Єдиний унікальний номер: 343/2318/19
Номер провадження: 1-в/0343/38/19
У Х В А Л А
в порядку виконання вироків

18 листопада 2019 року м. Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Тураша В. А.,

секретаря Лукань О.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Долина Івано-Франківської області клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» про скасування арешту в порядку ст.539 КПК України,-

В С Т А Н О В И В:

ТзОВ «Фінансова компанія «Поліс» 06.11.2019 року звернулося до суду з клопотанням про скасування арешту в порядку ст.539 КПК України, в якому просить скасувати арешт реєстраційний номер обтяження 11794613, зареєстрований 02 листопада 2011 року на підставі заяви 9204 від 02 листопада 2011 року від Долинського РВ УМВС в Івано-Франківській області, вх. № 446/01-09, накладений на приміщення їдальні № 1 загальної площею 1025,2 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 .

Клопотання мотивоване тим, що 20 грудня 2007 року між ПАТ «ВТБ БАНК» та ОСОБА_1 було укладено Генеральну угоду № 19 .

На підставі та на виконання Генеральної угоди між банком та позичальником, було укладено:

Кредитний договір № 10.78-19/08-КЛ від 19.05.2008 р.;

Кредитний договір № 10.143-19/07-КЛ від 21.12.2007 р.

Для забезпечення виконання зобов`язань позичальника за генеральною угодою та кредитними договорами, 21 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_1 було укладено Іпотечний договір, посвідчений Барабаш Р.С., приватним нотаріусом Долинського міського нотаріального округу за реєстровим № 4547 .

Відповідно до договору іпотеки предметом іпотеки є нерухоме майно - приміщення їдальні № 1 загальної площею 1025,2 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позичальник не виконує належним чином свої зобов`язання за кредитними договорами, внаслідок чого станом на дату складання даного клопотання заборгованість становить 1644974, 82 доларів США.

Між банком та ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» було укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №21МБ від 18 листопада 2015 року, Додаткова угода №1 від 27 листопада 2015 року до договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №21МБ від 18 листопада 2015 року та договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави від 02 грудня 2015 року, посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тишко І.О. № реєстру 2246, відповідно до яких банк відступив право вимоги за кредитними договорами та Договорами іпотеки, а також всіма іншими договорами забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договорами, ТОВ «Фінансова компанія «Поліс».

Таким чином, в силу ст.ст. 512, 514, 516 ЦК України та ст. 24 Закону України «Про іпотеку», ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» є кредитором за кредитними договором та договором іпотеки.

Оскільки, позичальником зобов`язання за кредитним договором та договором іпотеки належним чином не виконанні, заборгованість за кредитним договором не погашена, у ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» виникає право на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з інформацією, отриманою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо предмету іпотеки зареєстровано обтяження, а саме: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 11794613, зареєстровано 02 листопада 2011 року на підставі заяви 9204 від 02 листопада 2011 року від Долинського РВ УМВС в Івано-Франківській області, вх. № 446/01-09 .

Згідно з інформацією, отриманою від Долинського РВ УМВС в Івано-Франківській області, арешт накладено в рамках кримінального провадження щодо ОСОБА_1 , який фактично був притягнений до кримінальної відповідальності та відбув покарання за вчинення злочину.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Однак, враховуючи наявність арешту станом на дату складання даного клопотання, - суд не вирішив питання про його скасування, що перешкоджає ТОВ ««Фінансова компанія «Поліс» реалізувати своє законне право звернути стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, з урахуванням зазначених вище обставин, ТОВ «Фінансова компанія «Поліс», як іпотекодержатель предмету іпотеки з метою реалізації права на звернення стягнення на предмет іпотеки вимушена звернутись до суду з клопотанням про скасування арешту, оскільки такий арешт безпосередньо стосується її прав і створює перешкоди в їх реалізації.

Представник ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» адвокат Скирда В.Є. (довіреність , ордер а.с.55 звор. стор.,56) в судове засідання не з`явився , хоч про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому Законом порядку,направив електронною поштою клопотання про розгляд справи за відсутності представника ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» (а.с.55).
Прокурор Долинського відділу Калуської місцевої прокуратури в судове засідання не з`явився,причини своєї неявки не повідомив, хоч про дату, час та місце слухання клопотання був повідомленнийі у встановленому Законом порядку.
Враховуючи вимоги КПК щодо часових меж розгляду клопотання, суд вважає за можливе розглянути клопотання по суті з постановленням ухвали, враховуючи положення ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо розгляду справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Дослідивши письмові матеріали клопотання, матеріали кримінальної справи №1-56/2012 кримінального провадження 1/0343/15/13 про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні злочинів передбачених ч.2 ст. 190, ч.3 ст. 190, ч.4 ст. 190 КК України, суд приходить висновку, що клопотання не підлягає до задоволення з наступних підстав:
У відповідності до постанови про накладення арешту на майно старшого слідчого Долинського РВ УМВС України в Івано-Франківській області від 27.10.2011 року (а.с.57-58), накладено арешт на майно обвинуваченого по кримінальній справі №322850, гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя с.Гузіїв Болехівської міської ради, а саме: нежиле приміщення реєстраційний номер НОМЕР_1 , що знаходиться по АДРЕСА_2 , нежиле приміщення реєстраційний номер АДРЕСА_3 , нежиле приміщення (їдальня № НОМЕР_2 ) реєстраційний номер АДРЕСА_4 (кримінальна справа №1-56/2012, провадження 1/0343/15/13 т.3 а.с.230-231).
Вироком Долинського районного суду Івано-Франківської області від 09.09.2013 року ОСОБА_1 : за ч.2 ст. 190 КК України по епізодах відносно ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ; за ч.3 ст. 190 КК України по епізоду відносно

ОСОБА_11 ; за ч.4 ст. 190 КК України по епізодах відносно - ОСОБА_12 , ОСОБА_13 - виправдано за недоведеністю його участі у вчиненні даних злочинів.

Виключено з обвинувачення ОСОБА_1 за ч.2 ст. 190 КК України по епізоду відносно ОСОБА_14 кваліфікуючу ознаку повторність.

ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочинів передбачених ч.2 ст.190 та ч.3 ст.190 КК України та призначено покарання:

за ч.2 ст. 190 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6(шість) місяців,

за ч.3 ст. 190 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 3(три) роки

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань визначено ОСОБА_1 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6(шість) місяців.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_15 113482 ( сто тринадцять тисяч чотириста вісімдесят дві) гривні 05 копійок заподіяної матеріальної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_14 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду.

В задоволенні цивільних позовів: ОСОБА_12 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди ; ОСОБА_3 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_16 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

Вирішено питання речових доказів.
Питання про скасування арешту майна, накладеного слідчим під час досудового розслідування по даній справі , судом не вирішувалося (кримінальна справа №1-56/2012, провадження 1/0343/15/13 т.8 а.с.87-96).
Ухвалою Колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24.12.2013 року - апеляції прокурора з доповненнями, який брав участь в суді першої інстанції, задоволено частково, а засудженого ОСОБА_1 - залишено без задоволення.
Вирок Долинського районного суду від 09 вересня 2013 року щодо ОСОБА_1 змінено.
Виключено з вироку обвинувачення ОСОБА_1 за ч.2 ст.190 КК України епізоди щодо потерпілих: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ; за ч.3 ст.190 КК України щодо ОСОБА_11 ; за ч.4 ст.190 КК України щодо ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .
Цивільні позови потерпілих: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 залишено без розгляду.
В решті вирок залишено без зміни (кримінальна справа №1-56/2012, провадження 1/0343/15/13 т.8 а.с.197-202).
ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» звернулося до суду з клопотанням про скасування арешту в порядку ст.539 КПК України.
Згідно ч.ч.1,3 ст.539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач та інші особи мають право звертатися до суду з клопотаннями про вирішення питань, які безпосередньо стосуються їх прав, обов`язків чи законних інтересів.
Клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, розглядається протягом десяти днів з дня його надходження до суду суддею одноособово згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цього розділу.

Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 174 КПК України 2012 року, підозрюваний, обвинувачений, їх

захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна , зокрема у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Отже, порядок скасування арешту майна, що накладений у межах кримінального провадження, встановлено статтею 174 КПК України 2012 року.

Проте, постанова про накладення арешту на майно винесена старшим слідчим Долинського РВ УМВС України в Івано-Франківській області 27.10.2011 року у межах кримінальної справи №322850 на підставі статей 125, 126 КПК України 1960 року, які регулюють питання щодо обов`язку забезпечення цивільного позову і передбаченої законом (можливої) конфіскації майна.

Відповідно до ст. 126 КПК України 1960 року, чинного на час накладення старшим слідчим арешту на майно підозрюваного, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Як було визначено в цій же статті, накладений на майно арешт мав бути скасований органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. У разі закриття кримінальної справи постановою слідчого арешт майна згідно з частиною першою статті 214 КПК України 1960 року підлягав скасуванню на підставі цього ж процесуального рішення.

Отже арешт на майно було накладено під час дії КПК України 1960 року за процедурою, встановленою цим нормативно-правовим актом.

Відповідно до пункту 9 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України 2012 року, арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Ця норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України 2012 року, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

З огляду на зазначене, на правовідносини, пов`язані з вирішенням питання про припинення арешту майна, поширюються норми КПК України 1960 року.

Проте положеннями цього Кодексу передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі - або одночасно з винесенням постанови про її закриття (частина перша статті 214), або раніше, якщо в застосуванні відповідного заходу відпаде потреба (частина шоста статті 126).

Крім цього, з клопотанням про скасування арешту майна звернулося ТОВ «Фінансова компанія «Поліс», яке не є стороною кримінального провадження, та чинним на час накладення арешту кримінально-процесуальним законом не було наділене процесуальним правом ініціювати питання про звільнення майна з-під арешту.
Із урахуванням викладеного, а також втрати чинності КПК України 1960 року, тривалого часу, що минув після накладення арешту, істотних організаційних і кадрових змін, що в подальшому відбулися у правоохоронних органах, вирішення питання про припинення втручання у право власності шляхом звернення до слідчого або прокурора на підставі КПК України 1960

року очевидно не буде ефективним способом захисту порушеного права.

Інституту судового контролю за дотриманням прав і свобод людини під час досудового розслідування КПК України 1960 року не містив. Прийняття судом рішення щодо арешту майна як засобу забезпечення цивільного позову та/або можливої конфіскації, з огляду на зміст пункту сьомого частини першої статті 253, пункту восьмого частини першої статті 324, частини тринадцятої статті 335 цього Кодексу передбачалося лише після прийняття рішення про призначення справи до судового розгляду та під час постановлення за результатами такого розгляду вироку у кримінальній справі, направленій до суду з обвинувальним висновком.
Судовий розгляд справи, в межах якої на майно накладено арешт, закінчено ухваленням судового рішення (вироку).
Водночас вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до положень статті 19 ЦПК України, статті 20 ГПК України можуть бути вирішені судом цивільної чи господарської юрисдикції.

З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено.

Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з вимогами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Зокрема ч.1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку", передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачений у розділі V Закону України «Про іпотеку».
Зокрема, ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» , передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
При цьому за змістом ч.6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.
Відповідно до ч.7 ст.3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Суд, при вирішення клопотання ТОВ "Фінансова компанія "Поліс" про скасування арешту в порядку ст. 539 КПК України, враховує правовий висновок, сформульований Верховним Судом у постанові від 24.04.2019 (справа № 2-3392/11).
Зокрема, Велика Палата Верховного суду дійшла висновку, що в разі, якщо арешт накладений на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, розпочатого в період дії КПК України 1960 року, спір щодо зняття арешту з майна є приватноправовим і має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Зі змісту правового висновку, сформульованого Верховним Судом в постанові від 15.05.2019 (справа № 372/2904/17-ц), випливає, що із припиненням кримінальної справи арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. Арешт майна у такому разі із заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном. Тому вимоги про звільнення майна з-під арешту виступають способом захисту права власності (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції.

Відповідно до висновку Великої палати Верховного суду викладеного у справі № 911/1247/18 від 21.08.2019 року, вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до положень статті 19 ЦПК України, статті 20 ГПК України можуть бути вирішені судом цивільної чи господарської юрисдикції.

Така правова позиція відповідає висновкам, викладеним раніше Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц та Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2013 року № 6-26 цс13.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» про скасування арешту в порядку ст.539 КПК України , а ТзОВ «Фінансова компанія «Поліс» необхідно звернутися для вирішення питання про зняття арешту з майна в порядку цивільного судочинства із відповідним позовом.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 170, 174, 395 539 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» про скасування арешту в порядку ст.539 КПК України - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Долинський районний суд Івано-Франківської області.

Суддя: Тураш В.А.