справа № 462/6186/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2019 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:
головуючого-судді - ОСОБА_1
з участю секретаря - ОСОБА_2
сторони кримінального провадження:
прокурор - ОСОБА_3
обвинувачений - ОСОБА_4
захисник - ОСОБА_5
потерпілий ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження № 0004878 від 20.11.2017 р. щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Долобів, Самбірського району, Львівської області, громадянина України, неодруженого, з середньою освітою, працюючого водієм ФОП « ОСОБА_7 », який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 19.11.2017 р. близько 00 год. 31 хв., знаходячись за адресою: м. Львів, вул. Левандівська, 25 у приміщенні ванної кімнати загального користування на грунті раптово виниклого конфлікту із ОСОБА_6 , маючи умисел на заподіяння шкоди здоров`ю, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, наніс останньому електричним чайником, який тримав в лівій руці, декілька ударів в ділянку голови, при цьому стискаючи правою рукою шию потерпілого, після чого кинув чайник на підлогу та продовжував наносити удари кулаками обох рук по голові та тулубу, внаслідок чого заподіяв ОСОБА_6 струс головного мозку, що відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я та рани лобної ділянки голови справа, тім`яної ділянки голови справа, потиличної ділянки справа, садна задньої поверхні шиї та задньої поверхні правого надпліччя, синці на правій поверхні шиї, на грудній клітці справа, що відносяться до легкого тілесного ушкодження.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину не визнав та пояснив, що 18.11.2017 р. близько 24 год. повернувся з роботи в гуртожиток, де проживає. Близько 00:20 зайшов у ванну кімнату загального користування щоб набрати з крану води в електричний чайник. В цей час у ванну зайшов ОСОБА_6 і між ними розпочався словесний конфлікт з приводу несправності крану, під час якого останній перший вдарив його кулаком в ділянку ока, внаслідок чого він, обороняючись, однією рукою вчепився за ОСОБА_6 та обидвоє впали на підлогу. Допускає, що міг зачепити потерпілого чайником, а умивальник ліктем під час падіння. ОСОБА_6 продовжував наносити йому тілесні ушкодження, які, згідно висновку експерта відносяться до легкого ступеня тяжкості. Після чого, у ванну кімнату зайшов сусід ОСОБА_8 , який допоміг йому піднятися з підлоги та сказав йти в кімнату. Під час конфлікту нікого із свідків у ванній кімнаті не було. 19.11.2017 р. він звернувся із заявою про вчинене кримінальне правопорушення, відомості про вказаний факт було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань. 24.03.2018 р. кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 було закрито за відсутністю в його діях складу злочину. Однак, ухвалою суду від 08.06.2018 р. постанову скасовано, а матеріали провадження направлено для продовження досудового розслідування.
Незважаючи на невизнання винуватості обвинуваченим, його винуватість стверджується зібраними у справі доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що між ним та сусідом ОСОБА_4 мають місце неприязні стосунки, в зв`язку з чим років п`ять вони взагалі не розмовляли. 19.11.2017 р. у санвузлі спільного користування між ними виник кофлікт з приводу користування ОСОБА_4 несправним краном. Потерпілий йому зробив зауваження щодо цього, на що ОСОБА_4 нецензурно в висловився в його сторону, був в агресивному стані. Після чого ОСОБА_4 замахнувся на нього правою рукою та наніс декілька ударів нижньою частиною чайника, тримаючи його в лівій руці, по голові ОСОБА_6 та перебуваючи в положенні стоячи на відстані витягнутої руки схопив його правою рукою за горло, стискаючи та продовжував наносити удари чайником в ділянку голови. Він, обороняючись, схопив ОСОБА_4 обома руками за тулуб, а ОСОБА_4 продовжував наносити удари кулаками по голові та плечах. Крім того, ОСОБА_4 , перебуваючи в положенні стоячи на відстані витягнутої руки наніс йому удар кулаком правої руки в ділянку голови та лівою рукою в ділянку грудей. Від чого він присів на підлогу, частково притулившись до стіни, а ОСОБА_4 , перебуваючи в положенні напівприсядку передпліччям лівої руки затиснув йому горло та правою рукою наносив удари в ділянку голови. Брат дружини ОСОБА_9 , дружина прибігли на шум, намагалися відтягти ОСОБА_4 , однак не змогли. Дружина побігла кликати на допомогу ОСОБА_8 , який відтягнув ОСОБА_4 . Викликали швидку допомогу і поліцію. В обгрунтування моральної шкоди покликається на те, що внаслідок дій обвинуваченого переніс фізичний біль та страждання. Малолітній 11 річний син був присутній в приміщенні ванної кімнати і бачив як жорстоко побив батька обвинувачений, внаслідок чого несамовито плакав і кликав людей на допомогу. Його сім`я отримала нервовий стрес, діти бояться ходити по коридору гуртожитку щоб не напрапити на ОСОБА_4 . Потерпілий мав побоювання щодо вбивства чи каліцтва і тим самим позбавлення сім`ї годувальника. Після отримання тілесних ушкоджень він більше місяця не міг перебувати в громадських місцях і вирішувати побутові та сімейні питання, оскільки на лобній ділянці були рани, а волосяний покров вистрижений і на ньому накладені шви. До цього часу обвинувачений не вибачився і не запропонував відшкодувати моральну шкоду. Все це призводить до сильного емоційного навантаження і постійного хвилювання та втрати спокою. Розмір моральної шкоди оцінив 50 000 грн. Щодо задоволення цивільного позову, то покладається на розсуд суду.
Свідок ОСОБА_10 дала показання, що 19.11.2017 р. близько 00:15 год., перебуваючи в кімнаті разом з дітьми, почула сильний шум в коридорі. Вийшовши з коридору, зрозуміла, що шум з ванної кімнати. Забігши туди, побачила як на підлозі лежав її чоловік ОСОБА_6 , на ньому зверху знаходився ОСОБА_4 , який притиснувши його до підлоги наносив удари в ділянку голови та можливо в інші частини тіла. Поруч був її брат ОСОБА_9 і намагався відтягнути ОСОБА_11 , а вона хотіла допомогти. Зрозумівши, що самі не впораються побігла за допомогою до ОСОБА_8 , якому влалося розборонити їх. Заспокоївши дитину, яка налякалася, вибігла в загальний коридор, де стояв її чоловік із закривавленою побитою головою, була викликана поліція і швидка. В результаті дій ОСОБА_4 її чоловік отримав 2 глибокі рані і 2 менш глибокі розсічення на голові та інші тілесні ушкодження. Між її чоловіком та ОСОБА_4 постійно виникали конфлікти на побутовому грунті.
Свідок ОСОБА_12 дав показання про те, що в ніч з 18 на 19.11.2017 р. почули, що щось впало в санвузлі. Побіг у санвузол і побачив швагра ОСОБА_6 , який лежав на спині, а на ньому зверху ОСОБА_4 , який накинувся і наносив удари руками. Він спробував забрати його, але не зміг. Прибігла дружина потерпілого і племінник, який розплакався. Сестра також намагалася відтягнути його, однак не змогла, тому звернулася за допомогою до ОСОБА_8 , який відтягнув ОСОБА_4 . А він відвів ОСОБА_6 в коридор і пішов викликати швидку допомогу. Особисто бачив як ОСОБА_4 наносив ОСОБА_6 удари в кількості 7-8. Крім того, ОСОБА_6 розповідав, що ОСОБА_4 і чайником наносив йому удари, внаслідок чого чайник погнутий.
Свідок ОСОБА_13 дала показання про те, що 19.11.2017 р. почула як ОСОБА_14 голосно плакав і кричав: «Тато». Вибігла в коридор, побачила ОСОБА_6 з дуже побитою головою в 3-4 місцях, багато крові, глибокі рани, синці по спині і вся футболка була в крові. Також в коридорі були сусід ОСОБА_8 , дружина ОСОБА_6 , ОСОБА_15 . Зі слів ОСОБА_8 знає, що ОСОБА_16 кинувся на Вітю. Вона бачила чайник елекричний та на ванній були сліди крові. Викликали швидку і поліцію, ОСОБА_6 забрали в лікарню.
Свідок ОСОБА_8 в суді дав показання про те, що 18.11.2017 р. перебував за місцем проживання та близько 00:05 год. почув стукіт в двері та шум в коридорі. В квартиру забігла ОСОБА_17 , яка почала просити про допомогу і кричала, що ОСОБА_18 б`ють. Він швидко вибіг на кроридор та зайшов у ванну кімнату, де вся підлога була у воді. Біля стіни лежав ОСОБА_18 , а ОСОБА_4 знаходився на ньому, притиснувши його рукою до стіни. Він схопив ОСОБА_4 та відтягнув його в коридор. У ванній був ОСОБА_18 , з голови текла кров. На підлозі лежав чайник електричний пластмасовий. В подальшому йому стало відомо, що ОСОБА_4 побив ОСОБА_18 через те, що той зробив йому зауваження, що він набирає воду з несправного крану. За декілька хвилин приїхали працівники поліції та швидка медична допомога.
Показами судового експерта ОСОБА_19 , яка підтвердила відомості, викладені у висновку експерта №457/2017 від 20.11.2017 р. Додатково зазначила, що вона являється судово-медичним експертом лікарні швидкої медичної допомоги, обстежила потерпілого та вивчала медичну документацію.
Крім наведених вище доказів, винуватість обвинуваченого у вчиненому злочині підтверджується письмовими доказами, дослідженими в судовому засіданні:
- витягом з кримінального провадження № 0004878, з якого вбачається, що 20.11.2017 р. о 9:31 були внесені відомості до ЄРДР за письмовою заявою ОСОБА_6 , який повідомив, що 19.11.2017 р. близько 00:10 його сусід ОСОБА_4 , перебуваючи по вул. Левандівській, 25 у м. Львові у ванній кімнаті загального користування спричинив йому тілесні ушкодження (а.с.1);
- телефонними повідомленнями оператора «102», в яких міститься інформація про те, що 19.11.2017 р. отримано повідомлення від лікаря ОСОБА_20 про те, що бригадою ШМД доставлений ОСОБА_6 , якого побив ОСОБА_21 , діагноз множитті забійні рани голови (а.с.6) та отримано повідомлення від ОСОБА_10 аналогічного змісту (а.с.7);
- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення відповідно до якого ОСОБА_6 звернувся із заявою, в якій просить притягнути до кримінальної відповідальності сусіда ОСОБА_4 , який 19.11.2017 р. близько 00:10 за адресою: м. Львів, вул. Левандівська, 25 у приміщенні загального користування побив його, чим заподіяв тілесні ушкодження (а.с.8,9);
-протоколом огляду місця події з фототаблицею, згідно якого під час огляду вилучено майку чоловічу зі слідами РБК, чайник електричний білого кольору з пошкодженнями у нижній частині (а.с.11-17);
-висновком експерта №457/2017 від 20.11.2017 р., відповідно до якого у ОСОБА_6 є наступні пошкодження: струс головного мозку, рани лобної ділянки голови справа, тім`яної ділянки голови справа, потиличної ділянки справа, садна задньої поверхні шиї та задньої поверхні правого надпліччя, синці на правій боковій поверхні шиї, на грудній клітці справа. Ушкодження у гр-на ОСОБА_22 є наслідком неодноразових контактів з тупими предметами, могли бути спричинені 19.11.2017 р. від неодноразових ударів тупими предметами та ударів до тупих предметів, можливо, стиснення шиї пальцями рук, відносяться:струс головного мозку до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я; рани, синці, садна до легкого тілесного ушкодження (а.с. 19-20);
- протоколом проведення слідчого експерименту з фототаблицею, в якому зафіксовано пояснення потерпіого ОСОБА_6 та відображення ним факту нанесення йому ОСОБА_4 тілесних ушкоджень (а.с.38-47);
- протоколом огляду предметів з фототаблицею від 08.12.2017 р., зокрема футболки чоловічої із слідами речовини бурого кольору та чайника елекричного білого кольору із пошкодженнями (а.с.48-50)
Вказані докази суд визнає належними та достовірними, так як вони прямо чи непрямо підтверджують існування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та допустимими, так як вони були отримані в порядку, визначеному КПК України.
