"06" червня 2019 р. Справа № 363/2030/19
УХВАЛА
про арешт майна
06 червня 2019 року м. Вишгород
Слідчий суддя Вишгородського районного суду Київської області ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора Вишгородського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000383, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 11.05.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 271 КК України.
Клопотання надійшло до суду 05.06.2019р.

Перевіривши надані матеріали клопотання, включаючи витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, у рамках якого було подано клопотання, та дослідивши докази по даних матеріалах, -

ВСТАНОВИВ

05 червня 2019 року до Вишгородського районного суду Київської області звернувся прокурор Вишгородського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_3 із клопотанням про арешт майна.
Вивчивши клопотання із долученими до нього документами встановлено, що Вишгородським ВП ГУНП в Київській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000383 від 11.05.2019р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 271 КК України.

11.05.2019р. в ході огляду місця події, що проводився за адресою: АДРЕСА_1 , було оглянуто причіп контейнеровоз марки «SCNMITZ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_4 , який після огляду було повернуто для відповідального зберігання під розписку гр. ОСОБА_5 , який здійснював керування ним.

Крім того, в ході огляду місця події, що проводився за адресою: АДРЕСА_1 було оглянуто автопогрузчик вилочний, призначений для вантажо-розвантажувальних робіт, моделі 40810 із заводським номером 8063, номер двигуна НОМЕР_2 , рама шасі НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_6 , який після огляду було повернуто для відповідального зберігання під розписку власнику.

Постановою слідчого причіп контейнеровоз марки «SCNMITZ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_4 та автопогрузчик вилочний, призначений для вантажо-розвантажувальних робіт, моделі 40810 із заводським номером 8063, номер двигуна НОМЕР_2 , рама шасі НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_6 визнано речовими доказами та приєднанні до матеріалів кримінального провадження.

Враховуючи вищевикладене та з метою забезпечення збереження майна як речового доказу, прокурор просить накласти арешт на вказане вилучене майно.

Враховуючи вищевикладене та той факт, що майно відповідає критеріям частини першої статті 98 КПК України, з метою забезпечення збереження майна як речового доказу шляхом запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, слідчий просить накласти арешт на вказане майно.

Суд, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів (п. 1 ч. 2ст. 170 КПК України).

Відповідно до ст. 171 КПК України, в клопотанні про арешт майна повинні бути зазначені, зокрема підстави та мета відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту; документи на підтвердження права власності на майно.

Відповідно до ст. 173 ч.2 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, зокрема, повинен враховувати правову підставу для арешту майна, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування , передача майна.
У поданому прокурором клопотанні не зазначено про мету та підстави накладення арешту на майно, яке було повернуто для відповідального зберігання під розписки власнику та користувачу. Також клопотання в цій частині не містить будь-якого обґрунтування обмеження права власності шляхом заборони користування та розпорядження майном. Необхідність проведення експертизи в кримінальному провадженні не можу бути підставою накладання арешту на майно.
Метою накладання арешту на майно, прокурор вказує про можливість власників майна відчужити, знищити або приховати майно та сліди які мають істотне значення для кримінального провадження. Однак, дані твердження прокурора є лише припущеннями та спростовуються наданими до клопотання документами, а саме розписками про передачу майна під розписки власнику та користувачу, що свідчить про той факт, що саме слідчим, прокурором при передачі майна особам на збереження, ще 11.05.2019р. було визнано відсутність будь-яких слідів злочину.
Крім того, прокурором не надано документів, які б підтверджували права власності на майно, а саме автопогрузчик вилочний, призначений для вантажо-розвантажувальних робіт, моделі 40810 із заводським номером 8063, номер двигуна НОМЕР_2 , рама шасі НОМЕР_3 .

Також, із матеріалів клопотання вбачається, що причіп контейнеровоз марки «SCNMITZ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_4 , який після огляду було повернуто для відповідального зберігання під розписку гр. ОСОБА_5 , який здійснював керування ним. Однак, документів, які б підтверджували договірні відносини між власником та користувачем, а також, на підставі чого ОСОБА_5 користувався майном, до суду не надано.

У зв`язку із вищевикладеним, прокурором не доведено для чого потрібно накласти арешт на визначене майно. Виходячи із розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, прихожу до висновку про відсутність підстав для арешту майна, та відмові у задоволенні клопотання прокурора.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинні бути зазначені підстава і мета накладення арешту відповідно до положень ст. 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
Разом з тим, в порушення зазначених вимог, у клопотанні не зазначено підстава та мета накладення арешту, не зазначено відповідно до положень ст. 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
Таким чином, слідчий суддя вважає, що відсутні підстави для накладення арешту на вищевказане майно, а тому в задоволенні клопотання прокурора необхідно відмовити.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 100, 131, 132, 170-172 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання прокурора Вишгородського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення, у відповідності до вимог ст. 309 КПК України.

Слідчий суддя
Вишгородського районного суду
Київської області ОСОБА_1