26.06.2019
Справа № 522/9969/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2019 року м. Одеса
Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_5 ,

заявниці - ОСОБА_4 ,

адвоката - ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 ,звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з клопотанням про скасування арешту з квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 , накладеного постановою старшого слідчого слідчої групи прокуратури м. Одеси від 18.01.1996 р.

В обґрунтування клопотання адвокат посилається на те, що під час досудового розслідування кримінальної справи №029505302 постановою старшого слідчого слідчої групи прокуратури м. Одеси від 18.01.1996 р., накладено арешт на майно ОСОБА_4 , а саме на квартиру АДРЕСА_1 .

Накладення арешту на вищезазначену квартиру є безпідставним та неправомірним, що позбавляє ОСОБА_4 повноправно здійснювати свої права власника на власний розсуд володіти, користуватись та розпоряджатись належним майном.

Зазначений арешт накладено слідчим під час досудового слідства у кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та інших, при цьому, ОСОБА_4 ніякого відношення до зазначених осіб не має.

В судовому засіданні ОСОБА_4 , адвокат ОСОБА_3 , клопотання підтримали та просили його задовольнити.

Прокурор клопотання про скасування арешту залишив на розсуд суду.

Розглянувши клопотання, вивчивши надані до нього матеріали, заслухав думку учасників процесу, суд приходить до висновку про те, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так встановлено, що СВ прокуратури м. Одеси проводилось досудове розслідування кримінальної справи №029505302 відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , яка порушувалась за правилами КПК України від 29.12.1960 р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 144, ч.1 ст. 165, ч. 1 ст. 168 КК України.

В рамках вказаної кримінальної справи постановою старшого слідчого слідчої групи прокуратури м. Одеси від 18.01.1996 р., накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 .

Згідно ч.1 ст. 409 КПК України (ред. 1960 р.), питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, включаючи застосування кримінального закону, що має зворотну силу відповідно до частин другої і третьої статті 5 Кримінального кодексу України, вирішуються судом, який постановив вирок.

Разом з тим, згідно ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно п. 9 Перехідних положень КПК України, запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.
05.03.1999 р. Центральним районним судом м. Одеси відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 винесено вирок.

Однак, питання щодо скасування арешту з квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 вирішено не було.

Судом встановлено, що вищезазначена квартира не є об`єктом злочину, не підлягає конфіскації та жодного відношення до розглянутої справи не має.

Відповідно до ст. 126 КПК України (ред. 1960 р.), за правилами якого було прийнято рішення про арешт майна, забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії.

Згідно ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Згідно ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчуджуване право людини. Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення. Статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципам міжнародного права.

Враховуючи те, що ОСОБА_11 у кримінальній справі не є обвинуваченою або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду завдану діями обвинуваченого, та питання про зняття арешту з належної їй квартири, при винесенні вищезазначеного вироку вирішено не було, суд приходить до висновку, що необхідність в застосуванні арешту майна накладеного постановою слідчого від 18.01.1996 р. на квартиру АДРЕСА_1 , як заходу забезпечення кримінального провадження, на теперішній час відпала, в зв`язку з чим арешт підлягає скасуванню.

Керуючись п. 9 Перехідних положень КПК України (ред. 2012 р.) ст.ст. 170-174, 376 КПК України, -

УХВАЛИВ :

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна задовольнити.

Скасувати арешт, накладений постановою старшого слідчого слідчої групи прокуратури м. Одеси від 18.01.1996 р., а саме з квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: