Провадження № 1-кп/520/767/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2019 року колегія суддів Київського районного суду м. Одеси у складі:
Головуючого судді: ОСОБА_1
Суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі: ОСОБА_4 ,
за участю прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувачений акт, угоду про визнання винуватості від 27 червня 2018 року та долучені до них документи по матеріалам кримінального провадження № 0000472 від 15.06.2018 року відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кам`янець-Подільський Хмельницької обл., громадянина України, росіяніна, з вищою освітою, одруженого, пенсіонера, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 12.07.2017 Святошинським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 255 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років; за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 191 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 10 (десять) місяців без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, без конфіскації майна; за ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 191 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 11 (одинадц`ять) місяців без позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, без конфіскації майна; за ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 358 КК України у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки. На підставі ч. 1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворих покарань більш суворим, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на 3 (три) роки, з одночасним покладенням на нього обов`язків на підставі ст. 76 КК України.
підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.5 ст.27, ч.4 ст.28, ч.3 ст.212; ч.5 ст.27, ч.4 ст.28, ч.1 ст.366; ч.5 ст.27, ч. 4 ст. 28, ч.1 ст.364 КК України,
ВСТАНОВИЛА:
До суду надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_9 підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.5 ст.27, ч.4 ст.28, ч.3 ст.212; ч.5 ст.27, ч.4 ст.28, ч.1 ст.366; ч.5 ст.27, ч. 4 ст. 28, ч.1 ст.364 КК України,разом з угодою про визнання винуватості від 27.06.2018 року, укладену між прокурором відділу прокуратури Одеської області радником юстиції ОСОБА_10 та обвинуваченим ОСОБА_9 в присутності захисника ОСОБА_11 .
В підготовчому судовому засіданні прокурори ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , що підтримують обвинувачення в суді по даному кримінальному провадженні, висловили загальну думку сторони обвинувачення та просили затвердити укладену з обвинуваченим ОСОБА_9 угоду про визнання винуватості та призначити обвинуваченому узгоджене та затверджене в угоді покарання. Крім цього, на підтвердження укладення угоди, доповнили, що за допомогою ОСОБА_9 було викрито злочинні дії інших учасників злочинної організації, які організували на території України схему щодо незаконної реалізації не розмитнених нафтопродуктів без сплати до бюджету обов`язкових платежів.
Обвинувачений ОСОБА_9 та адвокат ОСОБА_8 в підготовчому судовому засіданні також підтримали затвердження укладеної угоди про визнання винуватості. Також, ОСОБА_9 пояснив, що він добровольно уклав угоду про визнання винуватості з прокурором прокуратури Одеської області, але останній раз він співпрацював з органами досудового слідства рік потому.
Розглянувши обвинувальний акт та долучену до нього документи, колегія суддів вважає, що угода про визнання винуватості від 27.06.2018 року, укладена між прокурором відділу прокуратури Одеської області радником юстиції ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_9 задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 472 КПК України, в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.
Як вбачається із матеріалів справи 27.06.2018 року між прокурором відділу прокуратури Одеської області радником юстиції ОСОБА_5 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000472, з одного боку, та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_9 , з іншого боку, на підставі ст. ст. 468, 469, 470, 472 КПК України, у приміщенні прокуратури Одеської області за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська, буд. 24-а, укладено угоду про визнання винуватості.
Відповідно до вищевказаної угоди про визнання винуватості старшим слідчім ОВС СУ ГУ НП в Одеській області ОСОБА_12 за погодження з прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_5 , 27.06.2018 року ОСОБА_9 повідомлено про зміну підозри, а саме про те що він підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.5 ст.27, ч.4 ст.28, ч.3 ст.212; ч.5 ст.27, ч.4 ст.28, ч.1 ст.366; ч.5 ст.27, ч. 4 ст. 28, ч.1 ст.364КК України.
В угоді про визнання винуватості вказується, що ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених:
- ч. 1 ст. 255 КК України, за кваліфікуючими ознаками: участь у тяжких та особливо тяжких злочинах, вчинюваних злочинною організацією (в редакції 2001 року);
- ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч.3 ст. 212 КК України, за кваліфікуючими ознаками: пособництво в умисному ухиленні від сплати зборів (обов`язкових платежів), що входять в систему оподаткування, введених у встановленому законом порядку, вчинене службовою особою підприємства, що призвело до фактичного ненадходження до бюджетів коштів в особливо великих розмірах, вчинене за попередньою змовою групою осіб, у складі злочинної організації;
- ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України, за кваліфікуючими ознаками: пособництво у складанні службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, а також внесенні до офіційних документів неправдивих відомостей вчинене, у складі злочинної організації;
- ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 364 КК України, за кваліфікуючими ознаками: пособництво у зловживанні владою та службовим становищем, тобто умисному, з корисливих мотивів використанні службовою особою влади та службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом державним інтересам, вчинене у складі злочинної організації.
Крім того, у зазначеній угоді вказано, що обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_9 , згідно ст. 67 КК України не встановлено. Натомість встановлено низку обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_9 , а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів, викриття у вчиненні злочинів інших членів злочинної організації, часткове добровільне відшкодування спричинених злочином збитків у сумі 25 000 гривень.
З урахуванням всіх обставин справи, тяжкості вчиненого злочину, особи підозрюваного ОСОБА_9 , який позитивно характеризується за місцем проживання, співпрацює з правоохоронними органами щодо виявлення та притягнення до відповідальності інших членів злочинної організації, сторони дійшли до висновку про можливість виправлення підозрюваного без відбування покарання і вважають можливим пропонувати суду, з урахуванням ст. ст. 4, 5 КК України, звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, застосувавши до нього дію ст. 75 КК України, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Відповідно до ст. ст. 75, 77 КК України, так як ОСОБА_9 звільняється від відбування покарання з випробуванням, додаткове покарання у вигляді конфіскації майна не призначається.
Необхідність застосування приписів ст.ст. 4, 5 КК України пояснюється тим, що на час вчинення злочину ст. ст. 69, 75 КК України не передбачали заборони їх застосування щодо корупційних злочинів. У зв`язку із цим підлягає застосуванню вимога ч. 4 ст.5 КК України у відповідності до якої закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
Також з угоди про визнання винуватості вбачається, що, незважаючи на обставини та тяжкість інкримінованих ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, сторони прийшлі до згоди пропонувати суду призначити ОСОБА_9 наступне покарання:
? - за ч. 1 ст. 255 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 4 років 10 місяців (чотирьох років десяти місяців) позбавлення волі.
? - за ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 212 КК України - у вигляді штрафу у розмірі 25000 (двадцяти п`яти тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 425 000 (чотириста двадцять п`ять тисяч) грн., з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з реалізацією нафтопродуктів, строком на 2 роки, без конфіскації майна.
? - за ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України - у вигляді обмеження волі строком на 3 (три) роки, з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з реалізацією нафтопродуктів, строком на 2 роки;
? - ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 364 КК України - у вигляді обмеження волі строком на 3 (три) роки, з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з реалізацією нафтопродуктів, строком на 2 роки, зі штрафом у розмірі 270 (двісті сімдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4590 (чотири тисячі п`ятсот дев`яносто) грн.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточно призначити
ОСОБА_9 покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у вигляді 4 років 10 місяців (чотирьох років десяти місяців) позбавлення волі, з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з реалізацією нафтопродуктів, строком на 2 роки, без конфіскації майна, зі штрафом у розмірі 270 (двісті сімдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4590 (чотири тисячі п`ятсот дев`яносто) грн.
Згідно зі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного основного покарання у вигляді позбавлення волі, якщо він протягом 2 (двох) років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_9 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначеним за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 12.07.2017, остаточно визначити ОСОБА_9 за сукупністю злочинів покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з реалізацією нафтопродуктів, строком на 2 роки, зі штрафом у розмірі 270 (двісті сімдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4590 (чотири тисячі п`ятсот дев`яносто) грн.
