КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/1483/2020 Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
представника потерпілих ОСОБА_10 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 18 грудня 2019 року щодо ОСОБА_7 , -
ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 18 грудня 2019 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 до 15 лютого 2020 року.
Своє рішення суд мотивував тим, що, враховуючи дані про особу ОСОБА_7 , який має соціальні зв`язки, проте тривалий час перебував у розшуку, на виклики до суду не з`являвся, а також те, що йому знову повідомлено про підозру, а тому суд вважає, що ризик ухилення ОСОБА_7 від суду та вчинення нового кримінального правопорушення є реальним.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій проситьскасувати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 18 грудня 2019 року та обрати альтернативний запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що слідчим суддею не встановлено обставини, які свідчать про те, що заявлені в клопотанні ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою. Разом з цим, судом не прийнято до уваги, що жодний ризик, наведений слідчим в клопотанні, не підтверджується матеріалами клопотання та за своїм характером не є таким, що неможливо було йому запобігти шляхом застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників, які підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, прокурора та представника потерпілого, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, вивчивши надані в копіях матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За змістом ч.3 ст.197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування, в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 18 грудня 2019 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 до 15 лютого 2020 року.
З таким рішенням суду першої інстанції погоджується і колегія суддів з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці. Законність тримання під вартою необхідно оцінювати, виходячи з особливостей конкретної справи. Проте продовження строку тримання під вартою можна виправдати, коли є конкретні ознаки існування реальної суспільної потреби, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу права, передбаченого ст. 5 Конвенції (рішення у справі "Lavents v. Latvia" п. 70).
Відповідальність за дотримання розумних строків тримання підозрюваного під вартою покладається в першу чергу на національні судові органи (рішення у справі "Геращенко проти України" п. 100).
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК Українисуд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, а також беручи до уваги існування обґрунтованих ризиків, що обвинувачений може переховуватись від суду, враховуючи ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали з підстав, наведених у апеляційній скарзі ОСОБА_7 , а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не встановила.
Таким чином, ухвала слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 18 грудня 2019 про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги ОСОБА_7 , не вбачається.
Крім того, 03.06.2020 до Київського апеляційного суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_9 про зобов`язання Генерального прокурора перевірити законність підстав застосування до ОСОБА_7 заходів безпеки та законність його тримання в ІТТ ГУНП у м. Києві; зобов`язати Генерального прокурора ознайомити ОСОБА_7 із постановами про застосування до нього заходів безпеки.
У клопотанні захисник зазначає про те, що перебування в умовах ІТТ ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 протягом тривалого часу є порушенням його прав, передбачених Законом України «Про попереднє ув`язнення», зокрема позбавлення права ОСОБА_7 користуватися холодильником, розрахунковим рахунком, позбавлений доступу до медичної частини, яка відсутня в ІТТ, не має можливості скористатися послугами нотаріуса, оскільки керівництво ІТТ не наділене відповідними повноваженнями.
Крім того, у судовому засіданні суду апеляційної інстанції інстанції ОСОБА_7 заявив про застосування до нього тортур та доведення його до смерті в Ізоляторі тимчасового тримання, ненадання йому належної медичної допомоги, що ставить під загрозу його здоров`я та життя.
За ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Згідно із ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 6 ст. 206 КПК України, якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи.

Враховуючи позицію Європейського Суду з прав людини, викладену в рішенні у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», а саме в п. 162 зазначено, що Суд підкреслює, що коли особа висуває небезпідставну скаргу на погане поводження з нею, яке було таким, що порушує статтю 3 Конвенції (995_004), це положення, взяте у поєднанні із загальним обов`язком держави за статтею 1 Конвенції "гарантувати кожному, хто перебуває під [її] юрисдикцією, права і свободи, визначені в... Конвенції", за своїм змістом вимагає проведення ефективного офіційного розслідування (див., серед інших джерел, рішення у справі "Лабіта проти Італії" (Labita v. Italy) заява N 26772/95, п.131, ECHR 2000-IV). Так, органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось.

Також у рішеннях Європейського суду з прав людини неодноразово зокрема справа від 12 червня 2008 р. «Яременко проти України», справа від 12 березня 2009 р. «Вергельський проти України», справа від 24 червня 2010 р. «Нечипорук і Йонкало проти України» та інших) вказано, що, коли особа заявляє про небезпідставну скаргу про те, що вона була піддана поганому поводженню зі сторони суб`єктів владних повноважень у порушення ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно бути проведене ефективне офіційне розслідування, протягом якого можливо виявити та забезпечити свідчення винуватих осіб.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зобов`язати компетентний орган перевірити обставини, на які вказує обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник.
Керуючись ст.ст. 206, 405, 419 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 18 грудня 2019 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 - без зміни.

Клопотання захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_7 про зобов`язання Генерального прокурора перевірити законність підстав застосування до ОСОБА_7 заходів безпеки та законність його тримання в ІТТ ГУНП у м. Києві; зобов`язання Генерального прокурора ознайомити ОСОБА_7 із постановами про застосування до нього заходів безпеки, а також заяву ОСОБА_7 про застосування до нього тортур, доведення його до смерті в Ізоляторі тимчасового тримання, не надання йому необхідної медичної допомоги задовольнити.
Зобов`язати Генерального прокурора перевірити законність підстав застосування до ОСОБА_7 заходів безпеки та законність тримання ОСОБА_7 в Ізоляторі тимчасового тримання Головного управління Національної поліції у м. Києві; застосування до ОСОБА_7 тортур, доведення його до смерті, ненадання належної медичної допомоги при утриманні в ІТТ ГУНП у м. Києві.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

______________ ________________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3