ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кс/753/4841/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" липня 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі
головуючого слідчого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
скаржника ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_3 на постанову від 01.10.2015 старшого слідчого Дарницького УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0004282 від 15.05.2014, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 382 КК України,
встановив:
04 липня 2019 року скаржник ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді зі скаргою на постанову слідчого Дарницького УП ГУ НП в м. Києві про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 0004282 від 15.05.2015, за ознаками кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 358 КК України.
У заяві від 15.05.2015 заявником були викладені обставини з приводу використання ОСОБА_5 завідомо підробленого документу.
В обґрунтування доводів скарги зазначає, постанова про закриття кримінального провадження є необґрунтовано та такою, що не відповідає завданню кримінального провадження, оскільки ОСОБА_5 надаються документи у якому наявні підписи людей, які ці документи не підписували та ОСОБА_5 знаючи про це, що ці люди документ не підписували, продовжує використовувати та надавати до різних державних структур.
Слідчим було здійснено неповноту досудового розслідування вказаного кримінального правопорушення, а відтак прийняття рішення про закриття кримінального провадження є передчасним, оскільки не було проведено необхідних слідчих дій на встановлення всіх обставин справи, а саме свідки-особи чиї підписи підроблено не допитані, не проведено належної експертизи по даній справі, не наведено та не досліджено усіх доказів, не надано їм оцінки з точки зору взаємозв`язку, а тому слідчим було невірно застосовано норму закону, яка слугує підставою для закриття даного кримінального провадження.
Крім того заявника у порушення ст. 60 КПК України не повідомляли про прийняте рішення слідчого від 01.10.2015.
Таким чином, при прийнятті рішення про закриття кримінального провадження слідчим не проведено всіх необхідних слідчих дій, необхідних для встановлення усіх обставин кримінального правопорушення передбачених нормами КПК, для встановлення обставин, які прямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказування у кримінальному провадженні, у звязку із чим, вважає, що постанова про закриття кримінального провадження є незаконною, необґрунтованою та передчасною, а тому підлягає скасуванню.
Крім того, заявник просив поновити пропущений строк для оскарження вказаної постанови, в обґрунтування чого вказує на те, що про постанову слідчого він дізнався 05.06.2019 на особистому прийомі начальника Дарницького УП ГУ НП в м. Києві.
13 червня 2019 року заявник звернувся до прокурора Київської місцевої прокуратури №2 із відповідною скаргою про скасування постанови прокурором.
Проте, 02.07.2019 отримав відповідь від 25.06.2019 за №52/4282-15 про те, що місцева прокуратура за результатами перевірки законності прийнятого рішення не вбачає підстав для скасування постанови слідчого від 01.10.2015.
У судовому засіданні заявник підтримав доводи скарги та просив її задовольнити, з підстав викладених у скарзі.
Прокурор та слідчий у судове засідання не з`явились, про розгляд скарги повідомлені належним чином, проте надали на вимогу суду матеріали кримінального провадження №0004282 від 15.05.2015, за ознаками кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 358 КК України - для огляду.
Враховуючи, що відповідно до ст. 306 КПК України скарги на рішення про закриття кримінального провадження розглядаються не пізніше п`яти днів з моменту їх надходження, а відсутність слідчого, який належним чином повідомлений про місце, час та дату розгляду скарги, не є перешкодою для розгляду скарги, слідчий суддя виходячи з загальних засад кримінального провадження: змагальності та розумних строків, вважає за необхідне розглянути скаргу з урахуванням наявних у розпорядженні суду матеріалів.
Заслухавши думку представника скаржника, вивчивши матеріали скарги, матеріали кримінального провадження №0004282 від 15.05.2015, слідчий суддя дійшов наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
Про оскаржувану постанову слідчого від 01.10.2015 скаржник дізнався 05.06.2019, який, до цього часу не був належним чином проінформований органом досудового розслідування про винесення постанови про закриття кримінального провадження №0004282 від 15.05.2015.
Крім того, 13 червня 2019 року заявник звернувся до прокурора Київської місцевої прокуратури №2 із відповідною скаргою про скасування постанови прокурором.