Згідно зі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного основного покарання у вигляді позбавлення волі, якщо він протягом 3 /трьох/ років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_9 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Так при визначенні узгодженого для обвинуваченого покарання, сторонами не враховується тієї обставини, що ОСОБА_9 притягується до кримінальної відповідальності за скоєння ряду кримінальних правопорушень, до переліку яких входять тяжкі та особо тяжкі. Приймаючи до уваги викладенні у обвинувальному акті та угоді про визнання винуватості, фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, їх тяжкість та форми співучасті обвинуваченого у діяльності злочинної організації, тривалості та особливостей її існування, наслідків діяльності даної організації, наслідків діяльності безпосередньо ОСОБА_9 , що за обвинувальним актом спричинило майнову шкоду державі на загальну суму 1 806 381 226, 71 гривні, часткове відшкодування ОСОБА_9 спричинених злочином збитків у сумі 25 000 грн., враховуючи особу ОСОБА_9 , його ставлення до скоєного, колегія суддів приходить до висновку, що узгоджене сторонами в угоді про визнання винуватості покарання вказаній особі неможливо визнати справедливим та достатнім для виправлення та попередження вчинення нових злочинів, за відсутністю проведення повного судового слідства, у ході якого повинні бути встановленні та ретельно дослідженні всі обставини скоєння інкримінованих кримінальних правопорушень.
В судовому засіданні учасники судового розгляду не долучали жодного документу на підтвердження обставин викладених в угоді про визнання винуватості від 27.06.2018 року, тому колегія суддів виходить з наданих документів.
Таким чином, зазначена угода про визнання винуватості не є такою, що на даний час відповідає вимогам чинного законодавства та інтересам суспільства.
Відповідно до ч.2 ст.65, ч.5 ст.68 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а при призначенні покарання співучасникам злочину суд, керуючись положеннями статей 65-67 цього Кодексу, враховує характер та ступінь участі кожного з них у вчиненні злочину.
Статтями 409, 438 КПК України передбачено однією з підстав для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в судах апеляційної та касаційної інстанції, є неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особи обвинуваченого.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року(п.2), судам із урахуванням ступеня тяжкості, обставин злочину, його наслідків і даних про особу належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини, зокрема, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті.
З огляду на положення ст.ст. 413, 414 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є, зокрема, неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, а невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Кримінальним процесуальним законодавством, а саме ч.7 ст .474, ст. 475 КПК України встановлено обов`язок суду з перевірки угоди на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону, за результатами якої суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо, наряду з іншим, умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, а також якщо умови угоди не відповідають інтересам суспільства.
Відповідно до обвинувального акту та угоди про визнання винуватості ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у тому, що з осені 2011 року до кінця лютого 2014 року, більш точні дати слідством не встановлені, умисно приймав участь у тяжких та особливо тяжких злочинах, вчинюваних злочинною організацією; пособництво в умисному ухиленні від сплати зборів (обов`язкових платежів), що входять в систему оподаткування, введених у встановленому законом порядку, вчиненому службовою особою підприємства, що призвело до фактичного ненадходження до бюджетів коштів в особливо великих розмірах, вчинене за попередньою змовою групою осіб, у складі злочинної організації; пособництво у складанні службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, а також внесенні до офіційних документів неправдивих відомостей вчинене, у складі злочинної організації; пособництво у зловживанні владою та службовим становищем, тобто умисному, з корисливих мотивів використанні службовою особою влади та службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом державним інтересам, вчинене у складі злочинної організації за участю ОСОБА_9 , спричинено майнову шкоду державі на загальну суму ,17 грн., яку частково відшкодовано ОСОБА_9 у розмірі 25 000 гривень.
Колегія суддів звертає увагу на не відповідність вимогам кримінального процесуального законодавства стосовно викладу фактичних обставин справи, встановлення дійсної фактичної ролі обвинуваченого ОСОБА_9 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях.
В той же час, колегія суддів звертає увагу також на те, що у вищевказаній угоді про визнання винуватості зазначено, що під час досудового розслідування ОСОБА_9 повністю визнав свою винуватість у злочинах, передбачених ч.1 ст.255, ч.5 ст.27, ч.4 ст.28, ч.3 ст.212, ч.5 ст.27, ч.4 ст.28, ч.1 ст.366, ч.5 ст.27, ч.4 ст.28, ч.1 ст.364 КК України, надав показання про свою участь у злочинній організації, викрив злочинні дії інших учасників злочинної організації, повідомлена ним інформація підтверджена доказами, що є підставою відповідно до п.3 ч.4 ст. 469 КПК України для укладення угоди про визнання винуватості у провадженні щодо особливо тяжких злочинів, вчинених злочинною організацією.
