ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/1797/17 Номер провадження 11-кп/814/128/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 листопада 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_7 , прокурора Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області, потерпілого ОСОБА_8 на вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 09 лютого 2018 року по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000594 за обвинуваченням

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новий Іржавець Оржицького району Полтавської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, утриманців не маючого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого:

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 121 ч.1, 125 ч.2 КК України ,-

за участю прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисників адвокатів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

потерпілого ОСОБА_8

у с т а н о в и л а:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 09 лютого 2018 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 121 ч.1, 125 ч.2 КК України і призначено йому покарання:

- по ст. 121 ч. 1 КК України у виді 6-ти (шести) років позбавлення волі;

- по ст. 125 ч.2 КК України у виді 2-х (двох) років обмеження волі ;

В порядку ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_6 призначено остаточне покарання шляхом часткового складання призначених покарань у виді 6-ти (шести) років 6-ти (шести) місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 визначено рахувати з 22 червня 2017 року.
Зараховано ОСОБА_6 відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення, в строк відбутого ним покарання із розрахунку: один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою.
Цивільний позов прокурора Миргородської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Полтавської обласної клінічної лікарні імені М.В. Скліфосовського та в особі фінансового управління Миргородської районної державної адміністрації про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Фінансового управління Миргородської районної державної адміністрації 3116,69 грн. (три тисячі сто шістнадцять гривень шістдесят дев`ять копійок) витрат затрачених на стаціонарне лікування потерпілого від злочину.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Полтавської обласної клінічної лікарні імені М.В. Скліфосовського 6816,76 грн. (шість тисяч вісімсот шістнадцять гривень сімдесят шість копійок)витрат затрачених на стаціонарне лікування потерпілого від злочину.

Вирішено питання про речові докази.

За вироком суду 22 червня 2017 року ОСОБА_6 та ОСОБА_13 в нічний час спільно відпочивали в кафе-барі «Арлекін», що розташований за адресою: м. Миргород, вул. Воскресінська 3, вживаючи спиртні напої.

Близько 3 год. 30 хв. 22 червня 2017 року на подвір`ї поблизу кафе «Арлекін», ОСОБА_13 ( кримінальне провадження відносно якого закрите ухвалою суду у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення), що перебував в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, маючи намір на заподіяння потерпілому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наніс ОСОБА_8 один удар правою рукою зігнутою в кулак в область лівого ока, спричинивши потерпілому згідно висновку судово-медичної експертизи легке тілесне ушкодження у вигляді синця під оком.

Обвинувачений ОСОБА_6 будучи в стані алкогольного сп`яніння та помітивши, що ОСОБА_13 вчиняє бійку з ОСОБА_8 , діючи умисно, маючи намір на заподіяння потерпілому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, попередньо розбивши скляну пляшку, яку тримав у правій руці об тротуарну плитку, отримавши таким чином частину скляної пляшки із загостреними краями - «розочку», наніс нею потерпілому ОСОБА_8 один цілеспрямований удар зверху в область передньої ділянки голови. Внаслідок отриманого удару потерпілий ОСОБА_8 впав на тротуарну плитку. В результаті протиправних дій ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_8 було заподіяно згідно висновку судово-медичної експертизи наступні тілесні ушкодження: відкриту черепно-мозкову травму; депресійний перелом лузки лобної кістки праворуч із знаходженням фрагментів в порожнині черепа; забій речовини головного мозку; «забійно-рвані рани голови…», що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення.

Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_6 , тримаючи в правій руці частину розбитої пляшки - «розочку», усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наніс один удар по правій руці потерпілої ОСОБА_14 , якою вона закривала голову лежачого ОСОБА_8 , заподіявши їй таким чином тілесні ушкодження у вигляді різаної рани правої кисті, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, як спричинивші короткочасний розлад здоров`я.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб , які їх подали

Апеляційний перегляд здійснюється за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого , потерпілого та прокурора у кримінальному провадженні.

