Справа №560/41/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2019 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дубровиця кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000545 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Соломіївка Дубровицького району Рівненської області, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, освіти середньої спеціальної, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 152; ч. 1 ст. 162 КК України,

В С Т А Н О В И В:

26 листопада 2018 року біля 01 год. ОСОБА_4 , знаходячись на території господарства за адресою АДРЕСА_2 , де з метою задоволення своїх сексуальних потреб, діючи навмисно, протиправно, всупереч волі законного володільця, шляхом розбиття скла, через вікно проник до житлового будинку розташованого на території вищевказаного господарства, який належить ОСОБА_5 , чим порушив її, гарантоване ст. 30 Конституції України, право на недоторканість житла.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_4 26 листопада 2018 року біля 01 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою задоволення своїх сексуальних потреб, розбивши скло вікна, через яке проник до будинку особи похилого віку ОСОБА_5 , який розташований по АДРЕСА_2 , де у спальній кімнаті, на ліжку, із застосуванням фізичного насильства, шляхом здавлення шиї потерпілої рукою, намагався зґвалтувати останню. Проте, ОСОБА_4 не довів свій злочинний намір до кінця, оскільки ОСОБА_5 почала кричати та по телефону викликала працівників поліції. В результаті, ОСОБА_4 вчинив не всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця і які безпосередньо спрямовані на зґвалтування, та не вступив у статеві зносини з причин, що не залежали від його волі, оскільки злякався та втік з місця події.

Допитаний в суді обвинувачений ОСОБА_4 вину у скоєнні інкримінованих злочинів визнав повністю, підтвердивши зазначені у обвинувальному акті обставини. У вчиненому обвинувачений щиро розкаюється.

Крім повного визнання вини обвинуваченим, його винність у вчиненні вказаних злочинів повністю доводиться доказами, отриманими в ході судового розгляду та наявними в матеріалах кримінального провадження.

У своїх заяві потерпіла ОСОБА_5 просить дане кримінальне провадження розглянути без її участі, зазначивши, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, так як завдану кримінальними правопорушеннями шкоду їй відшкодовано. Із призначеним судом покарання буде згідна і жодних претензій проти нього мати не буде.

Суд, за відсутності заперечень учасників судового провадження, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового провадження змісту цих обставин та за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши їм, що в такому разі вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив незаконне проникнення до житла та незакінчений замах на зґвалтування, а тому кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 162 та ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 152 КК України є правильною.

На підставі ст. 94 КПК України, всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження і, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а також оцінивши сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку приходить до внутрішнього переконання про те, що показання обвинуваченого узгоджуються між собою, містять достатні дані на підтвердження встановлених судом обставин, що дозволяє суду ухвалити обвинувальний вирок.

При вирішенні питання про призначення покарання, суд, відповідно до ст. ст. 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який посередньо характеризується за місцем проживання, негативно ставиться до скоєного, не перебуває на обліку в лікаря нарколога та лікаря психіатра КЗОЗ "Дубровицька ЦРЛ" та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, які пом`якшують покарання, суд відносить те, що обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненні злочинів, добровільно відшкодував завдану шкоду потерпілій.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом визнається вчинення злочину щодо особи похилого віку та вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Касаційний кримінальний суд у своїй постанові від 22.03.2018 року у справі №759/7784/15-к вказав, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.

Пленум Верховного Суду України в пункті 3 своєї постанови від 24.10.2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" зазначає, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Тому, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд виходить з того, що вчинені обвинуваченим злочини є злочинами проти статевої свободи та статевої недоторканості особи та проти виборчих, трудових та інших особистих прав і свобод людини і громадянина та у відповідності до ст. 12 КК України відносяться до злочинів середньої тяжкості.

При призначенні покарання суд також враховує і думку потерпілої ОСОБА_5 , яка в поданій суду заяві, вказала, що будь-яких претензій майнового та морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_4 не має, так як завдана їй шкода відшкодована.

Отже, факт щирого каяття обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 162 та ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 152 КК України в повному обсязі знайшов своє відображення в ході судового розгляду.

Слід зазначити, що як передбачає ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

При цьому судом враховано положення п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", де зазначено, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Однак, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, враховуючи характеризуючі дані особи винного, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, який щиро розкаявся у вчиненому, з урахуванням вищенаведених пом`якшуючих обставин, суд приходить до висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкцій інкримінованих обвинуваченому статей, а саме за ч. 1 ст. 152 КК України у виді позбавлення волі та рахує за можливе застосувати ст. 75 КК України, звільнити його від відбування покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку та обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України та за ч. 1 ст. 162 КК України у виді штрафу, який, у відповідності до ч. 3 ст. 72 КК України, має виконуватися самостійно.

Зважаючи на викладене вище, суд вважає, що визначене покарання буде необхідним і достатнім для виправлення засудженого, попередження вчинення ним нових злочинів, а тому його виправлення можливе без ізоляції від суспільства та призначення реальної міри покарання.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України

Керуючись ст.ст.373, 374, 395 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 162; ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 152 КК України, призначивши покарання:

за ч. 1 ст. 162 КК України у виді штрафу в розмірі 60 (шістдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1020 грн. (одна тисяча двадцять гривень);

за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 152 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 від відбування покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки з покладенням відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України обов`язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку.

Покарання у виді штрафу виконувати самостійно.

Речові докази:

- один паперовий конверт зі змивом речовини бурого кольору, один паперовий конверт із контрольним зразком з поверхні де вилучався змив речовини бурого кольору, один паперовий конверт зі шматком мішка, один паперовий конверт із контрольним зразком з клаптиком мішка, чоловічу куртку та кофту, які упаковано в спецпакет Національної поліції №0005900 та залишено на відповідальному зберіганні у кімнаті збереження речових доказів Дубровицького ВП Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області - знищити.

Вирок може бути оскаржений до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: підпис.

З оригіналом згідно.

Голова Дубровицького
районного суду: ОСОБА_1