Також в угоді про визнання винуватості вказано, що ОСОБА_9 , зобов`язується: беззастережно визнати обвинувачення в повному обсязі у судовому провадженні;надавати показання про свою роль та участь у злочинній організації, організованої Особа 1, у подальшому зобов`язується співпрацювати з правоохоронними органами у викритті злочинів, досудове розслідування, стосовно яких проводиться у кримінальному провадженні № 0000076 від 24.02.2014, № 0000245 від 14.03.2018 або у інших кримінальних провадженнях, що виділені з вказаних кримінальних проваджень у окреме провадження, що вчинені іншими членами злочинної організації, які у співучасті організували на території України схему з незаконної реалізації не розмитнених нафтопродуктів без сплати до бюджету обов`язкових платежів;
Однак, колегія суддів, враховуючи обвинувачення ОСОБА_9 у скоєнні ряду кримінальних правопорушень, в тому числі особливо тяжкого злочину, вчиненого злочинною організацією, згідно обвинувального акту спричинено майнову шкоду державі на загальну суму ,17 грн, приймає до уваги те, що під час підготовчого судового провадження колегії суддів не доведено та не підтверджено належними доказами факт викриття обвинуваченим ОСОБА_9 злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених організацією злочинів, як і того, в чому саме виявилась співпраця ОСОБА_9 з правоохоронними органами у викритті злочинів, що вчинені іншими членами злочинної організації, які у співучасті організували на території України схему з незаконної реалізації не розмитнених нафтопродуктів без сплати до бюджету обов`язкових платежів; в чому було сприяння виявленню та припиненню інших відомих йому кримінальних правопорушень вчинених членами злочинної організації.
З врахуванням вищевикладеного, колегії суддів не доведено та не підтверджено підстав відповідно до п.3 ч.4 ст. 469 КПК України для укладення угоди про визнання винуватості у провадженні, щодо особливо тяжких злочинів, вчинених злочинною організацією.
Частиною 45 ст. 469 КПК України передбачено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: 1) кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів; 2) особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами; 3) особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
В абзаці 3 пункту 10 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №13 від 11.12.2015 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» вказано, що стосується обов`язків підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою, то у будь-якому разі обов`язки підозрюваного, обвинуваченого мають бути зазначені у такий спосіб, щоб можна було пересвідчитися у реальності та можливості їх виконання. Слід зважати, що відсутність конкретизації сутності таких зобов`язань з використанням лише загальних формулювань унеможливлює суд пересвідчитися у реальності і можливості їх виконання, у зв`язку з чим, з огляду на передбачені ст. 476 КПК України наслідки невиконання угоди, такий виклад є неприпустимим.
Відповідно до ст. 470 КПК України, критеріями якими визначається можливість і доцільність ініціювання та укладення угоди про визнання винуватості, є ступінь і характер сприяння підозрюваного (обвинуваченого) у проведенні кримінального провадження щодо нього та інших осіб, характер і тяжкість обвинувачення, наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидкого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень, а також наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні інших більш тяжких кримінальних правопорушень.
Дані критерії не враховані сторонами при укладені угоди про визнання винуватості, так колегія суддів приходить до висновку, що вказана угода не відповідає вищезазначеним критеріям, оскільки не містить відповідних підтверджених підстав для застосування п.3 ч.4 ст. 469 КПК України, крім того, прокурором в підготовчому судовому засіданні необґрунтовано наявність в діях обвинуваченого обставин активного сприяння розкриттю злочину, не наведено фактів надання обвинуваченим відповідної допомоги в установленні невідомих обставин справи, а відтак у колегії суддів відсутні належні правові підстави вважати, що умови угоди відповідають суспільним інтересам, внаслідок відсутності конкретизації субсидіарної складової такої угоди з викриття зазначеним обвинуваченим інших членів злочинної організації.
Крім того, колегія судів звертає увагу не те, що як в обвинувальному акті так і в угоді про визнання винуватості замість призвищ окремих осіб вказано «Особа 1, Особа 2 , Особа 3 ………» при цьому відсутність прізвищ не означає неможливість ідентифікування вказаних осіб.
