Номер провадження: 11-кп/813/1632/19
Номер справи місцевого суду: 496/4863/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуюча суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 23.09.2019 у кримінальному провадженні №0001941, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.07.2013, якою продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Болград, Одеської області, з неповною середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживав за адресою: АДРЕСА_2 , судимого:

-04.07.1994 Болградським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 140, ч. 2 ст. 140, ст. 42 КК України (в ред. 1960 року) до 3-х років позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 2 роки;

-28.02.1995 Болградським судом Одеської області за ч. 3 ст. 140 КК України (в ред. 1960 року) до 4-х років позбавлення волі, з випробувальним строком 2 роки;

-06.05.1996 Тростянецьким районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 140 КК України (в ред. 1960 року) до 2-х років позбавлення волі, з відстрочкою виконання вироку строком на 2 роки;

-29.11.1999 Болградським судом Одеської області за ч. 2 ст. 141, ч. 1 ст. 117, ч. 2 ст. 118, ст. 42 КК України (в ред. 1960 року) до 9-х років позбавлення волі, з конфіскацією майна, звільнився 29.12.2005;

-16.01.2007 Малиновським районним судом м. Одеси за ч. 1 ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 186, 70 КК України до 7-ми років позбавлення волі, звільнився 22.02.2013,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. ч. 2, 4 ст. 187, ч. 4 ст. 152, ч. 3 ст. 153, п. п. 6, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 15 п. п. 2, 6, 9, 10, 13 ч. 2 ст. 115 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.
В провадженні Київського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. ч. 2, 4 ст. 187, ч. 4 ст. 152, ч. 3 ст. 153, п. п. 6, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 15 п. п. 2, 6, 9, 10, 13 ч. 2 ст. 115, КК України.

Ухвалою районного суду м. Одеси від 23.09.2019 в судовому засіданні відмовлено в задоволені клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу, задоволено клопотання прокурора та продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_8 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 22.11.2019.

Прийняте рішення районний суд мотивував тяжкістю кримінальних правопорушень, які інкримінуються ОСОБА_8 , характеризуючими даними особи обвинуваченого ОСОБА_8 , тяжкістю покарання, яке загрожує у разі визнання обвинуваченого винуватим у вчиненні інкримінованих йому злочинів, а також наявністю реальних ризиків вчинення ним іншого кримінального правопорушення та переховування від суду.

Зміст вимог апеляційної скарги.
Не погодившись із прийнятим рішенням районного суду, захисник просить оскаржену ухвалу скасувати та постановити нову, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вважає, що ухвала суду винесена з порушенням норм Кримінального процесуального кодексу, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, неодноразово досліджувались судом та належної оцінки не отримали. Всупереч вимогам глави 18 КПК України будь-яких нових письмових доказів існування хоча б одного ризику суду не надавалось. Також, судом не враховані вимоги ст. 132 КПК України.

Звертає увагу, що суд не може виносити ухвалу, яка ґрунтується на припущеннях. Суду необхідно оцінювати всі докази, які вимагає Кримінальний процесуальний кодекс України та він не повинен посилатися на попередні ухвали, щодо обрання або продовження строків тримання під вартою.

Зазначає, що судом в ухвалі не наведено жодних підстав, щодо неможливості обрання будь-якого іншого альтернативного запобіжного заходу, не деталізовано, які саме ризики на думку суду існують по теперішній час, не враховано вік та стан здоров`я обвинуваченого, а також те, що на його утриманні перебувають неповнолітні діти.

Позиції учасників судового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, думку захисника та обвинуваченого, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника; дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку апеляційного суду, районним судом вірно встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. ч. 2, 4 ст. 187, ч. 4 ст. 152, ч. 3 ст. 153, п. п. 6, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 15 п. п. 2, 6, 9, 10, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, які у відповідності до положень ст.12 КК України відноситься до категорій тяжких та особливо тяжких злочинів. В тому числі один з яких вчинено відносно малолітньої дитини та декілька тяжких та особливо тяжких злочинів вчинено проти життя людини, яке є найвищою соціальною цінністю.

Враховуючи Рішення Конституційного суду України від 13 червня 2019 року, яким визнано неконституційним закріплене статтею 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, ухвали, які постановлені судом першої інстанції на стадії судового розгляду, до ухвалення судового рішення по суті, підлягають перегляду в апеляційному порядку.

На даний час нормативне регулювання положень кримінального процесуального закону ще не здійснено і порядку розгляду таких скарг не передбачено, але при вирішенні питання щодо строків та порядку розгляду цих справ, суд керується загальними засадами кримінального провадження.

За змістом ст. 331 КПК України до спливу двомісячного строку з дня застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовую, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, районний суд виконав вимоги ст. ст. 199, 331 КПК України, та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого.

З наданих апеляційному суду матеріалів вбачається, що на стадії розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , останній обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. ч. 2, 4 ст. 187, ч. 4 ст. 152, ч. 3 ст. 153, п. п. 6, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 15 п. п. 2, 6, 9, 10, 13 ч. 2 ст. 115 КК України.
Мотивуючи неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання, апеляційний суд погоджується з висновком районного суду, що раніше доведені ризики не знизились і не перестали існувати.
Апеляційний суд вважає, що тяжкість та обґрунтованість пред`явленого на даній стадії судового розгляду обвинувального акту відносно ОСОБА_8 , існування ризиків а саме те, що: обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, а також тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим, виправдовують продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , та дають апеляційному суду можливість прийти до висновку про обґрунтованість рішення районного суду про наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого.
При розгляді апеляційної скарги захисника, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Слід зазначити, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК України.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при подальшому розгляді кримінального провадження та прийнятті остаточного рішення за результатами судового розгляду.

Апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, районний суд обґрунтовано врахував, обставини передбачені ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим, дані про особу обвинуваченого, та існуючі ризики, які не зменшилися.

Також апеляційний суд, вирішуючи питання про необхідність залишення оскарженої ухвали без змін, приймає до уваги той факт, що ОСОБА_8 , хоча і одружений та має на утриманні неповнолітніх дітей, але офіційно не працевлаштований, а єдиним джерелом його доходу було здійснення ним приватних перевезень пасажирів, під час яких він і вчиняв інкриміновані йому злочини.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як районним судом, так і апеляційним судом не встановлено.

З урахуванням вищевикладених обставин, апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , виходячи з вимог ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України, та з урахуванням наявності на даній стадії судового розгляду обґрунтованого обвинувачення у вчинені ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. ч. 2, 4 ст. 187, ч. 4 ст. 152, ч. 3 ст. 153, п. п. 6, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 15 п. п. 2, 6, 9, 10, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, необхідністю продовження судового розгляду та запобігання ризикам можливого переховування обвинуваченого від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Разом з цим, апеляційним судом встановлені обставини, які на думку колегії суддів потребують звернення особливої уваги районного суду під час розгляду кримінального провадження.

Так, апеляційний суд звертає увагу районного суду на положення ст.8 Конституції України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Аналіз практики Європейського суду щодо тлумачення положення «розумний строк» свідчить: в рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» Суд роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні Європейського суду для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Аналіз наданих апеляційному суду копій матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , пояснень сторони захисту та прокурора, свідчить про те, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду першої інстанції досить тривалий час. Протягом цього часу обвинувачений тримається під вартою, але судовий розгляд не завершений.

Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ч. 4 ст. 28 КПК України, тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника не знайшла свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому не підлягає задоволенню, оскаржену ухвалу необхідно залишити без змін, при цьому апеляційний суд звертає увагу районного суду на необхідність дотримання розумних строків судового розгляду обвинувального акту в кримінальному провадженні №0001941, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.07.2013, відповідно до вимог ст. 28 КПК України.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 23.09.2019 у кримінальному провадженні №0001941, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.07.2013, якою продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. ч. 2, 4 ст. 187, ч. 4 ст. 152, ч. 3 ст. 153, п. п. 6, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 15 п. п. 2, 6, 9, 10, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, залишити без змін.

Звернути увагу колегії суддів районного суду про необхідність дотримання розумних строків судового розгляду обвинувального акту в кримінальному провадженні №0001941, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.07.2013, відповідно до вимог ст. 28 КПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4