Номер провадження: 11-кп/813/1337/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.05.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16.03.2020 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0007556, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.09.2016 року відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, непрацюючого, неодруженого, який має на утриманні двох малолітніх дітей 2008 року народження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимого, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та короткий виклад обставин, встановлених слідчим суддею.
Як вбачається із матеріалів провадження, на стадії судового розгляду в Приморському районному суді м. Одеси перебуває кримінальне провадження №0007556, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.09.2016 року та в судовому засіданні 16.03.2020 року обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк 60 днів, а саме до 15.05.2020 року з визначенням розміру застави.

Рішення мотивовано тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, а тому у разі обрання йому більш м`якого запобіжного заходу, може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілу, свідків, експертів у цьому ж кримінальному провадженні та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Крім того, районний суд послався на те, що обвинувачений ОСОБА_7 може вчинити інше кримінальне правопорушення оскільки, 28.02.2020 року о 12:00 годині в залі Приморського районного суду м. Одеси ним були вчинені дії, які призвели до евакуації співробітників Приморського районного суду м. Одеси та порушили порядок роботи суду, а тому існують ризики, передбачені п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Застава у розмірі 2522400 гривень є достатньою для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_7 обов`язків, передбачених КПК України.

Зміст вимог апеляційної скарги.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16.03.2020 року скасувати та обрати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з 22.03.2017 року по теперішній час ОСОБА_7 перебуває у СІЗО, тобто три роки без вироку суду. Обвинувачений не визнає себе винним у інкримінованому йому злочині, а достовірних доказів його причетності до вчинення вбивства у розпорядженні сторони обвинувачення не існує. Обвинувачений ОСОБА_7 не переховувався від органів слідства, оскільки під час перебування на волі не перешкоджав кримінальному провадженню, не впливав на потерпілого, свідків, експертів у цьому провадженні з метою уникнення відповідальності. Визначений судом розмір застави є непомірним для обвинуваченого.

Захисник обвинуваченого, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення апеляційного розгляду, в судове засідання апеляційного суду не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд апеляційної скарги без його участі.

З`ясувавши позицію прокурора, який не заперечував щодо можливості розгляду апеляційної скарги за відсутності сторони захисту, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 401 та ч. 4 ст. 405 КПК України, апеляційний суд приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності обвинуваченого та його захисника.

Позиції учасників судового розгляду.
Заслухавши: суддю-доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити оскаржувану ухвалу без змін; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими підчас судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 199 КПК України передбачено, що суд при продовженні строку тримання під вартою враховує обставини, які свідчать про те що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання під вартою.

Щодо доводів апеляційної скарги про необґрунтованість пред`явленого обвинувачення.
Захисник ОСОБА_8 у свої апеляційній скарзі посилається на необґрунтованість пред`явленого обвинувачення ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.115 КК України.

Приписами ст.23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, а тому апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку статтями 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст.331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також оскаржувану ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких інших доказів.

Окрім того, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_7 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли остання перебувала у процесуальному статусі підозрюваного.

За таких обставин апеляційний суд не переглядає наявність обґрунтованості висунутому ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні інкримінованого йому злочину.

З огляду на зазначені вище обставини, апеляційний суд позбавлений можливості надати відповідний висновок щодо недопустимості зазначених захисником в апеляційній скарзі доказів, в тому числі з урахуванням відсутності в прохальній частині апеляційної скарги тверджень про визнання таких доказів недопустимими.

Щодо доводів апеляційної скарги про недоведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених ризиків.
З наданих апеляційному суду матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 є громадянином України, має постійне місце проживання, офіційно не одружений, не працевлаштований та не навчається, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, в силу ст. 89 КК України не судимий та на даний час обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке законом передбачено покарання до п`ятнадцяти років позбавлення волі.
Вказані обставини свідчать про те, що обвинувачений має певні соціальні зв`язки у місці проживання, однак будучи обізнаний про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує в разі визнання його винуватим, може здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому тяжкий злочин.
Водночас, апеляційний суд погоджується з тим, що перебуваючи на свободі, обвинувачений ОСОБА_7 матиме змогу незаконно впливати на свідка ОСОБА_7 , схиляючи її до надання неправдивих показань з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки остання є його колишньою дружиною, проживають за однією адресою та злочин здійснено саме через ревнощі до останньої.

Також у кримінальному провадженні існує відповідний ризик того, ОСОБА_7 може вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки 28.02.2020 року о 12:00 годині в залі Приморського районного суду м. Одеса останнім вчинені протиправні дії, які полягали у погрозі спричинення тілесних ушкоджень та можливого вбивства суддів та інших працівників, які забезпечували проведення судових засідань суду та які призвели до евакуації співробітників Приморського районного суду м. Одеси.

Апеляційний суд не може не погодися з доводами сторони захисту про те, що сама по собі тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 злочину не може бути підставою для застосування, обрання та продовження запобіжного заходу, про що неодноразово наголошував ЄСПЛ у своїх рішеннях, оскільки враховуючи обставини вчинення інкримінованого обвинуваченому правопорушення та його наслідки - смерть особи, вважає доводи захисника в частині відсутності підстав для продовження строку тримання під вартою необґрунтованими, оскільки у даному випадку та на даній стадії судового розгляду тримання під вартою обвинуваченого є виправданим, у зв`язку з наявністю публічного інтересу, який переважає над повагою до особистої свободи.

При цьому, апеляційний суд також враховує положення ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що ризики у даному кримінальному провадженні, передбачені ст. 177 КПК України, на теперішній час не зменшилися, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги в цій частині, суд визнає необґрунтованими.
Зважаючи на те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, врахувавши всі обставини справи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд обґрунтовано розглянув питання продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою та враховуючи суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів приходить до висновку, що продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 є виправданим, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення визначених вище ризиків.

ІІІ. Щодо доводів апеляційної скарги про непомірність обраної судом застави.
Вирішуючи питання щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зважаючи на тривалість обраного відносно обвинувачених запобіжного заходу, суд визначив заставу як альтернативу запобіжного заходу, яка у разі її внесення може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Так відповідно до п.3 ч. 5 ст. 185 КПК України щодо особи, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, розмір застави визначається у розмірі від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно ч. 5 ст. 182 КПК України, передбачено, що у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.
На підставі положень ч. 5 ст. 185 КПК України, з урахуванням тривалості перебування обвинуваченого під вартою, суд вірно прийшов до висновку про можливість визначення обвинуваченому застави у сумі 2522400 гривень, яка є альтернативним та більш м`яким запобіжним заходом ніж тримання під вартою.

На думку апеляційного суду, визначений судом розмір застави є належним для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, в тому числі з урахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення, майнового і сімейного стану обвинуваченого та даних про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

При цьому апеляційний суд вважає, що визначення застави у меншому розмірі не зможе належним чином забезпечити належну поведінку обвинуваченого, у зв`язку з чим приходить до висновку про необґрунтованість доводів захисника.

Висновки апеляційного суду.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має в тому числі право:1) залишити ухвалу без змін; 2) змінити ухвалу; 3) скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу або закрити кримінальне провадження; 4) скасувати ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок суду про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу обвинуваченого, якому інкримінується вчинення особливо тяжкого злочину, дають підстави вважати, що на даний час існують зазначені районним судом ризики, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

На думку апеляційного суду застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу є неможливим, оскільки такий запобіжний захід не здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам, які передбачені ст. 177 КПК України.

Апеляційний суд також враховує ту обставину, що розгляд кримінального провадження фактично був розпочатий новим складом суду та в судовому засіданні 16.03.2020 року судова колегія місцевого суду мала право вирішити питання щодо обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченого. При цьому апеляційний суд враховує те, що поняття обрання запобіжного заходу та продовження строку дії такого запобіжного заходу фактично є за своїм змістом фактично тотожними та застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, відносно якого вже був застосований такий запобіжний захід, жодним чином не порушує його права та не погіршує його становища.

Таким чином, апеляційним судом не встановлено обставин, які могли би бути підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали слідчого судді.

Керуючись ст. ст. 183, 196, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16.03.2020 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0007556, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.09.2016 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4