Справа № 206/4287/19
Провадження № 1-в/206/310/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 серпня 2019 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретареві ОСОБА_2 ,
за участю
прокурора ОСОБА_3 ,
представника адміністрації ДУ ІВЦ №133 ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпро клопотання адміністрації ІВЦ (№133) щодо засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковськ, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого: 07.12.2015 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.121 КК України до 5 років позбавлення волі;
27 листопада 2018 року ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області невідбутий строк 02 роки 3 місяця 18 днів, ОСОБА_5 було змінено на обмеження волі згідно ст.82 КК України;
про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,
В С Т А Н О В И В:

02 серпня 2019 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшло вищезазначене подання.
Представник ДУ ІВЦ №133 ОСОБА_4 підтримав своє подання.
ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав подання.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання.
Розглянувши матеріали клопотання, заслухавши думку прокурора, представника виправної установи, засудженого та його захисника, суд вважає, що в задоволенні клопотання необхідно відмовити з наступних підстав.
В силу ст.81 КК України, особам, які відбувають покарання, у тому числі у виді обмеження волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною працею та зразковою поведінкою довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин; не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі; не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_5 засуджений 07.12.2015 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.121 КК України до 5 років позбавлення волі. Відповідно до наданої адміністрацією установи довідки за час відбуття покарання у ДУ ІВЦ №133 має два заохочення (у квітні 2019 року, липні 2019 року), характеризується позитивно, з лютого по теперішній час працює на власному виробництві.
Як вбачаться із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26.04.2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд виходить з того, що умовно-дострокове звільнення є правом, а не обов`язком суду, при цьому суд враховує не тільки факт відбуття останнім певної частини покарання, а й тяжкість і характер вчинених ним кримінальних правопорушень, поведінку засудженого під час відбування покарання, становлення його на шлях виправлення.
Так, відповідно до ст.6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Згідно з вимогами ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності.
Вирішуючи питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд повинен перевірити, в тому числі, і факт того, чи довів засуджений своє виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
При цьому головною умовою прийняття такого рішення є об`єктивна доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Суд дійшов висновку, що подання адміністрації ІВЦ (№133) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є суто формальне. Разом з тим, сумлінне виконання засудженим своїх прямих обов`язків, ще не підтверджує того, що він повністю став на шлях виправлення, така поведінка засудженого не може бути підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, оскільки, лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань, поведінка засудженого ОСОБА_5 зазнає позитивних змін. До того ж процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним, до кінця строку відбуття покарання ще залишається досить тривалий проміжок часу, оскільки його кінець (згідно даних установи відбування покарання) припадає на 22.02.2021 року, а на даний час відбутий проміжок часу є недостатнім терміном для того, щоб твердо впевнитися, що засуджений довів своє виправлення та досяг такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення нових кримінальних правопорушень. Судом також враховується те, що ОСОБА_5 скоїв кримінальне правопорушення, яке відноситься до тяжкого ступеню тяжкості, не відшкодував цивільний позов, як сам ОСОБА_5 зазначив в судовому засіданні, що не відшкодований позов складає 90000 гривень.
Крім того, об`єктивно даних, які б свідчили про те, що засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою та зразковим ставленням до праці довів своє виправлення суду не представлено, крім того сама по собі наявність двох заохочення у виправній установі не може бути безсумнівним підтвердженням його виправлення.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що ОСОБА_5 на даний час не довів своє виправлення, а тому не може бути звільнений умовно-достроково.
На підставі викладеного, керуючись ст..81 Кримінального кодексу України, ст. 537, 539 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання адміністрації ІВЦ (№133) щодо засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
На ухвалу може бути подана апеляція протягом 7 (семи) днів до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя: ОСОБА_1