Справа № 738/1192/19
№ провадження 1-в/738/127/2019
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2019 року м. Мена

Менський районний суд Чернiгiвської областi в складi:

суддi - ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання - ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засiданнi в м. Мена Чернігівської області в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_3 про застосування Закону України «Про амністію у 2014 році»,

за участю учасників судового розгляду:
прокурора - ОСОБА_4 ,
захисника - ОСОБА_5 ,
засудженого - ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

Засуджений ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про застосування до нього положень Закону України «Про амністію у 2014 році» та просив звільнити його від відбування як основного так і додаткового покарання, призначеного вироком Богунського районного суду м. Житомира від 24 червня 2010 року, зміненим ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 30 листопада 2010 року, за ч.2 ст.366 КК України на підставі пунктів «в», «г», «д» статті 1 Закону України «Про амністію у 2014 році», посилаючись на те, що він має на утриманні двох малолітніх дітей, є інвалідом третьої групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни, та на підставі ст.6 вказаного закону просив скоротити наполовину невідбуту частину покарання, як основного так і додаткового, призначеного цим же вироком за ч.3 ст.365 КК України.

Засуджений ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав клопотання просив його задовольнити.
Захисник засудженого ОСОБА_5 в судовому засіданні просила задовольнити клопотання, посилаючись на те, що ОСОБА_3 вчинив злочин до набрання чинності Законом України «Про амністію у 2014 році», а тому підпадає під дію вказаного закону, має на утриманні малолітніх дітей, стосовно яких не позбавлений батьківських прав, є інвалідом третьої групи, має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни, позитивно характеризується в місцях позбавлення волі.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що засуджений ОСОБА_3 хоч і вчинив злочин до набрання чинності Законом України «Про амністію у 2014 році», проте покарання почав відбувати лише в липні 2016 року, а також останній засуджений за сукупністю злочинів, серед яких злочин, передбачений ч.2 ст.127 КК України, що виключає можливість застосування до нього амністії.
Заслухавши пояснення засудженого, захисника, думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання та вивчивши матеріали особової справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили. Амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального кодексу України та цього Закону.

За змістом ст. 9 Закону України «Про амністію у 2014 році» його виконання покладається на суди, зокрема питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою прокурора, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 засуджений вироком Богунського районного суду м. Житомира від 24 червня 2010 року за ч.2 ст.127, ч.1 ст.28, ч.3 ст.365, ч.1 ст.28, ч.2 ст.366, ч.1 ст.70 КК України до 7 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах внутрішніх справ строком на 3 роки. В строк відбування покарання засудженому ОСОБА_3 зараховано час тримання його під вартою з 23 по 30 червня 2005 року. Запобіжний захід ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу залишено підписку про невиїзд із постійного місця проживання. Вказаний злочин вчинив в 2005 році.

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 30 листопада 2010 року вирок суду першої інстанції в частині призначеного додаткового покарання змінено, ОСОБА_3 вважається засудженим за ч.2 ст.127, ч.1 ст.28, ч.3 ст.365, ч.1 ст.28, ч.2 ст.366, ч.1 ст.70 КК України до 7 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати атестовані посади в органах внутрішніх справ строком на 3 роки. В решті вирок залишено без змін.

Відповідно до розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили №1-3/10 від 10 грудня 2010 року вирок Богунського районного суду м. Житомира від 24 червня 2010 року та ухвала апеляційного суду Житомирської області від 30 листопада 2010 року набрали законної сили 30 листопада 2010 року.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_3 обчислюється з моменту його фактичного затримання, а саме з 11 липня 2016 року, що підтверджується протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, відповідно до якого останній був затриманий на підставі розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили, Богунського районного суду м. Житомира від 30 листопада 2010 року.

Нормами Законів України «Про застосування амністії в Україні» та «Про амністію у 2014 році» визначено коло осіб, до яких амністія не застосовується.

Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» визначено, що амністія не застосовується до осіб, засуджених за умисне вбивство; катування; насильницьке донорство; незаконне позбавлення волі або викрадення людини, якщо при цьому сталося заподіяння смерті, або нанесення тяжких тілесних ушкоджень, що потягнули за собою смерть.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про амністію у 2014 році» амністія не застосовується до осіб, зазначених у статті 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», а також до осіб, зазначених у п. «є» вказаної вище статті Закону України «Про амністію у 2014 році». Зокрема, амністія не застосовується до осіб, яких засуджено за катування (ст.127 КК України) .

З досліджених матеріалів справи вбачається, що один із злочинів, за які засуджено ОСОБА_3 вироком Богунського районного суду м. Житомира від 24 червня 2010 року є злочин, передбачений частиною 2 статті 127 КК України, тобто катування, і цим же вироком йому було призначено покарання за правилами статті 70 КК України, тобто за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим. Таким чином, щодо засудженого ОСОБА_3 було винесено один вирок за декількома статтями Кримінального кодексу України, за якими призначено єдине покарання, тому суд не вправі застосовувати Закон України «Про амністію у 2014 році» до частини статей, залишивши поза увагою статтю, яка не підпадає під дію цього Закону.
З огляду на це, суд не бере до уваги доводи засудженого ОСОБА_3 про наявність на його утриманні малолітніх дітей, про те, що він є інвалідом третьої групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни, які є підставами для застосування до нього амністії, оскільки в даному випадку суд взагалі позбавлений можливості застосувати Закон України «Про амністію у 2014 році».
Водночас з цим, суд вважає необхідним зазначити про те, що окремою підставою для відмови в застосуванні до засудженого ОСОБА_3 статті 6 Закону України «Про амністію у 2014 році», якою передбачене скорочення наполовину невідбутого покарання засудженим, що відбувають покарання у виді позбавлення волі на певний строк та інші покарання, не пов`язані з позбавленням волі, які не підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статей 1-5 цього Закону, є й те, що дія статті 6 розповсюджується на засуджених за вчинення злочинів будь-якої тяжкості, за винятком обмежень, передбачених ст.8 Закону України «Про амністію у 2014 році» та у ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», та які на день набрання чинності цим Законом відбували покарання у виді позбавлення волі на певний строк та інші покарання, не пов`язані з позбавленням волі.

На час набрання чинності Законом України «Про амністію у 2014 році», який почав діяти з 19 квітня 2014 року, ОСОБА_3 хоча і мав статус засудженого, проте не відбував покарання.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2014 році», оскільки він засуджений за сукупністю злочинів, серед яких злочин, передбачений ч.2 ст.127 КК України, що є підставою, яка унеможливлює застосування до нього амністії, а його доводи про звільнення від відбування покарання в зв`язку з актом амністії за окремими статтями Кримінального Кодексу України, є довільним тлумаченням положень вказаного закону, яке не заслуговує на увагу.

Керуючись статтями 8, 9 Закону України «Про амністію у 2014 році», статтями 1, 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», статтею 539 КПК України, суд
У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про застосування Закону України «Про амністію у 2014 році» відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення, а засудженим в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали.
Повний текст ухвали виготовлений 19 липня 2019 року.

Суддя ОСОБА_1