Ухвала
Іменем України
30 вересня 2019 року

м. Київ
справа № 377/187/18

провадження № 51-4821 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Славутицького міського суду Київської області від 07 березня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 24 червня 2019 року,
встановив:
Вироком Славутицького міського суду Київської області від 07 березня 2019 року засуджено ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 162 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 70 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 190 гривень.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 червня 2019 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу подано без додержання положень зазначеної статті.
Наведене обґрунтування вимог засудженим викладено без урахування вимог ст. 433 КПК України, яка визначає межі перегляду судом касаційної інстанції, та положень ч. 1 ст. 438 КПК України, якою регламентовано, що підставами для скасування або зміни судових рішень у касаційному суді є лише: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
При цьому, при вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 ст. 438 КПК України підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 КПК України.

Натомість, як убачається зі змісту касаційної скарги, засуджений вказує на однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судових рішеннях, фактичним обставинам кримінального провадження, доказам у кримінальному провадженні просить дати іншу оцінку ніж її дали суди першої та апеляційної інстанції, а саме, вказує на невірну оцінку наданим показанням ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Тобто, засуджений не наводить підстав, передбачених ст. 438 КПК України, для скасування або зміни судових рішень при розгляді кримінального провадження в суді касаційної інстанції.
Також засуджений допускає суперечності при обґрунтуванні своєї скарги, оскільки вказує на необхідність перекваліфікації його дій з ч. 1 ст. 162 КК України на ст. 356 КК України, при цьому зазначаючи про недоведеність його участі у вчиненні злочину за ч. 1 ст. 162 КК України та необхідність постановлення виправдувального вироку щодо нього.
Натомість, у прохальній частині касаційної скарги засуджений ставить питання про скасування рішень суду першої та апеляційної інстанції та повернення справи до суду першої інстанції.
Крім того, у порушення вимог ч. 5 ст. 427 КПК України засудженим до скарги не долучено копії оскаржуваних судових рішень.
Вказані порушення перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Згідно звимогами ч. 1 ст. 429 КПК України суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених статтею 427цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 429 КПК України залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження.
Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Славутицького міського суду Київської області від 07 березня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 24 червня 2019 року залишити без руху та встановити строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії цієї ухвали.
У разі невиконання вимог ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3