Справа № 175/851/20
Провадження № 1-кп/175/51/20
Вирок
Іменем України

07 травня 2020 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретареві ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт.Слобожанське кримінальне провадження №0000207 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Волоське Дніпропетровського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України
встановив:
Обвинувачений ОСОБА_4 , 14.02.2020 року приблизно о 16:00 годині реалізуючи свій прямий злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднану з проникненням у сховище, маючи при собі заздалегідь пристосований предмет для скоєння кримінального правопорушення, а саме господарську тачку, прибув до території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем мешкання ОСОБА_5 , достовірно знаючи про відсутність останнього у вказаний час за місцем мешкання.

Далі, ОСОБА_4 діючи умисно, з корисних мотивів, достовірно знаючи про відсутність власника домоволодіння, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, і він діє таємно, шляхом вільного доступу через не зачинені на замок ворота проник на територію домоволодіння, залишивши перед вхідними воротами у заздалегідь заготовлену господарську тачку для перевезення. Після чого, обвинувачений почав виносити за територію двору по одній та завантажувати на тачку автомобільні ресори з автомобіля «ГАЗ-3302, які знаходились на подвір`ї за вказаною вище адресою, біля приміщення гаражу. Таким способом ОСОБА_4 таємно викрав з території домоволодіння 3 автомобільні ресори та намагався залишити місце скоєння кримінального правопорушення, проте останній не довів свій злочинний намір до кінця і не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця з причин, що не залежали від його волі та не зміг розпорядитися викраденим, оскільки був затриманий на місці скоєння злочину ОСОБА_6 .

Згідно висновку експерта №19/104-10/2/65 від 27.02.2020 року ОСОБА_4 , своїми злочинними діями намагався завдати потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 4856 гривень 01 копійок.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , винуватим себе визнав у повному обсязі та підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті. Він має двох дітей на утриманні, працював водієм, зокрема на хлібозаводі, потерпілий ОСОБА_5 , є його сусідом, він дійсно 14 лютого 2020 року потрапив до сусіда через ворота, які не були закриті, де на подвір`ї він побачив автомобільні ресори, які викрав і завантажив на тачку. Просив суд суворо не карати і врахувати його щире каяття.

Потерпілий ОСОБА_6 , надав заяву про розгляд справи без його участі, де зазначив про те, що матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого не має. Цивільний позов не заявляв, щодо призначення покарання поклався на розсуд суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників процесу визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, дослідженням матеріалів які характеризують особу обвинуваченого.

При цьому учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції у суду немає, а також сторонам роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає, що наведеними доказами у своїй сукупності у повному обсязі доведена винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 , та його умисні дії вірно кваліфіковані органом досудового розслідування, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, який виразився у незакінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у сховище.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щиросердне каяття, повне визнання вини і активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлені.

Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Обираючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує також і те, що він раніше не судимий, вчинив кримінальне правопорушення (злочин), який відповідно до ст.12 КК України є тяжким кримінальним правопорушенням (злочином), суд враховує щирє каяття у судовому засіданні, позитивну характеристику за місцем проживання, не перебуває на обліку у лікаря психіатра, перебуває на диспансерному обліку у лікаря-нарколога з 2017 року, з врахуванням обставин справи, думки органу обвинувачення та позиції потерпілого, особу обвинуваченого вважає, що йому слід призначити покарання в межах санкції у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України.

На думку суду, зазначене покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 , нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст.ст. 122, 124 КПК України судові витрати по справі за проведення судово автотоварознавчої експертизи слід покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , і стягнути в дохід держави.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 , не обирався.

Цивільний позов не заявлявся.

Долю речових доказів суд вважає необхідним вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 364, 369, 376 КПК України, суд -

ухвалив:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України та піддати кримінальному покаранню у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання за умови, що на протязі 1 (одного) року іспитового строку він не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі пунктів 1, 2 ч.1, пункту 2 ч.3 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цей орган про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

У рахунок відшкодування витрат на проведення судово автотоварознавчої експертизи №19/104-10/2/65 від 27 лютого 2020 року стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 , (ІПН невідомий) 628,04 грн на користь держави (одержувач платежу: УК у Чечел.р.м.Дніпра/Чечел.р/24060300; ; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); МФО:899998; код бюджетної класифікації: 24060300; найменування коду бюджетної класифікації: інші надходження; номер рахунку: (IBAN): НОМЕР_1 ; призначення платежу: № 19/104-10/2/65 від 27 лютого 2020 року.

Речові докази по кримінальному провадженню №0000207, а саме: три автомобільні ресори з автомобіля ГАЗ-3302 і металеву тачку, які вилучені згідно протоколу огляду від 14 лютого 2020 року - залишити у розпорядженні власника ОСОБА_5 , товарний чек №33563695 на вищевказане майно - залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження (а.с.32).

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1