Фактичні дані, що містяться у вказаних джерелах доказів узгоджуються з показаннями потерпілого та свідків: ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 .
Суд не бере до уваги покази обвинуваченого ОСОБА_4 , оскільки такі спростовуються показаннями потерпілого, свідків та вищенаведеними письмовими доказами. Суд вважає покази обвинуваченого спрямовані на уникнення обвинуваченим кримінальної відповідальності. Суд вважає висловлені стороною захисту доводи та докази в частині перебігу подій, а саме що обвинувачений діяв в межах необхідної оборони та не наносив потерпілому умисно ударів, беручи до уваги характер та спосіб вчинення злочину, за своєю суттю в цій частині сумнівними, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).
Крім того, щодо покликання сторони захисту на недопустимість висновку експерта №457/2017 від 20.11.2017р. суд зазначає наступне. Так, стороною захисту висловлено доводи з приводу недопустимості висновку експерта №457/2017 від 20.11.2017 р. Адвокат покликається на те, що у висновку експерт досліджував медичну карту №28879, яка слідчим на експертизу не направлялася і всупереч вимогам ч. 4 ст. 69 КПК України за власною ініціативою збирав матеріали для проведення експертизи. Зазначає, що такої медичної карти взагалі не існує.
Відповідно до п.2.14 Інструкції про проведення судово-медичної експертизи при проведення експертизи не на базі судово-медичної експертизи керівник лікувально-профілактичної установи зобов`язаний забезпечити судово-медичних експертів приміщенням для виконання експертизи, необхідним обладнанням і матеріалами, подавати іншу необхідну допомогу. Відповідно до п. 4.1 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесих ушкоджень судово-медична експертиза з метою встановлення ступнея тяжкості тілесних ушкоджень проводиться судово-медичним експертом шляхом медичного обстеження потерпілих. Проведення цієї експертизи тільки за медичними документами (історії хвороби, індивідуальній карті амбулаторного хворого тощо) допускається у виняткових випадках і лише за наявності справжніх повноцінних документів, що містять вичерпні дані про характер ушкоджень, їх клінічний перебіг та необхідні відомості.
Як пояснила експерт ОСОБА_19 вона є судово-медичним експертом на базі Комунальної міської клінічної лікарн швидкої медичної допомоги, діяла відповідно до вимог закону, за власною ініціативою не збирала матеріли для проведення експертизи. Така була проведена на підставі постанови слідчого про призначення судово-медичної експертизи. Експерт має доступ до медичних документів, що не перешкоджає їх вивченню.
Разом з тим, судом оглянуто оригінал медичної картки стаціонарного хворого № 28879, з якого вбачається, що ОСОБА_6 поступив на лікування в нейрохірургічне відділення 19.11.17 р. о 02 год. 10 хв. Зі скаргами на біль голови, нудоту, головокружіння, загальну слабість. Експерт у висновку покликається на медкартку № 28879, згідно супровідного головного лікаря № картки 28879/17. Проте, виписка із медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_6 , яка міститься в медичні картці за № 29879. У суду не виникає жодних сумнівів, що саме ця медична картка вивчалася експертом. А розбіжності у нумерації медичної картки та виписці не впливають на відомості, які містяться у медичній документації, зокрема щодо діагнозу ОСОБА_6 та дати госпіталізації, які є достовірним і підтверджені іншими доказами.
Таким чином, істотних порушень судово-медичним експертом під час проведення відповідної експертизи допущено не було.
Згідно ч. 5 ст. 356 КПК України, в ході судового розгляду кожна сторона кримінального провадження для доведення або спростування достовірності висновків експертів, мала право надати суду відомості, які б стосувалися знань, вмінь, кваліфікації, освіти та підготовки цих експертів, однак останніми такі відомості суду надані не були та в судовому засіданні судом не встановлені.
Таким чином, зазначений висновок суд визнає належним і допустимим доказом, оскільки останній відповідає вимогам „Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених Наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995, містить в собі докладний опис проведеного дослідження (дані огляду) та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на поставлені запитання, які ґрунтуються на відомостях, які сприймалися безпосередньо та, які стали відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження, тобто в повній мірі відповідають вимогам КПК України.
Тобто, цей доказ, як належний та допустимий, підтверджує безпосередньо факт отримання потерпілим легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
Крім того, захисник просив долучити до матеріалів справи письмові докази: копію протоколу прийття заяви від ОСОБА_4 від 19.11.2017 р. про притягнення до кримінальної відповідальності його сусіда ОСОБА_23 , який наніс йому тілесні ушкодженя; копію висновку експерта № 1821 від 20.11.2017 р., згідно якого у ОСОБА_4 , згідно наданої медичної довідки та даних огляду, виявлено садно і синець в ділянці правого ока, садна на правій руці, на шиї підшкірний крововилив на спині справа, які утворилися від неодноразової дії тупих предметів та тупих предметів з обмеженою поверхнею, могли виникнути 19.11.2017 р. і відносяться до легкого тілесного ущкодження; копію постанови про закриття кримінального провадження від 24.03.2018 р. у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та ухвалу суду від 08.06.2018 р. про скасування даної постанови. Суд відповідно до ч. 12 ст. 290 КПК України не допускає відомості, що містяться у вищезгаданих документах як докази, оскільки сторона кримінального провадження, не здійснила відкриття матеріалів відповідно до положень ст. 290 КПК України.
Суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_4 в тому, що він своїми умисними діями завдав потерпілому ОСОБА_6 легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я і тому кваліфікує його дії за ч. 2 ст.125 КК України.
Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винуватого, який раніше не судимий (а.с.58), працює, на обліках у психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває (а.с. 60, 62), згідно характеристики ЛКП «Сяйво» за час проживання ОСОБА_4 на території ЛКП заяв і скарг від мешканців мікрорайону не поступало (а.с.69), відповідно до досудової доповіді ОСОБА_4 має середній ризик вчинення кримінального правопорушення (а.с.36). Крім того, суд теж враховує обставини вчинення злочину, а саме тривалість конфліктів між обвинуваченим та потерпілим, їхні давні неприязні стосунки.
Суд, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, обставини справи та наведені вище дані вважає, що йому слід обрати покарання в межах санкції статті обвинувачення у виді громадських робіт.
Крім того, потерпілим заявлено цивільний позов на суму 50 000 грн. моральної шкоди.
Обвинувачений цивільний позов не визнав.
Суд, заслухавши думку учасників процесу, розглянувши сам спір у кримінальному провадженні, на підставі ч. 5 ст. 128 КПК України, за правилами, встановленими цим Кодексом та в частині процесуальних відносин, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, які цим Кодексом не врегульовані, застосувавши норми Цивільного процесуального кодексу України в частині, що не суперечать засадам кримінального судочинства, виходив з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України).

Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом України при розгляді справи № 6-183цс14 від 03.12.2014 року, законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.
Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує, за яких обставин і якими діями вона завдана, яким є ступеінь вини заподіювача, в якій грошовій сумі потерпілий вказує на пов`язані з ним втрати та з чого при цьому виходить.
У відповідності з ч. 4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Зокрема, п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31.03.95 року регламентовано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За таких обставин суд, враховуючи наявність моральної (немайнової) шкоди у потерпілого, яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином), та виходячи з положень ст. 128 КПК України, та норм ЦК України, визначає розмір такої шкоди з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), стану здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості й вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого/цивільного відповідача на користь потерпілого/цивільного позивача моральну шкоду у розмірі - 10 000 (десять тисяч) гривень.

Керуючись . ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

ухвалив:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.125 КК України і призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 150 (сто п`ятдесят годин).
Цивільний позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 моральну шкоду в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Речові докази: чайник марки «HYUNDAI» знищити, а чоловічу футболку з слідами крові повернути потерпілому ОСОБА_6 (а.с.52).
Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, захиснику, потерпілому.

Суддя: (підпис) ОСОБА_1

З оригіналом згідно.

Суддя: ОСОБА_1