належно підтверджені дані про неможливість надання обвинуваченій ОСОБА_8 медичної допомоги в умовах СІЗО, що б перешкоджало застосуванню до неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Не надано таких доказів і до суду апеляційної інстанції, що вказує на неспроможність доводів апеляційної скарги обвинуваченої щодо неможливості її лікування в умовах СІЗО.
Істотних порушень вимог КПК України при розгляді клопотання, колегія судді не вбачає.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для скасування оскаржуваної ухвали, яка постановлена із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 22 січня 2020 року, якою відносно неї продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 22 березня 2020 року, включно - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді: