КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/2841/2019 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 199 КПК України Доповідач: ОСОБА_2

05 червня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9
підозрюваного ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 17 квітня 2019 року,
Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу управління спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_11 , погоджене прокурором відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими управління спеціальних розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 та продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 15 червня 2019 року включно, щодо
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Корделівка Калинівського району Вінницької області, громадянина України, має на утриманні неповнолітню дитину, працюючого на посаді менеджера маркетингу компанії «Зброяр», одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 365 КК України (в редакції від 07.04.2011) та п.п. 5, 12 ч. 2 ст. 115 КК України (в редакції від 05.11.2009).
Приймаючи рішення, слідчий суддя врахував наявність у даному кримінальному провадженні обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 інкримінованих кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу підозрюваного, та прийшов до висновку про задоволення клопотання слідчого та продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_10 .
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 , подав апеляційну скаргу та доповнення до неї, в яких просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, у задоволенні клопотання слідчого відмовити.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає про відсутність обгрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 інкримінованих кримінальних правопорушень та відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Адвокат вказує, що ОСОБА_12 знаходився спиною до Жовтневого палацу та лицем відносно Клубу Кабінету Міністрів, а постріл здійснювався зверху, фактично в спину останнього, а отже, місце, де розташований був ОСОБА_10 не входить до сектору, з якого міг бути здійснений постріл. Додає, що версія сторони обвинувачення, зазначена в підозрі, спростовується протоколами допиту свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .
Також захисник зазначає, що ОСОБА_10 неодноразово був допитаний як свідок, на допити з`являвся за першим викликом, паспорти здані на зберігання до ГПУ. Вказує, що ОСОБА_10 не є, та ніколи не був працівником РСП ПМОМ «Беркут». Додає, що досудове розслідування триває з 2013 року.
Далі в апеляційній скарзі апелянт наголошує, що твердження сторони обвинувачення про те, що вчинений ОСОБА_10 злочин спричинив тяжкі наслідки у вигляді заподіяння смерті людини, суперечить презумпції невинуватості. Вказує, що ОСОБА_10 має постійне місце проживання в Київській області, має на утриманні членів сім`ї, малолітнього сина, офіційно працевлаштований, позитивно характеризується, має позитивну службову характеристику, неодноразово нагороджений відзнаками.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, дослідивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
31.10.2018 ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 365 КК України (в редакції від 07.04.2011) та п.п. 5, 12 ч. 2 ст. 115 КК України (в редакції від 05.11.2009).
03.11.2018 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва відносно підозрюваного ОСОБА_10 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 29.12.2018 року, без визначення розміру застави.
26.12.2018 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_10 на 60 діб, тобто до 23.02.2019.
19.02.2019 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва продовжено строк застосування до підозрюваного ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, тобто до 19.04.2019.
Постановою заступника Генерального прокурора від 08.04.2019 строк досудового розслідування даного кримінального провадження продовжено до 10 місяців, тобто до 30.08.2019.
16.04.2019 слідчий в особливо важливих справах першого слідчого відділу управління спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_11 , за погодженням із прокурором відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими управління спеціальних розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про продовження ОСОБА_10 строку тримання під вартою, яке ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 17 квітня 2019 рокузадоволено та продовжено ОСОБА_10 строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 15 червня 2019 року включно.
Під час розгляду клопотання про продовженнящодо ОСОБА_10 строку тримання під вартою, слідчий суддя правильно встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про достатність підстав вважати обґрунтованою підозру ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.
Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.
Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, колегія суддів приймає до уваги, що у рішенні ЄСПЛ у справі «Соловей і Зозуля проти України» останній зазначив, що суд має перевірити не лише дотримання процесуальних норм національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої особу взято під варту.
Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «К.Г. проти Німеччини» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 р. у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fох, Campbell and Hartley v. the United Kingdom), п. 32, Series A, № 182).
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Отже, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направленні справи до суду.
Як вбачається з ухвали слідчого судді та журналу судового засідання, на основі наданих стороною обвинувачення матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, детальний перелік яких міститься в клопотанні слідчого.
Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_10 до вчинення злочинів, підозра у яких йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.
Зважаючи на це, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_10 чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив.
Враховуючи надані стороною обвинувачення докази на підтвердження у даному кримінальному провадженні обґрунтованої підозри, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про її наявність.
Посилання адвоката на розташування ОСОБА_12 спиною до Жовтневого палацу та сектор, з якого міг бути здійснений постріл, колегія суддів визнає передчасними, оскільки вони стосуються доведеності вини особи, що не є предметом розгляду на даному етапі провадження, проте підлягають перевірці при розгляді справи по суті. З цих же підстав не заслуговують на увагу та підлягають перевірці і твердження адвоката про те, що версія сторони обвинувачення викладена у підозрі спростовується допитами окремих свідків.
