Справа№751/3612/19
Провадження №1-в/751/198/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 липня 2019 року м.Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

у складі: головуючого-судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2

ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

з участю прокурора ОСОБА_5

засудженого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну покарання більш м`яким з довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк, -

Встановив:

27.05.19. до Новозаводського районного суду м. Чернігова надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 , згідно якого просить замінити його покарання більш м`яким: з довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.

Клопотання мотивує тим, що він вироком апеляційного суду Одеської області 05.08.05. засуджений до довічного позбавлення волі. На сьогодні він відбув 13 років та 10 місяців довічного позбавлення волі в умовах тримання максимального рівня безпеки, однак подальше своє тримання під вартою вважає таким, що порушує ст. 3 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини.

ОСОБА_6 зазначає про те, що 12 березня 2019 року Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі «Пєтухов проти України № 2» (справа № 41216/13). Заявник у даній справі відбував довічне позбавлення волі в установах виконання покарань України. Він скаржився на те, що вид та міра його покарання є нелюдським поводженням за своєю суттю, та стверджує, що механізм президентського помилування як єдиний спосіб звільнення від покарання є недостатньо явним та передбачуваним механізмом звільнення До того ж він зазначав, що кількість звільнених довічно позбавлених волі від покарання є дуже незначною, що робить ілюзорним саме право звільнення у такому порядку.

ОСОБА_6 вказує про те, що на сьогоднішній день він знаходиться у тих самих умовах, що й знаходився ОСОБА_8 в момент подачі заяви до Європейського суду з прав людини, і у його випадку фактично існує те саме порушення (а саме, застосування покарання у вигляді довічного позбавлення волі).

Засуджений посилаючись на ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини в Україні», Конституцію України, вказує про те, що рішення Європейського суду з прав людини є джерелом права в Україні та в ієрархії нормативних актів знаходиться вище всіх за юридичною силою, крім Конституції України.

Отже, не дивлячись на те, що Кримінальний кодекс України визначає такий вид покарання як довічне позбавлення волі, однак його застосування суперечить нормам акту вищої юридичної сили рішенню Європейського суду з прав людини у справі «Пєтухов проти України № 2».

Одночасно, відповідно до ч. 3 ст. 74 КК України, призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. Таким чином, вважає що його покарання має бути пом`якшене через невідповідність новій нормі чинного законодавства, а саме, рішенню Європейського суду з прав людини.

Засуджений в судовому засіданні клопотання підтримав, просив задовольнити та замінити призначене йому покарання на більш м`яке.

Захисник клопотання засудженого ОСОБА_6 підтримала, просила задовольнити. Одночасно надала письмове клопотання, в якому додатково просила не тільки розглянути щодо ОСОБА_6 питання щодо умовно-дострокового звільнення та заміни невідбутого покарання більш м`яким, а й у будь-якому випадку визначити чітку дату, коли може бути переглянутий строк його довічного покарання і на підставі яких критеріїв.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, оскільки воно необґрунтоване та безпідставне.

Вислухавши доводи учасників, дослідивши матеріали даної справи, особової справи, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд має право вирішувати такі питання, зокрема, про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 74 КК України.

Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 74 КК України визначено, що звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом. Особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленого санкцією нового закону. У разі, якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною 1 статті 72 цього Кодексу.

Таким чином, положеннями статті 74 КК України передбачено порядок звільнення від відбуття покарання, в тому числі процедура умовно-дострокового звільнення; порядок заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням; та порядок пом`якшення призначеного покарання.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 вироком апеляційного суду Одеської області від 05.08.2005 року засуджено за ст. 115 ч. 2 п.п. 6, 11, 12, 13 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна; - за ст. 263 ч. 1 КК України на три роки позбавлення волі; на підставі ст. 70 ч. 1 КК України, за сукупністю злочинів ОСОБА_6 визначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, і таке ж за розміром остаточне покарання визначено йому на підставі ст. 70 ч. 4 КК України; за ст. 257 КК України, ОСОБА_6 виправдано за недоведеністю його участі у вчиненні цього злочину (а.с.4-30).

Довічне позбавлення волі є найбільш суворим основним (ч. 1 ст. 52 КК) та безстроковим покаранням, відповідно до якого засуджений за вироком суду ізолюється від суспільства і примусово поміщується до спеціальної кримінально- виконавчої установи (в`язниці) без зазначення у вироку строку його тримання в ній. Особи засуджені до довічного позбавлення волі не підлягають умовно- достроковому чи достроковому звільненню від цього покарання. На підставі ч. 2 ст. 87 КК України, актом про помилування може бути здійснена лише заміна цього покарання позбавленням волі на строк не менше двадцяти п`яти років.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України, злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Призначене вироком суду Одеської області від 05.08.2005 року відносно ОСОБА_6 покарання у вигляді довічного позбавлення волі відповідає положенням та нормам КК України, які діяли на момент вчинення ним інкримінованих злочинів.

Статтею 51 КК України передбачені види покарань до осіб визнаних винними у вчиненні злочину, зокрема, позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.

При розгляді клопотання засудженого, суд виходить з положень ст.ст. 81, 82 КК України, якими передбачені можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та можливість заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, однак їх застосування до призначеного судом покарання у вигляді довічного позбавлення волі не передбачена.

За таких обставин колегія суддів вважає, що підстав для задоволення клопотання засудженого про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, немає.

Посилання засудженого ОСОБА_6 на порушення його прав, зокрема незастосування практики Європейського суду з прав людини як джерела права, яке розтлумачено в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Пєтухов проти України № 2» в частині пом`якшення його покарання у зв`язку з застосуванням нової норми чинного законодавства, якою знижено максимальні межі покарання, які були раніше передбачені за такий вид злочину, колегія вважає безпідставним та необґрунтованим, оскільки при визначенні покарання за вчинення кримінальних правопорушень суди керуються лише санкціями, встановленими Кримінальним кодексом України, практика Європейського суду в даному випадку не є джерелом права.

Одночасно, законодавство України про кримінальну відповідальність передбачає механізм захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, шляхом помилування.

Положенням ч. 1 ст. 87 КК України передбачено можливість здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи. Згідно ч. 2 ст. 87 КК України, актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.

Детальний механізм помилування визначений Положенням «Про порядок здійснення помилування», затвердженим Указом Президента України від 21 квітня 2015 року № 223/2015.

Таким чином, нормами Кримінального Кодексу України передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та практиці Європейського суду з прав людини. Такою можливістю вправі скористатися і ОСОБА_6 .

Одночасно, слід зазначити, що на виконання рішень Європейського суду держава повинна внести відповідні зміни до законодавства, провести реформи механізму перегляду покарання у виді довічного ув`язнення, однак на даний час відповідні зміни органом законодавчої влади України не здійснені. Таким чином, суду не надано право проводити заміну покарання у вигляді довічного позбавлення волі, оскільки це суперечить вимогам чинного кримінального законодавства України, яке в даному випадку закріплює лише процедуру помилування.

За даних обставин, суд приходить до висновку, що в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну покарання більш м`яким з довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк, слід відмовити.

Крім того, щодо клопотання захисника засудженого ОСОБА_6 ОСОБА_7 слід зазначити наступне.

Згідно статті 81 КК України встановлено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», роз`яснено, що відповідно до ч. 1 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може застосовуватися до осіб, які відбувають, зокрема, покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Положеннями статті 51 КК України передбачено як окремі види покарань за вчинення злочинів позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.

До матеріалів справи долучена характеристики від 31 травня 2019 року, надана уповноваженими особами ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» на засудженого ОСОБА_6 , з якого вбачається, що за час перебування в установі зарекомендував себе посередньо, порушень режиму утримання не допускав, стягнення не накладались, заохочення не оголошувались; до представників адміністрації відноситься задовільно, дотримується правомірних взаємовідносин, законні вимоги виконує, схильний висловлювати власну думку, проявляти категоричність тверджень; спальне місце утримує в чистоті, виконує роботи по самообслуговуванню; на заходи виховно-профілактичного характеру реагує своєрідно; за характером впевнений у власних силах, з іншими ув`язненими підтримує рівні відносини, конфліктних ситуацій не створював, здатен відстоювати власну точку зору; соціально-корисні зв`язки підтримує з батьками.

Як вбачається з вищевказаного, засуджені щодо яких застосовано покарання у вигляді довічного позбавлення волі не мають права на таку пільгу як умовно-дострокове звільнення, надана до суду характеристика не є підставою для застосування такого звільнення відносно ОСОБА_6 , а тому така вимога є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Одночасно, зазначена в клопотанні захисника вимога щодо визначення чіткої дати перегляду строку призначеного ОСОБА_6 покарання та критеріїв такого перегляду, то діючим кримінальним процесуальним законодавством не передбачено права або обов`язку суду визначати такі терміни та критерії, крім того в рамках даного кримінального провадження такі вимоги вирішенню не підлягають, оскільки в порядку виконання судових рішень предметом судового розгляду є вирішення лише тих питань, які прямо передбачені законом, зокрема ст. 537 КПК України.

Керуючись Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 87 КК України, ст. 152 КВК України, ст.ст. 370, 371, 372, 537, 539 КПК України, колегія суддів

Ухвалив:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну покарання більш м`яким з довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи діб до Чернігівського апеляційного суду з дня її оголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3