Обвинувачений ОСОБА_6 у принесеній апеляції вказує на свою невинуватість у вчиненні інкримінованих йому злочинів. На обґрунтування доводів апеляції зазначає , що показання свідків під час досудового слідства проти нього були надані під тиском працівників поліції. В актах судових експертиз не міститься доказів його винуватості, зокрема відбитків його пальців на знарядді злочину пляшці, а впізнання було проведено з порушенням, оскільки серед осіб , що приймали у його проведенні , тільки він був смуглявий. Вказує, що в актах судово-медичних експертиз не має конкретних фактів його причетності до скоєного злочину , немає відбитків його пальців на знарядді злочину . Також , не вказано конкретне місце його затримання працівниками поліції.

В подальшому в заявах , клопотаннях та запереченнях , поданих обвинуваченим до апеляційного суду , обвинуваченим зазначається про недоліки проведення досудового розслідування , зокрема ,що слідчий не зняв відбитки пальців з рештки скляної пляшки ; приховано , що на плішці не має крові потерпілого; що була третя особа, яка била потерпілого та яка невстановлена слідством .

Адвокат ОСОБА_7 в апеляції, поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та постановити новий , яким виправдати ОСОБА_6 за відсутності доказів, що він скоїв вказані правопорушення., у зв`язку з чим повторно дослідити ряд доказів та призначити експертизу.

В обґрунтування апеляції спростовує показання іншого обвинуваченого - ОСОБА_13 , показання якого були покладенні в основу обвинувачення ОСОБА_6 з посиланням на те, що бійка почалася між ним і потерпілим, а в подальшому вони примирилися. Тому апелянт вважає, що ОСОБА_13 обмовив ОСОБА_6 щоб відвести від себе обвинувачення.

Також вказує, що суд не звернув уваги на протиріччя у показаннях свідка ОСОБА_14 в частині того, як вона викликала таксі. А також не піддав аналізу показання свідка ОСОБА_15 , який вказував на застосування щодо нього недозволених методів дізнання та показанням свідка ОСОБА_16 , яка, не дивлячись на те, що відпочивала разом з потерпілим , вказала, що саме він почав бійку і був агресивним.

Крім того, судом не надано відповідної оцінки тій обставині, що на пляшці були сліди крові ОСОБА_6 , а також, що всі свідки і учасники були в сильному стані сп`яніння.

Безпідставно відмовлено у визнанні недопустимим доказом протоколу пред`явлення його для впізнання.

Не вжито заходів для встановлення інших учасників інциденту, не знято відбитків пальців з пляшки знаряддя злочину; безпідставно відмовлено у проведенні експертизи за участю поліграфа.

Адвокат вважає, що все вищевикладене є підставою для скасування вироку щодо ОСОБА_6 .

Прокурор в принесеній апеляції просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого через його м`якість та ухвалити новий , яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді 8 років позбавлення волі , за ч. 1 ст. 125 КК України у виді 6 місяців арешту, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів остаточно визначити покарання у виді 8 років позбавлення волі.

На переконання апеляції вказує, що судом не враховано тяжкість вчиненого, те, що злочини які вчинив ОСОБА_6 становлять підвищену суспільну небезпечність , тяжкість наслідків, відсутність каяття та відшкодування заподіяної шкоди.

Потерпілий , оскаржуючи вирок , просить також скасувати його та ухвалити новий вирок , призначивши ОСОБА_6 більш суворе покарання у виді 8 років позбавленні волі , посилаючись при цьому на відсутність каяття, вибачення , зухвалу поведінку обвинуваченого, мотивуючи своє прохання настанням тяжких наслідків для нього внаслідок злочинних дій обвинуваченого.

Обвинуваченим також надані суду заперечення з приводу апеляційної скарги прокурора та потерпілого.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні обвинувачений та його захисник принесені апеляційні скарги підтримали за наведених в них підстав. Заперечували з приводу задоволення апеляцій прокурора та потерпілого.