Крім того, до завдань суду на даному етапі провадження не належить оцінювати, наскільки повно органом досудового розслідування зібрано докази, що стосуються зазначеного кримінального провадження. Його завдання полягає в тому, щоб дослідити ті обставини кримінального провадження, про які органу досудового розслідування відомо на даний час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для звернення до суду з відповідним клопотанням про застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Посилання адвоката на те, що ОСОБА_10 не є працівником РСП ПМОМ «Беркут», заслуговую на увагу, з урахуванням тих обставин, що у відповідності до матеріалів провадження, останній займав посаду старшого інструктора (з підготовки снайперів) групи інспекторів окремого загону спеціального призначення та боротьби з тероризмом « ІНФОРМАЦІЯ_2 » 14 бригади спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 управління ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Перевіряючи доводи клопотання на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів дійшла наступного висновку.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України», наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. Як зазначено в п. 111-112 Рішення ЄСПЛ «Белеветський проти Росії», обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням п. 4 ст. 5 Конвенції.
Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Ткачов проти України» від 13.12.2007 р., «Мамедов проти Росії» від 01.07.2066 р., «Єлоєв проти України» від 06.11.2008р.), ризики неналежної процесуальної поведінки підозрюваного з часом зменшуються.
Як зазначено в п. 143 Рішення ЄСПЛ «Бойченко проти Молдови» одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказання підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню по справі, переховуватись від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатніми для ухвалення рішення про тримання заявника під вартою («Беччієв проти Молдови» та «Сарбан проти Молдови»).
Як зазначено в Рішенні ЄСПЛ «Александер Макаров проти Росії» національні органи влади зобов`язані проаналізувати особисті обставини особи докладніше та навести на користь тримання її під вартою конкретні підстави, підкріплені встановленими в судовому засіданні доказами.
У відповідності до п.80 рішення Європейського Суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України» при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
З огляду на практику ЄСПЛ та всебічно дослідивши обставини даного кримінального провадження, врахувавши те, що досудове слідство по кримінальному провадженню триває з липня 2013 року, підозрюваний ОСОБА_10 перебуває під вартою протягом майже восьми місяців, дані про особу підозрюваногоОСОБА_10 , а саме те, що підозрюваний має постійне місце проживання в Київській області, має на утриманні членів сім`ї, малолітнього сина, що, в свою чергу, свідчить про міцність соціальних зв`язків підозрюваного, офіційно працевлаштований, позитивно характеризується, має позитивну службову характеристику, неодноразово нагороджений відзнаками, приймав участь в АТО, ту обставину, що останній раніше до кримінальної відповідальності не притягався, а також виходячи з відсутності обставин необхідності обмеження права особи на свободу, передбаченого кримінальним процесуальним законом України, ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини в контексті зазначеного кримінального провадження, колегія суддів вважає можливим досягнення належної процесуальної поведінки шляхом застосування менш обтяжливого запобіжного заходу, у вигляді цілодобового домашнього арешту.
До такого висновку колегія суддів приходить зокрема з огляду на відсутність у клопотанні органу досудового розслідування належного обгрунтування існування ризиків, неналежної процесуальної поведінки підозрюваного.
Так, посилаючись на неможливість запобігання неналежній процесуальній поведінці підозрюваного, орган досудового розслідування зазначає про тяжкість інкримінованих злочинів, що само по собі не може бути достатньою підставою для застосування виключного запобіжного заходу.
Доводи сторони обвинувачення щодо не зменшення наявних ризиків неналежної процесуальної поведінки не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки містять посилання на ті самі обставини, що були обґрунтуванням для застосування запобіжного заходу, згідно висновків які містяться у наведених вище рішеннях ЄСПЛ безумовно зменшуються з часом.
На користь такого висновку свідчить зокрема те, що підозрюваним здано у добровільному порядку до Генеральної Прокуратури України документи, які дають право на в`їзд та виїзд з України, а перепустка на територію військової частини має обмежений термін дії, який вичерпано.
Посилання прокурора на можливість оформлення нових документів мають характери припущення, а тому не підлягають врахуванню.
Також характер припущення мають посилання на можливість впливу підозрюваного на свідків, які ще можуть бути допитані через відсутність обґрунтувань чому, починаючи з 2013 року органом досудового розслідування ще не допитано необхідних свідків.
Посилання органу досудового розслідування на неналежну процесуальну поведінку деяких інших підозрюваних не може свідчити про можливість таких дій з боку підозрюваного ОСОБА_10 .
З огляду на вищенаведене, враховуючи встановлені апеляційним судом порушення КПК України, які мали місце під час розгляду клопотання слідчого, колегія суддів вважає, що, у відповідності до ч. 3 п. 2 ст. 407 КПК України, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням апеляційним судом нової ухвали, якою клопотання слідчого необхідно задовольнити частково, застосувати щодо ОСОБА_10 запобіжний заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 15 червня 2019 року включно, за адресою: АДРЕСА_1 , з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Керуючись, ст. ст. 176 178, 181, 183, 194, 196, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 , задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 17 квітня 2019 року, якою задоволено клопотання слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу управління спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_11 та продовжено щодо ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 15 червня 2019 року включно, скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу управління спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_11 та застосувати до підозрюваного ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, за адресою: АДРЕСА_1 .
Покласти на підозрюваного ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:
- прибувати до слідчого, прокурора, суду із встановленою періодичністю;
- утримуватися від спілкування зі свідками, потерпілим у цьому кримінальному провадженні;
- здати на зберігання до ГПУ свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
- носити електронний засіб контролю.
Визначити строк дії ухвали до 15 червня 2019 року включно.
Підозрюваний ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягає негайній доставці до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 та звільненню з-під варти.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурорів групи прокурорів у цьому кримінальному провадженні.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

___________________ ___________________ ___________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4