Справа № 568/117/19
номер провадження 1-кп/558/35/19
У Х В А Л А
Іменем України
19 листопада 2019 року смт. Демидівка

Демидівський районний суд Рівненської області, в складі судді одноособово ОСОБА_1 , при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 29 жовтня 2018 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000350, відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, розлученого, інваліда ІІ групи,

який вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України,

сторони судового провадження: прокурор ОСОБА_4 , представник потерпілої особи ОСОБА_5 , захисник ОСОБА_6 , особа, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_3 , законний представник ОСОБА_7 , -

в с т а н о в и в:

До Демидівського районного суду Рівненської області, в порядку передбаченому ст. 34 КПК України, надійшло клопотання у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 29 жовтня 2018 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000350, про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_3 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні прокурор підтримав вказане клопотання та пояснив, що ОСОБА_3 вчинив суспільно небезпечне діяння, однак оскільки на момент його вчинення він страждав психічним розладом, не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, до нього слід застосувати примусові заходи медичного характеру, рекомендовані експертом.

ОСОБА_3 пояснив, що він нічого протиправного не вчиняв, його на місці події ніхто не бачив. З клопотанням ОСОБА_3 не погодився, пояснив, що не лікувався та ніякого лікування він не потребує. Крім того, медична комісія встановила, що він здоровий та лікування не потребує.

Захисник ОСОБА_6 вважав, що доказів вчинення ОСОБА_3 суспільно небезпечного діяння немає. У випадку встановлення вини ОСОБА_3 у вчиненні суспільно небезпечного діяння не заперечував проти задоволення клопотання.

Законний представник ОСОБА_3 ОСОБА_7 пояснив, що відносно дій ОСОБА_3 надходили скарги жителів села Ситне, Радивилівського району Рівненської області. Надходили скарги від вчителів, які повідомляли, що перебуваючи неподалік школи, ОСОБА_3 вчиняв неправомірні дії. Частіше надходили скарги від його матері. Йому відомо, що ОСОБА_3 вдома пошкодив прилади обліку спожитої електроенергії. ОСОБА_3 чотири-п`ять разів на рік проходить лікування у зв`язку з наявним у нього захворюванням. Вважає, що ОСОБА_3 потребує лікування у зв`язку з наявним у нього захворюванням, може вчиняти неправомірні дії, а тому підтримав клопотання.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до висновку, що клопотання підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 приблизно о 21 годині 20 хвилин 28 жовтня 2018 року, перебуваючи на території Свято-Дмитрівського храму Української Православної Церкви, що в с. Ситне, вул. Київська, 2, Радивилівського району Рівненської області, побачивши на бетонних сходах храму килим з полімерного матеріалу розміром 98 х 148 см, маючи намір на незаконне заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, таємно викрав з-під вхідних дверей храму килим з полімерного матеріалу чорного кольору розміром 98х148 см вартістю 278,33 гривень, чим заподіяв матеріальну шкоду Свято-Дмитрівській парафії с. Ситне, Радивилівського району Рівненської області на вказану суму.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Під час судового розгляду ОСОБА_3 вину в скоєнні суспільно небезпечного діяння не визнав та в присутності захисника і законного представника пояснив, що він нічого не вчиняв та ніхто не бачив, щоб він щось робив протиправне.
Представник потерпілої особи ОСОБА_5 в судовому засіданні дав показання про те, що 29 жовтня 2018 року було виявлено, що зник килим, що лежав на порозі храму. На порозі лежав мертвий собака. Коли він подивився камеру відео спостереження, то на камері було зафіксоване те, що ОСОБА_3 прийшов до храму, забрав килим та пішов з ним з території храму. Також на камері було зафіксовано, що на другий день 29 жовтня 2018 року, ОСОБА_3 приніс мертвого собаку та поклав його на порозі храму. Про дану подію він повідомив у поліцію. Відеозапис з камери відеоспостереження бачив староста храму та поліцейські. Пізніше працівники поліції знайшли на кладовищі, викрадений килим. ОСОБА_3 неодноразово приносив мертвих тварин та птахів до храму, під час здійснення богослужінь кричить, сперечається з парафіянами. З вимогами клопотання погоджується.
Свідок ОСОБА_8 дав показання про те, що в той день до нього зателефонував священик храму с. Ситне ОСОБА_5 та просив приїхати до храму. Коли він приїхав, то передивився записи з камери відеоспостереження. На відеозаписах було зафіксовано, як ОСОБА_3 забрав килим, що лежав на порозі храму. Крім того, на камері відеоспостереження було зафіксовано, що ОСОБА_3 приніс мертвого собаку та поклав його на порозі храму. Пізніше килим був знайдений працівниками поліції на кладовищі, що розташоване неподалік храму.
Показання представника потерпілої особи ОСОБА_5 , свідка ОСОБА_8 підтверджуються протоколом огляду місця події від 29 жовтня 2018 року (а.п. 10-16) згідно якого зазначено, що при огляді території Свято-Дмитрівської церкви в с. Ситне, Радивилівського району Рівненської області, на порозі церкви виявлено труп собаки. Килим з полімерного матеріалу чорного кольору виявлений на кладовищі, на могилі, навпроти церкви.
Із досліджених в судовому засіданні висновку експерта № 3.2-873/18 від 29 листопада 2018 року (а.п. 35-39) встановлено, що ринкова вартість килимка з полімерного матеріалу, бувшого у використанні з 1 серпня 2018 року, станом на 28 жовтня 2018 року могла становити 278,33 гривень.

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №288/18 від 18 грудня 2018 року ОСОБА_3 на момент інкримінованого йому злочину страждав на хронічне психічне захворювання, внаслідок якого він не міг у той період усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_3 на даний час страждає на параноїдну шизофренію з виходом у виражений змішаний дефект (F20 - за міжнародною класифікацією хвороб 10 перегляду), що позбавляє його можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_3 в момент скоєння інкримінованого йому кримінального правопорушення у тимчасовому хворобливому стані не знаходився. До ОСОБА_3 рекомендовано застосувати примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Відповідно до ч. 1 ст. 503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що: особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності.

Згідно ч. 2 ст. 19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Як вбачається із змісту ст. 92 КК України, примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Відповідно до ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

Згідно ч. 5 ст. 94 КК України госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у психіатричному закладі і лікування у примусовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 513 КПК України визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України, у стані неосудності, і його психічний стан на даний час позбавляє його здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними, тому стосовно нього слід застосувати примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.
На підставі наведеного, відповідно до ч. 2 ст. 19, ст. 93 КК України та ст.ст. 369, 370, 371, 372, 513 КПК України,-

у х в а л и в:

Клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні № 0000350 відносно ОСОБА_3 за фактом вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Рівненського апеляційного суду через Демидівський районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали суду.

Суддя ОСОБА_1 .