Прокурор в судовому засіданні підтримав принесену апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та просив її задовольнити з підстав , що в ній зазначені. Підтримав також апеляцію потерпілого. Заперечував з приводу задоволення апеляцій обвинуваченого та його захисника.

Потерпілий в судовому засіданні підтримав власну апеляційну скаргу з наведених в ній підстав. Підтримав також і апеляцію прокурора. Заперечував з приводу задоволення апеляцій обвинуваченого та його захисника.

Мотиви суду

Заслухавши суддю доповідача , пояснення сторін на підтримання та спростування доводів апеляційних скарг , вивчивши матеріали кримінального провадження , колегія суддів доходить до таких висновків.

Згідно статті 404 ч.1 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним , обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин , які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення , в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає , що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених положень закону , судовий розгляд проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону , а висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні злочинів за які він засуджений , грунтуються на зібраних у справі доказах , які відповідають фактичним обставинам справи , підтверджуються сукупністю досліджених у судовому засіданні та оцінених судом з точки зору належності , допустимості , достовірності , достатності та взаємозв`язку й детально наведених у вироку.

Визнаючи ОСОБА_6 винуватим суд першої інстанції послався на показання ОСОБА_13 , показання потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , показання свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , письмові докази , а саме : заяви потерпілих , протокол огляду місця пригоди , протокол огляду та вилучення речей , протокол слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_14 , протокол затримання ОСОБА_6 , протокол пред`явлення особи ОСОБА_6 для впізнання , протокол слідчого експерименту з участю обвинуваченого ОСОБА_6 , картку виклику швидкої допомоги , протокол відеозапису з архіватора камер відеоспостереження , висновки судово медичних та психіатричної експертиз , які в своїй сукупності вказують на вчинення обвинуваченим злочину за обставин, наведених у вироку суду.

Зокрема із показань свідка ОСОБА_13 (особа , справа відносно якої закрита провадженням) суд встановив , що він бачив , як саме ОСОБА_6 наніс частиною скляної пляшки удар в область голови потерпілого ОСОБА_8 , від якого той впав на тротуар .

Із показань потерпілої ОСОБА_14 , суд встановив , що хоча вона і не бачила самого удару , але почувши про те , що її чоловіка б`ють , повернулася і побачила , що ОСОБА_8 лежить на тротуарі , а поряд з ним стоять ОСОБА_13 і ОСОБА_6 . В руках ОСОБА_23 була частина розбитої скляної пляшки .

Із показань самого потерпілого ОСОБА_8 суд встановив перебіг подій , згідно з якими , саме обвинуваченим були спричинені потерпілому тілесні ушкодження.
Із показань свідка ОСОБА_18 , суд встановив , що перебуваючи в автомобілі таксі , в якому сиділи потерпілі , він бачив обвинуваченого ОСОБА_6 у якого в руках була скляна пляшка. Ні в кого з інших осіб скляних пляшок в руках він не бачив . Після того , як потерпілий ОСОБА_8 вийшов з автомобіля чув , як розбилася скляна пляшка.

Із показань свідка ОСОБА_15 суд встановив , що хоча самої бійки він і не бачив , проте коли його наздогнали ОСОБА_13 та ОСОБА_6 у останнього була пошкоджена рука. На його запитання з приводу травмування руки хлопці пояснили , що з кимось побились.