Проте, 02.07.2019 отримав відповідь від 25.06.2019 за №52/4282-15 про те, що місцева прокуратура за результатами перевірки законності прийнятого рішення не вбачає підстав для скасування постанови слідчого від 01.10.2015.
Враховуючи, що пропущення строку на оскарження постанови слідчого відбулося не з вини скаржника, слідчий суддя вважає за необхідне поновити скаржнику строк для її оскарження.
Відповідно до ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: 4) рішення прокурора, слідчого про закриття кримінального провадження-заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником.
Статтею 303 КПК України визначено виключний перелік рішень, слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування та суб`єктивний склад осіб, які мають право звернутись із такими скаргами.
Скаржник ОСОБА_3 є заявником у даному кримінальному провадженні №0004282, а отже має право на оскарження постанови про закриття кримінального провадження.
Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно ч. 2 ст. 8 та ч. 5 ст.9 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.
Як вбачається з наданих матеріалів, у провадженні слідчого Дарницького УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_4 перебувало кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудового 0004282 від 15.05.2015, за ознаками кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 358 КК України, за фактом ОСОБА_5 використання підробленого листа про погодження проведення реконструкції квартири АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить останньому, а працівниками відділення №2 комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» посвідчено такий підроблений документ.
Постановою від 01.10.2015 слідчий Дарницького УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_4 закрив кримінальне провадження за №0004282 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.
Постанова про закриття кримінального провадження, слідчим мотивована тим, що у ході досудового розслідування встановити наявність умислу у ОСОБА_5 на вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України встановлено не було.
Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Слідчий суддя, аналізуючи доводи особи, що подала скаргу про невідповідність положенням КПК України рішення слідчого про закриття провадження, враховує наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Згідно ст.ст. 2, 284 КПК України, закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.
Тобто, повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.
Неупередженість означає пізнання органами, що ведуть процес, обставин кримінального провадження у точній відповідності з дійсністю, неупередженість їх у збиранні, перевірці та оцінці доказів, безсторонність щодо всіх учасників процесу та інших осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, оскільки на прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого покладається обов`язок надати доказам належну правову оцінку за правилами ч.1 ст. 94 КПК, та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
У відповідності до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
В той же час, відповідно до вимог ст. 110 КПК України, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.
Згідно ч. 2 ст. 91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Відповідно до положень ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Як слідує із матеріалів кримінального провадження слідчий у свою чергу не забезпечив ефективного розслідування за кримінальним провадженням, у порушення вимог ст.ст. 9, 91-94 КПК України, слідчим не були проведені всі необхідні слідчі дії для повного і всебічного висвітлення обставин кримінального правопорушення.

З положень ст. 83 КПК України слідує, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Зокрема, практика ЄСПЛ щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування … має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (див. рішення у справі «Олександр Ніконенко проти України», «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).
Проте, обставини, викладені у заяві особи, що подала скаргу, не у повній мірі стали предметом контролю слідчого при проведенні досудового розслідування, оскільки постанова слідчого про закриття кримінального провадження вказаним нормам КПК України не відповідає, в ній відсутня оцінка кожного доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, тобто суб`єктом оскарження не надано обґрунтовані відповіді на поставлені питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.
Тобто, з оскаржуваної постанови слідує, що вона не містить достатніх відомостей, які б свідчили про те, що вимоги КПК України було виконано належним чином та надано необхідну правову оцінку усім обставинам в сукупності, що свідчить про те, що встановлена, на даний час, органом досудового розслідування сукупність доказів, якою обґрунтовуються зроблені ним висновки, не може вважатися такою, що не залишає місце сумнівам, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року /ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України/.
За таких обставин, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що скарга підлягає задоволенню, а постанова слідчого скасуванню для відновлення досудового розслідування та його проведення у загальному порядку.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 2, 9, 22, 26, 83, 91, 94, 110, 284, 303-309, КПК України, -
У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_3 на постанову від 01.10.2015 старшого слідчого Дарницького УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0004282 від 15.05.2014, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 382 КК України задовольнити.

Постанову про закриття кримінального провадження від 01.10.2015 - скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: