У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0003338

за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 2 лютого 2018 року у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Красне Знамя, Снігурівського району Миколаївської області, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

-обвинуваченого за ч. 1 ст. 185 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

потерпіла ОСОБА_5

обвинувачений ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 2 лютого 2018 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 150 годин.

Стягнуто з засудженого на користь потерпілої ОСОБА_5 на відшкодування майнової шкоди - 2000 грн., на відшкодування моральної шкоди - 1000 грн. Вирішено долю речових доказів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Потерпіла ОСОБА_5 просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Потерпіла зазначила, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку із неповнотою судового розгляду та невідповідності висновків суду, зазначених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність в частині правової кваліфікації та призначення покарання.

Вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги та не зазначено у вироку того факту, що після 2014 року вона не проживала із ОСОБА_6 однією родиною, замки в квартирі вона змінила, а тому обвинувачений не міг шляхом вільного доступу потрапити до квартири. За такого вважає, що його дії необхідно кваліфікувати за ч.3 ст.185 КК України, а саме, вчинення крадіжки, поєднаної з проникненням у житло.

Крім того, на думку апелянта, судом першої інстанції не взято до уваги, що обвинувачений розпочав свої дії як таємне викрадення майна, однак, надалі він був викритий працівниками патрульної поліції, вони стали його переслідувати, а обвинувачений, усвідомлюючи, що його злочинні дії вже викриті, почав тікати, утримуючи при собі викрадене майно.

Вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання є занадто м`яким та не відповідає тяжкості злочину, особі винного та обставинам вчинення злочину.

Позиції інших учасників процесу.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор ОСОБА_8 зазначає, що вирок суду є законним, а апеляційна скарга є безпідставною, необґрунтованою і не підлягає задоволенню. Зазначила, що відповідно до вимог ст. 337 КПК України, виключно прокурор наділений правом змінити обвинувачення в суді. За такого, суд першої інстанції вірно зазначив те, що доводи потерпілої не підлягають врахуванню, оскільки кримінальне провадження розглянуто судом в межах висунутого обвинувачення, а підстав для його зміни не встановлено.

Посилаючись на протокол огляду квартири АДРЕСА_2 , зазначає, що порядок у квартирі не порушено та замок двері не мав пошкоджень.

Протокол прийняття заяви від потерпілої ОСОБА_5 від 03.07.2017, протокол огляду місця події від 03.07.2017, протокол огляду предмету від 17.08.2017, показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , як зазначив прокурор, не доводять умислу ОСОБА_6 на проникнення до квартири з метою викрадення речей потерпілої. Разом з тим, в ході досудового розслідування слідчим зібрано достатньо доказів для підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

03 липня 2017 р. близько 22.10 год., ОСОБА_6 , знаходячись в квартирі АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, таємно викрав належний ОСОБА_5 ноутбук "Asus", вартістю 2000 грн., мобільний телефон "Samsung Duos GT-S6102", вартістю 1000 грн., з сім-карткою "МТС", заподіявши майнову шкоду в розмірі 3000 грн.

Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винним у таємному викрадені чужого майна (крадіжці). Його дії кваліфіковані за ч.1 ст. 185 КК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Представник потерпілої не з`явилася, належним чином повідомлена про дату та час апеляційного розгляду. Представник потерпілої була присутня в судовому засіданні 12.03.2019 р. та особисто обізнана про час, дату та місце розгляду апеляційної скарги. Потерпіла заявила клопотання про апеляційний розгляд у відсутність її представника, що не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілої ОСОБА_5 на підтримку доводів апеляційної скарги, заперечення обвинуваченого ОСОБА_6 та думку прокурора про залишення вироку без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційній суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у викраденні чужого майна (крадіжці) є обґрунтованими та відповідають дослідженим судом доказам.

Вина обвинуваченого доведена показаннями потерпілої про таємне викрадення обвинуваченим її майна, відомостями про затримання обвинуваченого безпосередньо після вчинення злочину з майном, належним потерпілій.

Так, згідно показанням потерпілої ОСОБА_5 , вона проживала разом з обвинуваченим з 2007 р. по 2014 р. по АДРЕСА_3 . 03.07.2017 р. о 22.00 год., у її відсутність, обвинувачений викрав належний їй мобільний телефон та ноутбук, після чого був затриманий працівниками поліції.

Показання потерпілої узгоджуються з поясненнями свідка ОСОБА_9 , який пояснив, що 03.07.2017 р. близько 22.00 год. з квартири потерпілої вийшов ОСОБА_6 , який був затриманий працівниками поліції.

Свідок ОСОБА_10 пояснив, що він як працівник патрульної поліції виїжджав на виклик про вчинення крадіжки з квартири. Потерпіла, яка була заявником, повідомила, що у її квартирі хтось знаходиться, після чого затримано обвинуваченого, який вийшов з під`їзду, та у якого в рюкзаку знаходився ноутбук і мобільний телефон потерпілої.

Згідно протоколу огляду місця події від 03.07.2017 р., біля автомобіля поліції було виявлено рюкзак з ноутбуком "Asus", мобільним телефоном "Samsung GT-S6102" з сім-картою "МТС", які за поясненнями ОСОБА_6 , він взяв у своєї колишньої дружини у квартирі АДРЕСА_2 .

Пояснення потерпілої ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_6 проник до квартири є безпідставними, оскільки згідно протоколу огляду від 03.07.2017 р., при огляді квартири АДРЕСА_2 , порядок у квартирі не порушено та замок двері не мав пошкоджень.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_6 пояснив, що мав ключи від дверей квартири, оскільки раніше тривалий час проживав з потерпілою, має з нею дитину. Висловив щире каяття з приводу вчиненого злочину.

Дослідивши вказані докази, надавши їм оцінку в їх сукупності, виходячи з меж висунутого обвинувачення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна. Дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч.1 ст. 185 КК України.

Наведені апелянтом доводи про неправильність кваліфікації дій обвинуваченого, про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_6 за більш тяжким обвинуваченням, за ч.3 ст. 185 КК України, позбавлені підстав, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, прокурор в судовому засіданні підтримав викладене у обвинувальному акті обвинувачення за ч. 1 ст. 185 КК України та не змінював його.

Тому, суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що доводи потерпілої про необхідність визнання обвинуваченого винним у вчиненні крадіжки з проникненням до житла, тобто у вчиненні більш тяжкого злочину, не є слушними, оскільки кримінальне провадження розглянуто судом першої інстанції в межах висунутого обвинувачення, відповідно до вимог ст. 337 КПК України, вийти за межі якого, без зміни прокурором обвинувачення, суд не може.

Що стосується доводів потерпілої про те, що обвинуваченому призначено занадто м`яке покарання, то і ці доводи не є обґрунтованими.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції достатньо врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який є злочином середньої тяжкості, та обставини його вчинення, дані про особу винного, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується задовільно.

Судом враховано щире каяття у вчиненому злочині як обставину, яка пом`якшує покарання, та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Суд вважає, що покарання ОСОБА_6 призначено відповідно до вимог ст.ст. 65, 66 КК України, за видом та у розмірі, який передбачений санкцією ч. 1 ст. 185 КК України. Призначене покарання є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, і підстав для призначення покарання у виді позбавлення волі, як просить апелянт, немає.

З огляду на наведене, немає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 407, 424, 425, 532 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 2 лютого 2018 року у відношенні ОСОБА_6 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3