Із показань свідка ОСОБА_17 суд встановив , що влітку 2017 року вранці він виїжджав автомобілем швидкої медичної допомоги на виклик до магазину АТБ в м. Миргороді і там виявив обвинуваченого ОСОБА_6 у якого була травмована рука - різані рани правої кисті, малася значна кровотеча, зважаючи на що він продезінфікував рану та наклав джгут. Надавши першу медичну допомогу обвинуваченому він доставив його до травмпункту Миргородської ЦРЛ. Наскільки він пам`ятає, ОСОБА_6 був одягнутий у щось світле, так як на одежі було видно плями крові.
Із показань свідка ОСОБА_21 суд встановив , що ранком 22 червня 2017 року він бачив біля магазину АТБ обвинуваченого ОСОБА_6 у якого була травмована рука, з якої йшла кров. Він надав обвинуваченому ОСОБА_6 серветку. З ОСОБА_6 було ще двоє хлопців.
Із протоколу огляду місця пригоди з фототаблицею до нього - території поблизу кафе «Арлекін» в м. Миргороді по вул. Воскрксінській та дороги в напрямку магазину «АТБ», суд встановив наявність на місці події слідів злочину.
Із протоколу огляду з фототаблицею та вилучення футболки жовтого кольору, яку добровільно видала потерпіла ОСОБА_14 з фото таблицею суд встановив наявність на ній плям речовини бурого кольору та розриву.
Із протоколу слідчого експерименту проведеного з потерпілою ОСОБА_14 та диску відеозапису до нього, суд встановив обставини за яких обвинувачений ОСОБА_6 заподіяв їй тілесні ушкодження , а також обставини нанесення потерпілому ОСОБА_8 обвинуваченим ОСОБА_6 ударів, свідком яких вона була.
Із протоколу затримання ОСОБА_6 з фототаблицею до нього, суд встановив , що на тілі і одязі обвинуваченого маються очевидні ознаки, що свідчать про вчинення ним злочину.
Із протоколу пред`явлення особи для впізнання з диском відеозапису до нього, суд встановив , що потерпіла ОСОБА_14 серед пред`явлених їй для впізнання осіб за зовнішніми ознаками, впізнала обвинуваченого ОСОБА_6 , як особу, яка нанесла їй тілесні ушкодження 22.06.2017 року близько 3 год. 30 хв. в м. Миргороді поблизу бару «Арлекін».
Із висновків судово-медичних експертизи суд встановив наявність у потерпілих тілесних ушкоджень , які детально описані у вироку.
Із висновку судово-медичної експертизи обвинуваченого ОСОБА_6 , суд встановив наявність у нього рани, що розташована на правій кисті, що узгоджується із механізмом спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8
із висновків судово-медичних експертиз потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_8 суд встановив , що виявлені у них тілесні ушкодження могли утворитися за обставин , вказаних ними під час проведення слідчих експериментів.
За результатами дослідження висновків судово-імунологічних експертиз суд встановив , що у трьох змивах з тротуарної плитки, які представлені на дослідження знайдена кров ОСОБА_6 . У зіскобі з тротуарної плитки , вилученому при огляді місця пригоди , знайдена кров ОСОБА_8 і ОСОБА_13 . На спортивній кофті і на футболці кров ОСОБА_8 , ОСОБА_13 із домішками крові ОСОБА_6 . На вилучених при особистому обшуку ОСОБА_6 речах: спортивній кофті, спортивних штанях, парі черевиків - кров ОСОБА_6 . На горловині скляної пляшки, фрагменті скла, камінця (вилученого поблизу супермаркету АТБ), паперової серветки, вилучених в ході огляду місця пригоди під час якого було оглянуто ділянку місцевості перед баром «Арлекін», ділянку місцевості поблизу супермаркету «АТБ», а також ділянку місцевості в дворі житлового будинку - кров ОСОБА_6 . На камінцеві та паперовій серветці - кров ОСОБА_8 , ОСОБА_13 із домішками крові ОСОБА_6 . На футболці жовтого кольору, що була видана потерпілою ОСОБА_14 , та на футболці білого кольору, що була видана обвинуваченим ОСОБА_13 - кров ОСОБА_8 , ОСОБА_13 .
Під час дослідження протоколу відеозапису з архіватора камер відео спостереження Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області з виглядом на ділянку місцевості по вул. Воскресінській в м. Миргороді , поблизу бару «Арлекін», суд встановив , що на ній зафіксовано сутичку поблизу бару, яка мала місце 22.06.2017 року в період часу з 3 год. 36 хв. до 3 год. 54 хв.
Встановивши зазначені фактичні обставини , суд прийшов до висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів та кваліфікував його дії за ст.121 ч.1 КК України як умисне спричинення тяжкого тілесного ушкодження , тобто тілесного ушкодження небезпечного для життя в момент заподіяння та за ст.125 ч.2 КК України як умисне спричинення легкого тілесного ушкодження , що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Із вказаним висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.
Натомість , доводи апеляційних скарг обвинуваченого із доповненнями та його адвоката є непереконливими.
Так в цілому доводи апеляцій обвинуваченого із подальшими уточненнями в численних заявах і клопотаннях та адвоката ОСОБА_7 зводяться до примусу свідків до дачі свідчень під час досудового слідства ; відсутності відбитків пальців обвинуваченого на знарядді злочину ; відсутність на пляшці крові потерпілого ; вчинення злочину третьою особою ; відсутність у висновках судово-медичних експертиз фактів його причетності до вчинення злочину ; порушення процедури впізнання ; протиріччя у показаннях свідків ; не проведення експертизи із застосуванням поліграфа.
Аналізуючи зазначені доводи апеляцій із доповненнями обвинуваченого та адвоката , колегія суддів звертає увагу на таке.
За приписами статті 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.
Як вбачається з матеріалів провадження , суд в жодному випадку не послався на показання свідків , що були надані ними під час досудового слідства , а безпосередньо сприймав їх в судовому засіданні. Всі вказані свідчення були піддані судом ретельному аналізу у взаємозв`язку як між собою так і з іншими доказами у справі. Були піддані аналізу в тому числі і свідчення ОСОБА_13 , справа відносно якого провадженням закрита , які були визнані належним та допустимим доказом.
За таких обставин колегія суддів не погоджується з доводами апеляцій щодо застосування впливу на свідків та недостовірність показів ОСОБА_13 і підстав вважати вказані докази неналежними колегія суддів не знаходить.
Не може погодитись колегія суддів з доводами авторів апеляцій , що відсутність відбитків пальців обвинуваченого на знарядді злочину спростовує доведеність його вини.
З цього приводу колегія суддів звертає увагу , що на винуватість обвинуваченого вказує більш вагомий доказ його кров на знарядді злочину, показання свідків.
Не відповідають фактичним обставинам також і доводи авторів апеляцій про відсутність на пляшці крові потерпілого. Як вбачається із висновків судово-імунологічних експертиз , які були піддані судом ретельному аналізу , на знарядді злочину як раз і мається в тому числі і кров потерпілого.
Колегія суддів не погоджується з доводами авторів апеляцій , що злочин було вчинено третьою особою. Як раз судом першої інстанції , шляхом ретельного дослідження доказів у справі і було встановлено , що злочин був вчинений саме ОСОБА_6 . Посилання на вчинення злочину третьою особою , колегією суддів розцінюється як спосіб захисту , який до того ж жодним чином не обґрунтований.
Не ґрунтуються на законі також і доводи авторів апеляцій , що висновками судово-медичних експертиз не підтверджено фактів причетності обвинуваченого до вчиненого злочину.
В цьому контексті колегія суддів звертає увагу , що висновки судово-медичних експертиз є такими ж самими доказами , як і всі інші і оцінюються у сукупності із іншими доказами. Вказаними висновками підтверджено факти заподіяння потерпілим тілесних ушкоджень того обсягу та тяжкості , що наведений у вироку. Підтверджено також і відповідність відтворених потерпілими під час слідчих експериментів подій , механізму спричинених їм тілесних ушкоджень. Причетність же обвинуваченого до спричинення вказаних тілесних ушкоджень підтверджена детально наведеними у вироку показаннями свідків , потерпілих , протоколами огляду , висновками судово-імунологічних експертиз.
Не відповідають фактичним обставинам , на переконання колегії суддів, також і доводи апеляцій , що має місце протиріччя у показання свідків. Показання всіх свідків у вказаній справі повністю вкладаються в загальну картину подій , що відбувались. Вони є логічними , послідовними , повністю узгоджуються між собою як в цілому так і в деталях.
Так , на думку колегії суддів , суд першої інстанції правильно не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_16 з того приводу, що вона бачила, як удар скляною пляшкою по голові потерпілому ОСОБА_8 заподіяв не ОСОБА_6 , а невідомий їй чоловік повної статури з наступних обґрунтувань. ЇЇ показання дані в судовому засіданні суперечать судово-медичним даним, з яких вбачається, що удар пляшкою був заподіяний в передню частину голови, в той час як вона свідчить, що невідома особа заподіяла удар в задню частину голови ОСОБА_8 . Переглядом відеозапису з архіватора камер відео спостереження Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області з виглядом на ділянку місцевості по вул. Воскресінській в м. Миргороді, поблизу бару «Арлекін», судом було встановлено перебіг події , які мали місце 22.06.2017 року в період часу з 3 год. 36 хв. до 3 год. 54 хв., і не виявлено жодної особи, яка б тримаючи в руці, піднятій над головою скляну пляшку підбігала до потерпілого та наносила йому удар.
Правильно вмотивував суд своє рішення і показаннями свідка ОСОБА_15 , який пояснював , що хоча самої бійки він і не бачив , проте коли його наздогнали ОСОБА_13 та ОСОБА_6 у останнього була пошкоджена рука. На його запитання з приводу травмування руки хлопці пояснили , що з кимось побились.