З урахуванням вимог КПК України та практики Європейського суду, зміст угоди про визнання винуватості та сам обвинувальний акт недвозначно вказує на співучасть вищенаведених осіб в інкримінованих ОСОБА_9 кримінальних правопорушеннях. А затвердження угоди про визнання винуватості ОСОБА_9 , всупереч принципу презумпції невинуватості, безпідставно потягне за собою визнання винними вказаних осіб.
Це означає, що визнання угоди про визнання винуватості такою, що відповідає вимогам чинного законодавства, може вплинути на права та обов`язки осіб які зазначені в цієї угоді та обвинувальному акті як «Особа 1, Особа 2 , Особа 3 ………»
При цьому правова позиція Верховного суду України, викладена в Постанові ВСУ від 03 березня 2016 року у справі №5-347кс15, положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практика ЄСПЛ та загальні засади кримінального провадження, зокрема верховенство права, законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини вимагають від правосуддя захисту прав та свобод інших осіб.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини, кожен, кого обвинувачено у вчинені кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Зазначені в угоді про визнання винуватості та обвинувальному акті факти, які стосуються інших осіб, не можуть вважатися встановленими в даному кримінальному провадженні і потребують окремого дослідження при розгляді справи відносно останніх.
На думку колегії суддів, зазначення в угоді про визнання винуватості, в обвинувальному акті обставин кримінального правопорушення, скоєного іншими, крім обвинуваченого особами, які фактично на даний час підозрюються у вчиненні інших кримінальних правопорушень, не лише входить у колізію з нормами кримінального процесуального законодавства щодо вільної оцінки доказів, а й суперечить передбаченим ст.ст.2, 7 КПК України завданням кримінального провадження та загальним засадам кримінального провадження, зокрема забезпеченню до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури, верховенству права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, а тому є незаконним.
Сторони, при укладені вищевказаної угоди про визнання винуватості, наведених вище вимог закону не врахували та не прийняли до уваги, що умови угоди суперечать вимогам кримінального процесуального законодавства та порушують права, свободи та інтереси інших осіб, що суперечить вимогам п.3 ч.7 ст. 474 КПК України.
Відповідно до вищенаведеного колегія судів позбавлена можливості встановити дійсну роль ОСОБА_9 в інкримінованих йому діяннях та встановити саме його роль в злочинній організації та в завданих згідно обвинувального акту збитках державі на загальну суму ,17 грн.
Згідно зі ст. 474 ч.7 КПК України суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам КПК України та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладання угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.
Перевіривши зміст угоди про визнання винуватості від 27 червня 2018 року, вислухавши думку учасників процесу, враховуючи невідповідність угоди про визнання винуватості вимогам норм КПК України та інтересам суспільства .
Крім того, на думку суду, умови угоди про визнання винуватості порушують права, свободи та інтереси інших осіб, а також не можливість визначення узгодженого сторонами покарання, яке не відповідає суспільної небезпеці скоєних кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого.
За таких обставин колегія суддів позбавлена можливості затвердження поданої угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0000472 від 15.06.2018 року, з ухваленням вироку, за результатами її затвердження, та призначення узгодженого між сторонами угоди покарання обвинуваченому ОСОБА_9 за скоєння злочинів, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 212, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 364 КК України, у зв`язку із чим встановлено наявність підстав, передбачених п.1, п.2, п.3 ч.7 ст. 474 КПК України, для відмови у затвердженні вищезазначеної угоди.
Відповідно до ст. 15 Кодексу суддівської етики, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.
Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 314, 370, 468-470, 472, 474 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИВ:
В затвердженні угоди про визнання винуватості від 27 червня 2018 року, укладеної між прокурором відділу прокуратури Одеської області радником юстиції ОСОБА_10 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000472 від 15.06.2018 року, з одного боку, та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_9 , з іншого боку, в присутності адвоката-захистника ОСОБА_11 - відмовити.
Кримінальне провадження та долучені до нього документи за обвинуваченням ОСОБА_9 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 212, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 364 КК України направити до прокуратури Одеської області для продовження досудового розслідування в загальному порядку.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3