Номер провадження: 11-сс/813/363/20
Номер справи місцевого суду: 521/2376/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 к,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 15.02.2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Одесі, з вищою технічною освітою, працюючого електромеханіком ТОВ «Одесліфт», одружений, має на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований і проживає за адресою АДРЕСА_1 , не судимий,

підозрюваного за ч.2 ст.146, ч.2 ст.189 КК України у кримінальному провадженні №0000447 внесеному до ЄРДР 13.02.2020 року,
установив
Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції.
Як встановлено слідчим суддею, органом досудового розслідування ОСОБА_9 підозрюється в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.189 КК України.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням, про застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання мотивоване наявністю у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також неможливістю застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів з метою запобігання наявним ризикам.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було відмовлено в задоволенні клопотання слідчого Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , та застосовано до підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, строком до 25.03.2020 року.
Рішення слідчого судді мотивоване тим, що прокурором в судовому засіданні не було доведено відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України недостатність застосування до ОСОБА_9 більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, для запобігання ризику, визнаному доведеним.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.
В апеляційній скарзі прокурор, вважаючи, що ухвала є незаконною та необґрунтованою, посилається на те, що суд не врахував обставини правопорушення, інкримінованого підозрюваному, а саме вчинення злочину із застосуванням насильства, за який передбачено покарання до 7 років позбавлення волі; не врахував ризики можливого впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, переховування від органу досудового слідства та суду.

За вказаних обставин прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 15.02.2020 року, постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 діб.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, підозрюваного та його захисника, які заперечували проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.
Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені положеннями ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.
Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Так, відповідно до ст.ст. 177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
При цьому, слідчому судді слід мати на увазі, що обмеження розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», «Белевитський проти Росії»).
Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі "Манчіні проти Італії", за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 п. 1 п.п. с Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
З мотивувальної частини ухвали вбачається, що слідчий суддя зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону виконав та врахував їх при постановленні ухвали, а доводи апеляційної скарги прокурора є необґрунтованими та суперечать фактичним обставинам справи.

Так, слідчий суддя дійшов правильного висновку про те, що підозра, яка висунута ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.189 КК України на даному етапі досудового розслідування є обґрунтованою.
Зазначена підозра не є на даний час предметом оскарження в апеляційному порядку та повністю підтверджується матеріалами, зібраними у ході досудового розслідування, перелік яких наявний в клопотанні прокурора відносно ОСОБА_9 (а.с 5-34).

Метою застосованого оскаржуваною ухвалою запобіжного заходу у виді домашнього арешту підозрюваному ОСОБА_9 слідчий суддя зазначив спроби підозрюваного незаконно впливати на потерпілого, оскільки такий ризик був доведений прокурором в судовому засіданні.
Доводи прокурора про те, що лише тяжкість обвинувачення, яке висунуте підозрюваному є підставою для обрання міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на думку апеляційного суду, є необргунтованими.
Крім того, у своїй практиці ЄСПЛ наголошує, що посилання на тяжкість обвинувачення як на головний чинник при оцінці імовірності того, що особа переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідуванню або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів що потребу позбавлення волі не можна оцінювати, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.
Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_9 , перебуваючи під домашнім арештом з дня обрання відносно запобіжного заходу, виконував покладені на нього обов`язки, не ухилявся від слідства та суду. Прокурор повідомив апеляційному суду, що з дня обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту, слідчим та прокурором не встановлено фактів порушення підозрюваним покладених на нього обов`язків, або вчинення ним дій, направленим на перешкоджання досудовому розслідуванню.
Наведені обставини, на думку апеляційного суду, спростовують доводи апеляційної скарги щодо переховування від органу досудового розслідування.
Також, в судовому засіданні апеляційного суду прокурор вказала, що під час перебування підозрюваного ОСОБА_9 під домашнім арештом, від потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, повідомлень про вчинення ОСОБА_9 будь-якого впливу та тиску не надходило.
З урахуванням наведеного апеляційний суд констатує, що під час апеляційного розгляду прокурором не доведено, що обраний слідчим суддею запобіжний захід підозрюваному ОСОБА_9 у вигляді домашнього арешту, не зможе запобігти ризикам, зазначеним у клопотання прокурора.
За встановлених апеляційним судом обставин, доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необґрунтованими.
При апеляційному розгляді будь-яких порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду, не встановлено.
На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, оскільки ухвалена у відповідності до вимог закону, та винесена на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими слідчим суддею, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 403, 404, 405, 419, 424, 532 КПК України, Одеський апеляційний суд, -
постановив

Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 15.02.2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_9 , підозрюваного за ч.2 ст.146, ч.2 ст.189 КК України у кримінальному провадженні №0000447 внесеному до ЄРДР 13.02.2020 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4