Не може погодитись колегія суддів також і з доводами авторів апеляцій про визнання недопустимим доказом протоколу пред`явлення обвинуваченого для впізнання потерпілій ОСОБА_14 . При цьому , колегія суддів звертає увагу , що як правильно встановлено судом першої інстанції , всі особи, які пред`являлися для впізнання були приблизно одного віку, мали коротке темне волосся, значних відмінностей у зовнішності не мали. Кімната де проводилося впізнання ніким із учасників слідчої дії не залишалася. А працівник поліції, який виходив з даної кімнати, не був учасником даної слідчої дії, а лише запросив до кімнати потерпілу, для проведення впізнання. Крім того, потерпіла ОСОБА_24 в судовому засіданні безпосередньо вказала на обвинуваченого ОСОБА_6 як на особу, яка заподіяла їй тілесне ушкодження.
Обґрунтовано , на думку колегії суддів , суд першої інстанції не задовольнив клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про визнання недопустимими всіх доказів , зібраних на досудовому розслідуванні і наданих суду стороною обвинувачення з тих підстав, що вони йому не розкривалися
Зазначене спростовується заявою та протоколом про надання ОСОБА_6 доступу до матеріалів досудового розслідування , де обвинувачений зазначив, що з матеріалами кримінального провадження ознайомився в повному обсязі без обмежень в часі за участі захисника ОСОБА_25 . На час розгляду судом кримінального провадження та винесення вироку підозра слідчому ОСОБА_26 про неправомірні дії відносно ОСОБА_6 не пред`являлася, до кримінальної відповідальності з цього приводу він не притягався. Отже, факту застосування слідчим незаконних методів слідства при ознайомленні ОСОБА_6 з матеріалами кримінального провадження судом не встановлено.
Факт можливого застосування недозволених методів слідства був ретельно перевірений також і колегією суддів. При цьому , колегія суддів не обмежилась лише оглядом постанови про закриття кримінального провадження. Були витребувані матеріали досудового слідства з цього приводу , які були досліджені в судовому засіданні апеляційного суду. При цьому , колегією суддів не було встановлено жодних фактів , які б свідчили про застосування до обвинуваченого будь-якого позапроцесуального впливу з боку працівників поліції.
Не ґрунтуються на законі , на думку колегії суддів , також і доводи адвоката в судовому засіданні щодо недопустимості як доказів протоколу огляду місця події від 22.06.2017 року та протоколу огляду предмету від 22.06.2017 року.
У цьому контексті колегія суддів звертає увагу , що додатки до протоколів у виді фото , аудіо-відео фіксації за своїм змістом є саме додатками і вони лише додатково і більш детально фіксують перебіг події та результати слідчих дій. Їх відсутність , на переконання колегії суддів , не перетворює самі по собі протоколи слідчих дій у неналежні та недопустимі докази , якщо звичайно вони відповідають приписам КПК. В даному випадку самі по собі протоколи слідчих дій відповідають вимогам КПК , в них повно і достовірно зафіксовані результати слідчих дій і самі по собі ці протоколи , фактично не піддаються сумніву і адвокатом.
Підсумовуючи аналіз доводів апеляцій обвинуваченого та захисника , колегія суддів приходить до висновку , що наявні в матеріалах кримінального провадження докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, а тому об`єктивних підстав недовіряти їм немає. Колегія суддів вважає доведеною вину обвинуваченого поза всяким розумним сумнівом.

Натомість, доводи апеляційної скарги обвинуваченого та його адвоката не спростовують висновків суду , є непереконливими і такими , що не заслуговують на увагу, оскільки були перевірені як судом першої інстанції та визнані безпідставними та необґрунтованими , так і апеляційним судом

Не є обґрунтованими також і доводи апеляцій прокурора та потерпілого щодо призначення обвинуваченому покарання яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину.
Відповідно до вимог статей 50,65 КК особі , яка вчинила злочин , має бути призначене покарання , необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості , співмірності та індивідуалізації , покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій , їх небезпечності та даним про особу винного.

Покарання є заходом примусу , що застосовується від імені держави за вироком суду до особи , визнаної винною у вчиненні злочині , і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання , необхідне і достатнє для виправлення засуджених , а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими , так і іншими особами . Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України , відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер , а також з принципу правової держави , з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання , суд першої інстанції врахував конкретні обставини вчиненого злочину , дані про особу обвинуваченого , який новий злочин вчинив безпосередньо після звільнення з місць позбавлення волі , обставини , що обтяжують та пом`якшують покарання.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , суд в порядку ст. 67 КК України визнав вчинення злочину особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння, рецидив злочинів.
Обставин, які б пом`якшували покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , судом встановлено не було.
Вмотивував своє рішення суд і щодо неможливості застосування положень статті 75 КК України та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.
З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку , що призначене обвинуваченому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів , як ним особисто так і іншими особами.
Підстав вважати призначене покарання вочевидь несправедливим через його м`якість , як про це наголошується в апеляціях прокурора та потерпілого , колегія суддів не знаходить.
Правильно , на думку колегіє суддів , було прийнято рішення судом першої інстанції і щодо цивільного позову прокурора у кримінальному провадженні , а тому доводи адвоката в судовому засіданні колегія суддів вважає непереконливими.
За змістом статей 129, 326 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. Суд залишає позов без розгляду у разі виправдання обвинуваченого або якщо в судове засідання не прибув цивільний позивач, його представник.

Згідно з ч.1 та ч.3 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Відповідно до положень п.1, п.6 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження подавати цивільний позов під час кримінального провадження у випадках та порядку, визначених кримінальним процесуальним законом.

Про те, що прокурор наділений правом звертатись з позовом про стягнення витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину вказує й чинна Постанова Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995, № 11 «про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат».

Таким чином доводи апеляційних скарг обвинуваченого та захисника , а також доводи адвоката в судовому засіданні апеляційного суду не спростовують висновків суду першої інстанції.
Істотних порушень кримінального процесуального законодавства , які ставили б під сумнів законність , обґрунтованість та вмотивованість судового рішення , колегіє суддів не встановлено.

Вирок суду першої інстанції постановлений із дотриманням приписів статті 374 КПК України , є законним , обґрунтованим і вмотивованим , а тому апеляційні скарги слід залишити без задоволення , а вирок суду - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376, 404,405,407,419 КПК України , колегія суддів Полтавського апеляційного суду,-

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 із доповненнями та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_7 , прокурора Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області, потерпілого ОСОБА_8 залишити без задоволення , а вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 09 лютого 2018 року щодо ОСОБА_6 без змін;

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі 3-х місяців з моменту проголошення , а засудженим у той же строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:

___________ ________________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4