ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №11-сс/818/1828/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2019 року м.Харків
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
секретаря - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
власників майна - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,
представника третьої особи
щодо майна якої вирішується
питання про арешт - адвоката - ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові матеріали за апеляцією адвоката ОСОБА_14 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2019 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою слідчого судді задоволено клопотання прокурора відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_15 про накладення арешту на майно.
Накладено арешт з забороною користування, розпорядження на майно вилучене:
-під час огляду місця події відкритої ділянки місцевості, розташованої поблизу адміністративної будівлі ДП «Дослідне господарство «Пантелеймонівське» Інституту рослинництва імені В.Я. Юр`єва Національної академії аграрних наук України», а також в приміщеннях вказаної будівлі, за адресою: Харківська область, Великобурлуцький район, с. Червона Хвиля, вул. Центральна, 13;
-під час обшуку автомобіля «Тойота Прадо», р.н. НОМЕР_1 ;
-під час обшуку автомобіля «Мітсубісі Паджеро», р.н. НОМЕР_2 ;
-під час обшуку автомобіля «Фольксваген Транспортер», р.н. НОМЕР_3 ;
Накладено арешт на зброю, боєприпаси, носії інформації в паперовому та електронному вигляді та інше майно виявлене під час огляду місця події та обшуку автомобілів згідно до переліку вказаного в клопотанні та ухвалі (а.с.86,87)
Накладено арешт на автомобіль «Lexus LX 470», р.н. НОМЕР_3 , належний ОСОБА_16 .
Накалдено арешт без заборони користування на: автомобіль «Тойота Прадо», р.н. НОМЕР_1 належний ОСОБА_8 ; автомобіль «Мітсубісі Паджеро», р.н. НОМЕР_2 належний ОСОБА_17 ; автомобіль «Фольксваген Транспортер», р.н. НОМЕР_3 належний ОСОБА_7 .
Визначено строк арешту електронних носіїв два місяці, тобто до 23 листопада 2019 року включно, після чого вказане майно має бути повернуто власникам.
Зберігання арештованого майна здійснено в порядку, передбаченому Постановою Кабінету Міністрів України №1104 від 19.11.2012 року «Про затвердження порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження».
Арештований автомобіль «Lexus LX 470», р.н. НОМЕР_3 , належний ОСОБА_16 , зберігається на майданчику ДП «Інформресурс» за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 106.
Як зазначено в ухвалі слідчого судді, 19 вересня 2019 року до суду надійшло клопотанням прокурора ОСОБА_18 в межах матеріалів кримінального провадження №0000170 від 20.08.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України про накладення арешту на майно.(а.с. 2-8)

В обгрунтування клопотання зазначив, що у провадженні прокурора відділу прокуратури Харківської області юриста 1 класу ОСОБА_15 перебуває кримінальне провадження за №0000170 від 20.08.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Задовольняючи клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, слідчий суддя послався на те, що вказане майно є речовим доказом та має значення для забезпечення кримінального провадження.
Не погодившись з ухвалою слідчого судді, представник третіх осіб щодо майна яких вирішується питання про арешт адвокат ОСОБА_14 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2019 року.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ухвала слідчого судді не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам КПК України як і клопотання слідчого про арешт майна.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку власників майна, щодо якого вирішується питання про арешт, їх представника адвоката ОСОБА_14 , що наполягали на задоволенні апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів судового провадження вбачається, що проводиться досудове слідство по кримінальному провадженні №0000170 від 20.08.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України. (а.с. 2-8).

Також з клопотання прокурора про арешт майна по суті вбачається, що арештоване майно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України і має доказове значення у кримінальному провадженні.
Відповідно до ст.98 КПК України матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом є речовими доказами по справі. Якщо документи містять зазначені вище ознаки, вони теж є речовими доказами.
Згідно до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Так, ч.2 ст. 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Задовольнивши клопотання від 19 вересня 2019 року слідчий суддя прийшов до висновку, що прокурор довів достатність підстав вважати, що вилучене майно є речовим доказом, має доказове значення для забезпечення кримінального провадження та відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.
Як вбачається з ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

В ч.5 ст.170 КПК України зазначено, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до вимог ст.ст.214, 223 КПК України після внесення повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчий або прокурор розпочинають досудове розслідування, виконують слідчі (розшукові) дії спрямовані на отримання (збирання) доказів.
З матеріалів вбачається, що є достатні підстави вважати, що майно вказане в клопотанні відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.
Згідно зі ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, окрім іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні у разі арешту майна з підстав, передбачених п.1 ч.2 ст.170 КПК України.

При розгляді клопотання про арешт майна, слідчим суддею дотримані вимоги ч.ч.2, 4 ст.173 КПК України та ст.172 КПК України, зміст ухвали слідчого судді в цілому відповідає вимогам ч.5 ст.173 КПК України.

Мотиви прийнятого рішення слідчим суддею викладені в мотивувальній частині ухвали, з чим погоджується і апеляційний суд.
Задовольнивши клопотання прокурора з посиланням на зміст ст.170 КПК України слідчий суддя врахував, що в ньому йдеться про арешт майна, передбачений ч.2 ст.170 КПК України, що здійснюється для забезпечення доказової бази в кримінальному провадженні.
Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар .
Відповідно до пунктів 69,73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.
Судова колегія зазначає, що в даному випадку арешт на майно, яке вилучене (флеш-накопичувачі), накладено саме як на носії інформації в електронному вигляді.
Посилання апелянтів на порушення слідчим суддею ст.ст.98,167,170,173 КПК України таким чином спростовуються судовими матеріалами.

Суб`єктивні висновки апелянта щодо перебігу строків визначених ч.3 ст.172 КПК України враховуючи сталу судову практику до уваги не приймаються.

Посилання апелянта на порушення прав ОСОБА_19 під час розгляду справи заслуговує на увагу, проте на думку судової колегії це не є безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Договір адвоката ОСОБА_14 з ОСОБА_19 в судових матеріалах відсутній.

Крім того, ОСОБА_19 не позбавлений права подати апеляційну скаргу самостійно чи скористатись вимогами ст.174 КПК України в частині накладення арешту саме на його майно.

Всі інші питання - фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винності в скоєнні кримінальних правопорушень, а також питання належності, допустимості, достовірності доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.
Крім того, судова колегія зазначає що даною ухвалою арешт накладено і на майно належне ОСОБА_16 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 таким чином апелянт-адвокат ОСОБА_14 ставить питання про скасування ухвали в повному обсязі і на майно, що не належить ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , що є неприйнятним.
Відповідно до порядку, передбаченого ст.174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді обґрунтованою та належним чином мотивованою і підстав для її скасування, за доводами апеляційної скарги не вбачає.
Керуючись ст.ст.392, 404, 405, 407, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_14 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2019 року щодо накладення арешту на майно по кримінальному провадженню №0000170 залишити без змін .

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й відповідно до вимог ст.424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді