У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 травня 2020 року місто Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області, українця, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 листопада 2019 року ОСОБА_5 засуджений за ч. 1 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнений від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком 1 (один) рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На користь потерпілого ОСОБА_8 стягнуто: з ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ей» в рахунок відшкодування майнової шкоди - 96.307,76 грн. та моральної шкоди в розмірі 443.30 грн.; з ТОВ «А.Т.Н.» - 10.000 грн. моральної шкоди.

З обвинуваченого ОСОБА_5 стягнуті процесуальні витрати у розмірі 3.432 грн.

Цим же вироком у провадженні вирішена доля речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_5 визнаний винуватим у тому, що він 20 грудня 2018 року близько 11 год. 20 хв.,керуючи автобусом марки «I-VAN», д.н.з. НОМЕР_1 , (маршрутне таксі № 720 сполученням Боярка - Київ) рухаючись вул. Київською, що в с. Святопетрівське Києво-Святошинського району Київської області, зі сторони м. Вишневе у напрямку м. Боярка, в порушення п. 1.5, п.п. «б» п. 2.3, п. 8.7.3, п. 8.10, п. 16.1 Правил дорожнього руху, не забезпечив безпеки для інших учасників дорожнього руху, не стежив за дорожньою обстановкою та її зміною, виїхав на регульоване перехрестя вул. Київська з вул. Індустріальна на забороняючий сигнал світлофора, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Caddy», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_8 , який рухався з вул. Індустріальної у напрямку м. Вишневе.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Volkswagen Caddy», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої ключиці у дистальній 1/3 без зміщенням уламків, що згідно висновку судово-медичної експертизи № 13/Д від 11 лютого 2019 року відносяться до ушкоджень середньої тяжкості.
Порушення водієм ОСОБА_5 вимог п. 1.5, пп. «б» п. 2.3, п. 8.7.3, п. 8.10, п. 16.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення потерпілому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Не погоджуючись з вирок суду, обвинувачений ОСОБА_5 в апеляційній скарзі, не оспорюючи доведеність вини та правильність юридичної оцінки його дій, вважає вирок суду першої інстанції незаконним і необґрунтованим в частині покарання, оскільки, на його думку, призначена міра покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та його особі, у зв`язку з чим просить вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 листопада 2019 року, постановлений щодо нього, - змінити та призначити йому покарання за ч. 1 ст. 286 КК України, обравши його у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Як зазначає обвинувачений, суд першої інстанції обрав йому покарання у виді обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами, яке, на думку обвинуваченого, не співвідноситься із відсутністю обтяжуючих обставин та наявності пом`якшуючих обставин, до яких відноситься щире каяття, яке полягає у відвертому осуді протиправної поведінки та готовності нести відповідальність за вчинене. Крім того, на переконання обвинуваченого, суд не в повній мірі врахував таку пом`якшуючу обставину, як активне сприяння розкриттю злочину.
Також, обвинувачений вважає, що позбавляючи його права керувати транспортними засобами, суд першої інстанції позбавив можливості отримувати будь-які доходи, що поставить його сім`ю в скрутне матеріальне становище, а за відсутності інших джерел доходів він буде змушений обмежуватись незначними, тимчасовими заробітками.

Іншими учасниками кримінального провадження, які мають право подати апеляційну скаргу, вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржений.
Потерпілий ОСОБА_8 та його представник адвокат ОСОБА_9 про час, дату та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Їх неявка в суд апеляційної інстанції не перешкоджає розгляду провадження.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та в його інтересах захисника ОСОБА_7 на підтримку апеляційних вимог та доводів, викладених в апеляційній скарзі, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним і обґрунтованим, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_5 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_5 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, а саме п. 1, 5 п.п «б» п. 2.3, п. 8.7.3, п. 8.10, п. 16.1 Правил дорожнього руху, що призвело до зіткнення транспортних засобів та заподіяння потерпілому ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесних ушкоджень за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом першої інстанції не досліджувались, оскільки ці обставини ніким не оспорювались.

Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорюються, колегія суддів не вбачає, а тому ці обставини, які не оспорюються і в апеляційній скарзі обвинуваченого, колегія суддів не перевіряє відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України.

З огляду на фактичні обставини встановлені судом, та доведеність винуватості, вірною є і кваліфікація дій ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 286 КК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 про призначення йому покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, то вони є непереконливими.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції, як вважає колегія суддів, дотримав зазначені вимоги закону.

Так, при обранні ОСОБА_5 покарання судом були враховані ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, що віднесений законом, відповідно до ст. 12 КК України, до злочинів невеликої тяжкості, його наслідки, особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягається вперше, має постійне місце проживання і реєстрації, на момент дорожньо-транспортної пригоди працював водієм в ПП «А.Т.Н.», де зарекомендував себе з позитивної сторони, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також думку потерпілого щодо виду та розміру покарання, необхідного для призначення обвинуваченому.

Ґрунтовно суд визнав обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого щире каяття, яке полягає у відвертому осуді обвинуваченим своєї протиправної поведінки та готовності нести відповідальність за вчинене.
Разом з тим, враховуючи конкретні обставини дорожньо-транспортної пригоди, те, що ОСОБА_5 допустив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Caddy», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_8 , в наслідок грубого порушення обвинуваченим Правил дорожнього руху, а саме: виїзд на регульоване перехрестя на забороняючий сигнал світлофора, в результаті чого потерпілому були спричинені тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, суд першої інстанції, обґрунтовано, належним чином вмотивувавши своє рішення, обрав щодо ОСОБА_5 основне покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України та додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Враховуючи дані за особу ОСОБА_5 , який виключно позитивно характеризується, його відношення до вчиненого, суд першої інстанції дійшов і обґрунтованого висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, але в умовах належного контролю за його поведінкою, та вірно застосував до нього положення ст. ст. 75, 76 КК України.

Будь-яких підстав для пом`якшення призначеного судом ОСОБА_5 основного покарання колегія суддів не вбачає. Крім того, самі вимоги апеляційної скарги обвинуваченого про призначення йому реального покарання у виді штрафу, за умови застосування судом положень ст. 75 КК України, не узгоджуються з вимогами процесуального процесуального закону.

Не вбачає підстав колегія суддів і для зміни вироку в частині призначеного судом ОСОБА_5 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок грубого порушення обвинуваченим ОСОБА_5 Правил дорожнього руху, в результаті чого було завдано шкоди здоров`ю потерпілого ОСОБА_8 .

Крім того, як вбачається із матеріалів кримінального провадження, на момент дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 , працював водієм ПП «А.Т.Н.», здійснював рейсові перевезення пасажирів, що покладало на нього додаткову відповідальність за дотримання правил безпеки дорожнього руху, однак знехтувавши ними, виїхав на регульоване перехрестя на забороняючий сигнал світлофора, чим, крім іншого, піддав небезпеці життя і здоров`я пасажирів які знаходились в автобусі.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання судом першої інстанції в повній мірі були дотримані вимоги ст. ст. 50, 65 КК України, якими визначаються мета та загальні засади призначення покарання, а тому визначене йому покарання, як основне, так і додаткове, зі звільненням від відбування основного покарання на підставі ст. 75 КК України, є саме необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Зворотні ж доводи обвинуваченого ОСОБА_5 в апеляційній скарзі про невідповідність покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та даним за його особу через суворість, не ґрунтуються на фактичних обставинах кримінального провадження та вимогах закону, а тому не заслуговують на увагу.

За викладеним, апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 листопада 2019 року у кримінальному провадженні № 0007179 від 21 грудня 2018 року стосовно ОСОБА_5 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців.

С У Д Д І:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3