Справа №592/7858/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/134/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 592/7858/19 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 вересня 2019 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,

визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185; ч. 2 ст. 185; ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

До апеляційного суду надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 , згідно якої просить вирок суду змінити, в частині призначеного покарання, або звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, застосувавши ст. 75 КК України.

Даним вироком ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185; ч. 2 ст. 185; ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України і призначено йому покарання:

- за ч. 1 ст. 185 КК України у виді арешту строком на 6 місяців;

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік 2 місяці;

- за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 , призначено остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 2 місяці.

Строк відбування покарання обчислювати з часу приведення вироку до виконання.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 1578 грн. на користь ТОВ «РУШ», в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що судом першої інстанції не були враховані всі пом?якшуючі обставини, а саме, перебування на його утриманні жінки та хворої дитини.

19 квітня 2019 року, в період часу, з 19 год. 02 хв. по 19 год. 03 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні магазину «Єва-903», за адресою: м. Суми, вул. Курська, 111, з торгового залу таємно викрав товар, належний ТОВ «РУШ», на загальну суму 455 грн.

8 травня 2019 року об 11 год. 20 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні магазину ТОВ «РУШ» «Єва-903», що розташований за адресою:м. Суми, вул. Курська, буд. 111, з торгового залу повторно, таємно викрав товар, належний ТОВ «РУШ», на загальну суму 385 грн.

10 травня 2019 року о 10 год. 39 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні магазину ТОВ «РУШ» «Єва-903», що розташований за адресою: м. Суми, вул. Курська, буд. 111, з торгового залу повторно, таємно викрав товар, належний ТОВ «РУШ», на загальну суму 738 грн.

Крім того, цього ж дня, в період часу з 12 год. 34 хв. по 12 год. 38 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні магазину «Єва-906», що розташований за адресою: м. Суми, вул. Засумська, буд. 1, з торгового залу повторно, таємно намагався викрасти товар належний ТОВ «РУШ», на загальну суму 578 грн., однак не зміг довести злочин до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівником магазину.

27 червня 2019 року, в період часу, з 14 год. 18 хв. по 14 год. 19 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні магазину «Продукти-493», що розташований за адресою м. Суми, вул. Новорічна, 8, з торгового залу повторно, таємно викрав товар, належний ТОВ «АТБ-маркет», на загальну суму 274 грн. 88 коп.

Про день та час розгляду провадження у порядку апеляційної процедури учасників провадження було проінформовано, при цьому клопотання про відкладення не надійшло, а їх участь в розгляді провадження судом апеляційної інстанції при перевірці судового рішення, не є обов`язковою. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, і не може вважатись порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вислухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги та вважав вирок суду законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла наступного висновку.

За змістом частини 3 статті 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Як вбачається із змісту вироку, суд у порядку статті 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорювались.

Відповідно до частини 3 статті 349 КПК України, суд з`ясував у обвинуваченого ОСОБА_6 чи правильно він розуміє зміст обставин, які ніким не оспорюються, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив обмеження права оспорювання обставин в апеляційному порядку.

Оскільки обвинувачений не заперечував проти скороченого дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, суд обмежився допитом обвинуваченого ОСОБА_6 та представника потерпілого ТОВ «РУШ» - ОСОБА_8 та дослідженням матеріалів провадження, що характеризують особу винного.

Дії ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 185; ч. 2 ст. 185; ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України кваліфіковані вірно.

Що стосується доводів апеляційної скарги про суворість призначеного покарання, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і не ґрунтуються на вимогах закону.

Так, відповідно до ст. 50 і 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а при його призначенні суд повинен враховувати як ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу винуватого, так і обставини, що пом?якшують та обтяжують покарання.

Як зазначено у правовій позиції в постанові ВСУ від 04 квітня 2011 року у справі № 5-1кс11, норми Особливої частини КК мають базуватися на нормах Загальної частини цього Кодексу. Це спеціально зазначено законодавцем у ст. 65 КК України, в якій установлено загальні засади призначення покарання і згідно якої суд призначає покарання не тільки в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, і, зважаючи на ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом?якшують і обтяжують покарання, але й відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

З огляду на ці положення кримінального закону при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК України, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру, в тому числі й ті положення, що передбачені ч. 1 ст. 69 КК України, згідно яких, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

З кримінального провадження убачається, що призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які є злочинами середньої тяжкості та невеликої тяжкості, особу винного, який раніше неодноразово засуджувався, зокрема за тяжкі злочини, дані про особу обвинуваченого, відсутність обтяжуючих покарання обставин та наявність обставин, що пом`якшують покарання визнання вини, щире каяття, сприяння у розкритті злочину, наявність цивільної дружини та її малолітньої дитини.

При визначенні виду і розміру кримінального покарання суд першої інстанції дотримався також і європейських стандартів кримінального судочинства, а саме принципів «nulla poena sine lege» (ніякого покарання без закону), закріпленого у ч. 1 ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, згідно якого «не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення», і «пропорційності», коли призначене особі покарання не повинно бути непропорційним втручанням держави у права людини (остаточне рішення ЄСПЛ від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12).

Таким чином, зважаючи на характеризуючи дані про обвинуваченого, що свідчать про стійке небажання стати на шлях виправлення, схильність до вчинення злочинів, наявність попередніх судимостей, колегія суддів приходить до переконання, що при визначенні обвинуваченому виду і розміру покарання саме у виді обмеження волі, у межах санкцій ч. 1 ст. 185 та ч. 2 ст. 185 КК України, суд першої інстанції дотримався загальних засад призначення кримінального покарання, зокрема принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, в повній мірі врахував положення ст. 65 і 69 КК України, що знайшло своє відображення у вироку з наведенням відповідних мотивів, тому призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, характеру й тяжкості вчинених ним діянь, інформації про його особу, є справедливим за своїм видом і розміром, а також є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що саме таке покарання буде відповідати тяжкості правопорушень, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а будь - яких законних підстав для пом`якшення цього покарання не встановлено.

Таким чином, з урахуванням вище викладеного судом обґрунтовано не було застосовано положення як ст. 69 КК України при призначенні обвинуваченому покарання так і ст. 75 КК України, при звільненні від його відбуття.

Ураховуючи вищенаведене, вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим й підстав для його зміни колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 409, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 вересня 2019 року відносно ОСОБА_6 - залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим ОСОБА_6 в той самий строк з дня отримання копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4