Дата документу 13.08.2019 Справа № 333/3861/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/3864/19 Слідчий суддя в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1438/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 серпня 2019 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Запоріжжя, громадянки України, з середньою освітою, яка не працевлаштована, не заміжня, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судима:

09 серпня 2018 року Комцнарським районним судом м.Запоріжжя за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 80 годин,

16 травня 2019 року Комунарським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.185, ч.2 ст.389 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням на 1 рік,

31 травня 2019 року до Комунарського районного суду м.Запоріжжя направлено обвинувальний акт за ч.2 ст.185 КК України,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 в режимі відеоконференції (з приміщенням Запорізький слідчий ізолятор)

ВСТАНОВИЛА:

обвинувачена ОСОБА_6 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 23 липня 2019 року, якою у задоволенні клопотання обвинуваченої ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу відмовлено; клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою задоволено та продовжено застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченої у вигляді тримання під вартою до 20 вересня 2019 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зникли, обставини, що враховувалися при обранні, не змінились, а також відсутні будь-які відомості щодо незадовільного стану здоров`я та неможливості подальшого тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_6 .
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 просить вищевказану ухвалу суду скасувати та застосувати відносно неї запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що їй по кримінальному провадженню №0001582 було повідомлено про підозру за ч.2 ст.185 КК України, а не як вказано в клопотанні прокурора про продовження строку тримання під вартою, за ч.2 ст.186 КК України. Також дане клопотання прокурора містить помилки, зокрема на 2 сторінці вказано, що вона скоїла кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.15 ч.3 ст.186 КК України. Апелянт вважає, що дані помилки прокурором були допущені умисно. Також зазначає про те, що ризики, вказані в клопотанні, є необґрунтовані, оскільки вона не ухилялася від органів досудового розслідування, співпрацювала зі слідством, має постійне місце реєстрації та проживання, має міцні соціальні зв`язки проживає разом з батьками та дитиною.

Згідно з ухвалою суду, у судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Дане клопотання обґрунтовано тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років, офіційно не працевлаштована, раніше судима за скоєння корисливих кримінальних правопорушень, судимість за які не знята та не погашена у встановленому законом порядку, наявність вказаних ризиків та обставин, які свідчать про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Обвинувачена та захисник заперечували проти задоволення клопотання.

Заслухавши доповідь судді; думку обвинуваченої та її захисника на підтримання апеляційної скарги; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги і наполягала на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).

Як свідчать матеріали провадження, клопотання прокурора вказаним вимогам відповідає та має всі необхідні відомості, передбачені кримінальним процесуальним законодавством.

Наведені у клопотанні прокурора підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_6 перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченої, доводи її захисника, думка прокурора та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.

Так, із наданих матеріалів контрольного провадження убачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, яке є тяжким.

На обґрунтування висунутого обвинувачення прокурором надані докази, які судом першої інстанції будуть перевірятися на предмет їх належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку.

Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, існують на даний час.

Такими ризиками є: ризик переховування обвинуваченої ОСОБА_6 від суду; вчинення нею іншого кримінального правопорушення.
Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення даного провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченої ОСОБА_6 під вартою.
Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).
З врахуванням викладеного та фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування відносно обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходу можуть не забезпечити належної процесуальної поведінки останньої.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
З огляду на зазначене, доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченої ОСОБА_6 , в т.ч. про наявність у обвинуваченої міцних соціальних зв`язків, правильність висновків слідчого судді не спростовують. Крім того, при апеляційному розгляді встановлено, що ОСОБА_6 позбавлена батьківських прав відносно своєї дитини. Доказів про те, що обвинувачена ОСОБА_6 піклується про дитину, апеляційному суду не надано.
Доводи апелянта щодо наявності технічної помилки у письмовому клопотанні прокурора стосовно кваліфікації її діянь за ч.2 ст.185, а не за ч.2 ст.186 КК України, спростовані самою обвинувачено ОСОБА_6 при апеляційному розгляді справи, оскільки остання зазначила, що помилилась.
Таким чином, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні, як і підстави для задоволення вищевказаної апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 23 липня 2019 року, якою у задоволенні клопотання обвинуваченої ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу відмовлено; клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою задоволено та продовжено застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченої ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою до 20 вересня 2019 року включно, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4