Справа №463/1485/18
Провадження №1-кс/463/2907/19
УХВАЛА
судового засідання

26 липня 2019 р. Личаківський районний суд міста Львова в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові заяву слідчого судді ОСОБА_3 про самовідвід від розгляду судового провадження №463/1485/19, провадження №1-кс/463/2049/19 за скаргою ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на постанову слідчого Личаківського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_9 про закриття кримінального провадження, -

в с т а н о в и в:

у провадження слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_3 надійшла скарга ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на постанову слідчого Личаківського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_9 про закриття кримінального провадження від 19 квітня 2019 року, внесеному в ЄРДР за №0002047 від 11 серпня 2017 року.
Слідчим суддею ОСОБА_3 заявлено самовідвід з тих підстав, що скаржниками є ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Один із них, зокрема, ОСОБА_4 , у 2016 році звертався до суду із скаргою на бездіяльність керівника Львівської місцевої прокуратури № 1 щодо відмови у внесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення злочину суддею Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_11 , під час розгляду даної скарги усіма суддями Личаківського районного суду м. Львова було заявлено самовідвід. Слід врахувати, що суддя ОСОБА_11 є його колегою по роботі, провадження за скаргами вказаних скаржників тісно пов`язані між собою в частині оцінки скаржником щодо об`єктивності та неупередженості суддів Личаківського районного суду м. Львова при розгляді інших кримінальних проваджень.
Учасники процесу у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому суд приходить до переконання про можливість розгляду заяви без їх участі, оскільки неявка сторін не перешкоджає розгляду заяви про самовідвід.
Оглянувши матеріали скарги та заяву про самовідвід, суд приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.
Згідно з ч.1, 2 ст.80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

З матеріалів скарги та заяви про самовідвід вбачається, що один зі скаржників, зокрема, ОСОБА_4 , у 2016 році звертався до суду із скаргою на бездіяльність керівника Львівської місцевої прокуратури № 1 щодо відмови у внесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення злочину суддею Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_11 , під час розгляду даної скарги усіма суддями Личаківського районного суду м. Львова було заявлено самовідвід. Суддя ОСОБА_11 є колегою по роботі судді ОСОБА_3 , провадження за скаргами вказаних скаржників тісно пов`язані між собою в частині оцінки скаржником щодо об`єктивності та неупередженості суддів Личаківського районного суду м. Львова при розгляді інших кримінальних проваджень.
Відповідно до ч.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Згідно з правовими позиціями, висловленими у рішеннях Європейського суду з прав людини (надалі ЄСПЛ), який констатує порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР (далі - Конвенція), де зазначено, що кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків або при висуненні проти неї будь-якого кримінального обвинувачення має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Крім того, в рішенні ЄСПЛ «Мироненко і Мартенко проти України», зокрема у п. 66, зазначено, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ наявність безсторонності має визначатися, для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах «Фей проти Австрії» та «Веттштайн проти Швейцарії»). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»).

Згідно з п.12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів при винесенні судових рішень, у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від будь-яких зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що впливають на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки зі сторони сторін в конкретному розгляді, але і зі сторони суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. Інакше довіру до незалежної судової влади буде підірвано.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, з метою забезпечення справедливого і публічного розгляду скарги незалежним і безстороннім судом, суд приходить до висновку, що заяву про самовідвід слідчого судді ОСОБА_3 слід задовольнити.

Керуючись, ст.ст. 75, 80, 81 КПК України, -

п о с т а н о в и в:

заяву про самовідвід судді ОСОБА_3 задовольнити.

Відвести слідчого суддю ОСОБА_3 від розгляду судового провадження №463/1485/19, провадження №1-кс/463/2049/19 за скаргою ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на постанову слідчого Личаківського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_9 про закриття кримінального провадження.

Суддя: ОСОБА_1