ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2860/19 Справа № 214/5779/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора (в режимі відео конференції) ОСОБА_6
потерпілих(в режимі відео конференції) ОСОБА_7 , ОСОБА_8
захисника(в режимі відео конференції) ОСОБА_9
обвинуваченого(в режимі відео
конференції) ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 вересня 2019 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 125 КК України,
В с т а н о в и л а:

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 вересня 2019 року у задоволенні клопотання захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу було відмовлено, клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_10 задоволено.
Продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_10 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 115 КК України на два місяці, тобто строком до 03 листопада 2019 року.

Рішення суду обґрунтовано тим, що захисником в обґрунтування свого клопотання не надано жодного доказу, що ризики, зазначені прокурором при обранні та продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_11 , відсутні.
ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 125 ч.2, 115 ч.1 КК України, останній з них у відповідності до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких. З урахуванням зазначених обставин, суд вважає, що існує ризик, передбачений ст. 177 ч.1 КК України, а саме, що обвинувачений, побоюючись тяжкості покарання, яке йому може бути призначено, в разі визнання винним, може переховуватися від суду або впливати на інших учасників, тобто перешкодити встановленню істини по справі. Тому, суд вважає, що доцільним є продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою. Інший, більш м`який запобіжний захід, на переконання суду, буде недостатнім для запобігання зазначеним ризикам.

Захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.09.2019 року. Постановити нову ухвалу, якою у задоволені клопотання прокурора про продовження відносно ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити, а клопотання захисника про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт задовольнити.
Зазначає, що відсутній ризик, що обвинувачений ОСОБА_10 буде переховуватися від суду, оскільки підозрюваний ОСОБА_10 має міцні соціальні зв`язки в місті Кривому Розі, зокрема, ОСОБА_10 одружений з ОСОБА_12 , до затримання утримував трьох її неповнолітніх дітей, батько яких аліменти на утримання дітей не сплачує, ОСОБА_10 до затримання сплачував аліменти на утримання власної доньки ОСОБА_13 , в місті Кривий Ріг проживає мати підозрюваного - ОСОБА_14 , яка є пенсіонером, вдовою та виховує його неповнолітню сестру, підозрюваний має постійне місце роботи, яке не змінює на протязі більше ніж 8 років та ОСОБА_10 має постійне місце реєстрації, де проживав весь час, а в орендованій квартирі проживав на час ремонту у будинку, частину якого отримав у спадок. Відповідно до характеристик з ПАТ Кривбасзалізрудком та голови вуличного комітету, які містяться в матеріалах кримінального провадження, ОСОБА_10 характеризується позитивно. Вказане свідчить про міцність соціальних зв`язків ОСОБА_10 , що-стримає його не покидати межі міста Кривий Ріг, отже, нівелює ризик переховуватися від органів досудового розслідування та суду.
Вважає, що виконання процесуальних обов`язків обвинуваченого може бути забезпечено шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, домашнього арешту.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, які, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, позицію потерпілих, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Рішенням Конституційного суду України від 13.06.2019 року №4-р/2019 визнано таким, що є неконституційним положення ч.2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.331 КПК України: - вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу; - незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до матеріалів провадження, слідчим відділом Саксаганського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001308, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.06.2018 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 115 КК України.
Відповідно до матеріалів провадження, 14 червня 2018 року ухвалою слідчого судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_10 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.
Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 03 вересня 2019 року, було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_10 , у зв`язку з тим, що обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не змінилися, а застосування до обвинуваченого жодного із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Так, відповідно до статті 331 КПК Українипід час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Згідно ст. 177 КПК Україниметою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Під час апеляційного розгляду оскаржуваної ухвали встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання судом першої інстанції були дотримані в повному обсязі.
Колегія суддів вважає, що вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, суд правильно встановив наявність ризику того, що обвинувачений може переховуватися від суду, у зв`язку з чим обґрунтовано прийшов до висновку про продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде ефективним та доцільним.
Таким чином, доводи сторони захисту про відсутність заявленого ризику є безпідставними та повністю спростовуються матеріалами справи, а застосування більш м`яких запобіжних заходів є недостатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та нівелювання вказаного ризику, з урахуванням стадії судового розгляду та оскільки ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні в тому числі особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Отже, з огляду на вищевикладені обставини підстав для застосування судом до ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу колегія суддів не вбачає.
Водночас, апеляційний суд під час розгляду апеляційної скарги у відповідності до ст. 178 КПК України враховує також доводи захисника про наявність міцних соціальних зв`язків обвинуваченого та характеризуючі його дані, однак вважає це таким, що не зменшує заявлений у кримінальному провадженні ризик. Таким чином, вказані обставини не є самодостатньою підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, оскільки заявлений ризик є реальним, продовжує існувати і для його запобігання судом обґрунтовано продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_10 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Будь-яких порушень кримінального процесуального законодавства України при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 вересня 2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 331, 405, 407, 419 КПК, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 вересня 2019 року про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 125 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4