Справа № 462/35/20
провадження 1-кс/462/614/20
У Х В А Л А

30 березня 2020 року м.Львів

Слідчий суддя Залізничного районного суду м.Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Залізничного відділу поліції Головного управління національної поліції у львівській області ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0002822 від 11.09.2019 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України,

встановив:

ОСОБА_3 27.03.2020 року звернувся до суду зі скаргою, в порядку ст.303 КПК України, на бездіяльність слідчого Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0002822 від 11.09.2019 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, в якій просить зобов`язати названого слідчого повторно розглянути його клопотання від 26.12.2019 року про залучення потерпілим у даному кримінальному провадженні, направити йому копію постанови. Свою скаргу обґрунтовує тим, що ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова від 30.01.2020 року було скасовано постанову слідчого ОСОБА_4 від 28.12.2019 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0002822. Вважає, що дана ухвала зобов`язує слідчого повторно розглянути його клопотання від 26.12.2019 року про визнання потерпілим, про що винести вмотивовану постанову, копію якої належним чином скерувати заявнику. Однак, на час звернення зі скаргою він не отримав жодної постанови від слідчого, що є бездіяльністю, яка порушує його права.
Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується.
Однак, скаржник не з`явився для розгляду скарги у судове засідання, яке було призначене на 30.03.2020 року, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду. При цьому, в поданій скарзі ОСОБА_3 просив розглядати скаргу за його відсутності у зв`язку з карантинними заходами у країні, що слідчий суддя вважав за можливе, з огляду на визначений процесуальним законом скорочений строк розгляду скарги та необхідність забезпечення доступу скаржника до правосуддя.
Слідчий ОСОБА_4 , яка була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду скарги, у судове засідання не з`явилася.
Дослідивши матеріали скарги, матеріали кримінального провадження №0002822, слідчий суддя дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Відповідно до п.18 ч.1 ст.3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому КПК України, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Гарантоване ст.55 Конституції України право кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується шляхом встановлення порядку такого оскарження іншими нормативними актами.
Відповідно до ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Чинним КПК України, зокрема Главою 26, передбачений порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування (ст.ст. 303-308 КПК України).
Об`єктом оскарження на підставі глави 26 КПК України може бути тільки рішення, дії, бездіяльність слідчого, прокурора при здійсненні своїх повноважень під час досудового розслідування.
Частиною 1 ст.303 КПК України визначено рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, та право на оскарження, серед яких, відповідно п.1 ч.1 ст.303 КПК України передбачено право оскаржити бездіяльність слідчого, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій, які він повинен вчинити у визначений цим Кодексом строк - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.
Під час розгляду скарги встановлено, що Залізничним ВП ГУ НП у Львівській області (слідчий ОСОБА_4 ) здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002822 від 11.09.2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, по факту того, що 10.09.2019 року до Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області надійшла ухвала слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова ОСОБА_5 від 06.09.2019 року про внесення до ЄРДР відомостей, які містяться в заяві ОСОБА_3 від 27.08.2019 року про вчинення директором ЛКП «Нове» ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ст.366 КК України.
Також встановлено, що 25.12.2019 року ОСОБА_3 звернувся, в порядку ст.220 КПК України, до слідчого з клопотанням про визнання його потерпілим (вх. № 10260 від 26.12.2019 року), в задоволенні якого слідчим ОСОБА_4 постановою від 28.12.2019 року було відмовлено.
Між тим, ухвалою слідчого судді Задізничного районного суду м.Львова від 30.01.2020 року вказану постанову слідчого скасовано.
Зі змісту скарги і її вимог вбачається, що ОСОБА_3 вважає протиправною і такою, що порушує його права, бездіяльність слідчого ОСОБА_4 щодо нерозгляду повторно, після скасування постанови про відмову у визнанні потерпілим, його клопотання про визнання потерпілим і неприйняття з цього приводу вмотивованої постанови.
За наведених встановлених обставин, слід враховувати наступне правове регулювання.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обовязки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обовязки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у звязку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.
Частиною 5 вказаної статті передбачено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Згідно з ч.2 ст.56 КПК України під час досудового розслідування потерпілий має право: 1) на негайне прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення, визнання його потерпілим; 2) отримувати від уповноваженого органу, до якого він подав заяву, документ, що підтверджує її прийняття і реєстрацію; 3) подавати докази на підтвердження своєї заяви.
У контексті наведеного слід зауважити, що КПК України не передбачає обов`язку посадових осіб органів досудового розслідування, слідчих приймати процесуальне рішення про визнання особи, яка звернулася із заявою про вчинення щодо неї кримінального правопорушення, потерпілою, оскільки згідно з ч.2 ст.55 КПК права та обов`язки потерпілого виникають в такої особи з моменту подання заяви про вчинення кримінального правопорушення.
З матеріалів кримінального провадження № 0002822 вбачається, що ОСОБА_3 є заявником у даному провадженні та, оскільки звернувся із заявою про вчинення відносно нього злочину, в силу ч.2 ст.55 КПК України є також потерпілим у цьому провадженні, з огляду на те, що на даний час постанова про відмову у визнанні його потерпілим скасована слідчим суддею.
В ухвалі слідчого судді від 30.01.2020 року про скасування постанови встановлено, що органу досудового розслідування було повідомлено про обставини, які вказують на наявність складу злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, безпосередньо ОСОБА_3 , який вчинено щодо нього, оскільки завдав йому значної моральної шкоди. Об`єктивні дані, які б спростовували такі доводи ОСОБА_3 у слідчого судді відсутні, а відтак відсутні очевидні та достатні підстав вважати, що заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди
Отже, процесуальним законом не встановлено вимоги ОСОБА_3 додатково звертатися до слідчого, прокурора з заявою (клопотанням) про залучення до провадження як потерпілого, як і не передбачено підтвердження такого процесуального статусу слідчим шляхом задоволення заяви (клопотання).
Як на підставу вимог скарги ОСОБА_3 посилається на положення ст.220 КПК України, якою передбачено, що клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.
Разом з тим, за наведених обставин, клопотання ОСОБА_3 датоване 25.12.2019 року про визнання його потерпілим (вх. № 10260 від 26.12.2019 року) слідчим розглянуто з дотриманням строку, визначеного ст.220 КПК України, винесено постанову від 28.12.2019 року, якою в задоволенні клопотання відмовлено, в подальшому таку постанову скасовано.
Отже, слідчим суддею не встановлено бездіяльності слідчого щодо розгляду клопотання скаржника, оскільки закон не містить імперативної вимоги про повторний розгляд клопотання після скасування постанови за наслідками його розгляду, а встановлені обставини і їх правове регулювання не свідчать про необхідність повторного розгляду слідчим такого клопотання, адже ОСОБА_3 на час розгляду скарги має процесуальний статус потерпілого у кримінальному провадженні № 0002822.

Таким чином, заявлені вимоги скарги про зобов`язання слідчого повторно розглянути клопотання і направити постанову за наслідками такого розгляду задоволенню не підлягають.

Водночас, дослідженням матеріалів кримінального провадження встановлено, що, вчиняючи процесуальні дії, слідчий ОСОБА_4 не визначає процесуальний статус ОСОБА_3 , як потерпілого, більше того, як видно із корінця повістки від 17.01.2020 року про виклик ОСОБА_3 на допит, в такій взагалі не вказаний процесуальний статус цієї особи, тобто в якості кого і з якими процесуальними правами і обов`язками вона буде допитана.

Слідчий суддя вважає наведене недопустимим, таким, що не відповідає принципу правової визначеності і потребує відповідного реагування в порядку судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Виходячи з наведеного та враховуючи вимоги ч.2 ст.307 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку, що для захисту і забезпечення прав ОСОБА_3 та усунення вказаної невизначеності слідчим процесуального статусу ОСОБА_3 слід зобов`язати слідчого ОСОБА_4 вчинити процесуальні дії з належного інформування ОСОБА_3 щодо його процесуального статусу потерпілого у кримінальному провадженні №0002822, передбачених КПК України прав та обов`язків потерпілого.
Керуючись ст.ст. 55, 303, 304, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя -

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Зобов`язати слідчого ОСОБА_4 вчинити процесуальні дії з належного інформування ОСОБА_3 щодо його процесуального статусу потерпілого у кримінальному провадженні №0002822, передбачених КПК України прав та обов`язків потерпілого.
В решті вимог скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя /підпис/

З оригіналом згідно.

Слідчий суддя: ОСОБА_1