Справа № 149/775/19
Провадження №1-кп/149/107/19
Номер рядка звіту 223
В И Р О К
і м е н е м У к р а ї н и

06.06.2019 м. Хільник

Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора Хмільницького відділу Калинівської місцевої прокуратури ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмільник обвинувальний акт в кримінальному провадженні № 0000491 відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Уланів Хмільницького району Вінницької області, українця, гр. України, освіта вища, не працюючого, одруженого, на утримані одна малолітня дитина, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого, не депутата,
за ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 у встановленому чинним законодавством порядку успішно здав теоретичний іспит на знання діючих правил Дорожнього руху України та практичний іспит на перевірку навичок керування транспортним засобом, отримавши посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 30.07.2014 року, категорії «В» та вчинив інкриміноване правопорушення за наступних обставин.
05.10.2018 року о 09:20 год. ОСОБА_4 керуючи, відповідно до висновку експерта № 701 від 24.10.2018 року, технічно справним автомобілем «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 належить ОСОБА_11 , рухаючись по проїжджій частині проспекту Свободи в напрямку вул. 1-го Травня в м. Хмільник, під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого навпроти аптеки № 156 по вул. 1-го Травня в м. Хмільник, по якому в той час в бік аптеки здійснювала перехід ОСОБА_12 , в порушення вимог пункту 18.1 ПДР України, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 року, відповідно до якого «водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а у разі потреби зупинитись, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», та який згідно до ст. 41 ЗУ «Про дорожній рух» регулює питання організації руху та його небезпеки, усвідомлюючи факт порушення правил безпеки дорожнього руху, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та легковажно розраховуючи на їх відвернення, не вжив заходи до зупинки транспортного засобу та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_12 , яка отримала тілесні ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 померла у лікарні.
Відповідно до висновку авто-технічної експертизи № 781 від 20.12.2018 року, в даній дорожній обстановці дії водія ОСОБА_4 з технічної точки зору регламентувались вимогами п. 18.1 ПДР України та в ситуації, яка склалася, він мав технічну можливість попередити наїзд на пішохода шляхом термінового гальмування, з зупинкою автомобіля «Volkswagen Golf» до смуги руху пішохода. Невідповідність дій водія ОСОБА_4 вимогам п. 18. 1 ПДР України з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної ДТП.
У результаті ДТП пішохід ОСОБА_12 відповідно до висновку експерта № 11 від 15.03.2019 року отримала тілесні ушкодження закриту черепно-мозкову травму (гематоми та садна на голові, епідуральна та субдуральна гематоми правої тім`яно-скроневої ділянки головного мозку (декомпресуюча трапанація черепа 05.10.2018 року), яка належить до тяжкого ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння згідно наказу № 6 п. 2.1.3.в.г. правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. Смерть ОСОБА_12 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 від закритої черепно-мозкової травми, яка ускладнилась набряком та набуханням головного мозку. Між закритою черепно-мозковою травмою, яка ускладнилась набряком та набуханням головного мозку, та смертю ОСОБА_12 є причино наслідковим зв`язком.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав повністю, в скоєному розкаюється, просить суд його суворо не карати, не застосовувати відносно нього сувору міру покарання та не позбавляти його волі. Цивільні позови потерпілих про стягнення з нього моральної шкоди визнає частково, а саме заявлену ОСОБА_6 суму в розмірі 350 000 грн. просить зменшити до 60000 грн. Щодо стягнення витрат по оплаті правничої допомоги в розмірі 3000 грн. покладається на розсуд суду. Цивільний позов ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди в розмірі 283 784, 80 грн. визнає частково, в сумі 60000 грн. Щодо стягнення витрат по оплаті правничої допомоги в розмірі 5000 грн. покладається на розсуд суду. Цивільний позов ОСОБА_10 про стягнення моральної шкоди в розмірі 339 984,80 грн. визнає частково в сумі 60000 грн.. Вважає, що ззначені суми будуть реальними до відшкодування.
Суд з`ясувавши, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового розгляду зміст цих обставин, роз`яснює положення Закону про те, що у випадку розгляду справи у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку. Враховуючи заяву обвинуваченого, який визнає свою вину та просить обмежитись його допитом, думку потерпілих, їх представників та прокурора Хмільницького відділу Калинівської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , суд вирішив застосувати положення ч. 3 ст. 349 КПК України.

Потерпіла ОСОБА_8 в судовому засіданні просить суд застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_4 сувору міру покарання та позбавити його волі. Також 23.04.2019 року надала суду цивільний позов до ОСОБА_4 , третя особа на стороні відповідача: Приватне акціонерне товариство «Страхова Група «ТАС» про відшкодування моральної шкоди, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_4 на її користь 283 784 грн. 80 заподіяної моральної шкоди та 5000 грн. понесених витрат на професійну правову допомогу. Цивільний позов підтримує та просить суд його задовольнити.
Потерпілий ОСОБА_10 в судовому засіданні просить суд застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_4 сувору міру покарання та позбавити його волі. 23.04.2019 року надав суду цивільний позов до ОСОБА_4 , третя особа на стороні відповідача: Приватне акціонерне товариство «Страхова Група «ТАС» про відшкодування моральної шкоди, в якому він просить суд стягнути з ОСОБА_4 на його користь 339 984 грн. 80 заподіяної моральної шкоди. Цивільний позов підтримує та просить суд його задовольнити.
Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні просить суд застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_4 сувору міру покарання та позбавити його волі. Представник цивільного позивача адвокат ОСОБА_7 23.04.2019 року надав суду цивільний позов до ОСОБА_4 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова Група «ТАС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_4 на його користь заподіяну майнову суму в розмірі 16150,76 грн., 350 000 грн. заподіяної моральної шкоди та 3000 грн. витрат на професійну допомогу. В судовому засіданні позивач ОСОБА_6 відмовився від позовних вимог про стягнення з ОСОБА_4 заподіяної матеріальної шкоди в сумі 16150,76 грн. та просить залишити дані позовні вимоги без розгляду, решту позовних вимог підтримує та просить суд їх задовольнити.
Крім повного визнання вини обвинуваченим, під час досудового слідства та судового розгляду, його вина у вчиненні злочину доведена доказами, добутими в установленому законом порядку в ході досудового слідства, які за заявою обвинуваченого, крім показів його самого, матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого та матеріалів щодо судових витрат і речових доказів, в судовому засіданні не досліджувались, оскільки фактичні обставини справи ніким не оспорюються.

Згідно ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Суд вважає, що протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ст. 286 ч. 2 КК України за ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.
Додаткових обставин, які сприяли настанню цих наслідків, судом не встановлено. Тому між діяннями ОСОБА_4 та наслідками у вигляді смерті потерпілої, існує безпосередній причинно-наслідковий зв`язок. Обвинувачений не передбачав можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх діянь, хоча повинен був і міг їх передбачити. Це свідчить про наявність в його діяннях злочинної недбалості. Вчинений злочин є закінченим.
Вирішуючи питання щодо призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відносяться до категорії тяжкого злочину згідно ст. 12 КК України, особу обвинуваченого, який за місцем постійної реєстрації і проживання характеризується виключно позитивно, міцність соціальних зв`язків: одружений, має одну малолітню дитину, а саме сина ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно довідок медичного закладу на обліку у лікаря психіатра не перебуває та у лікаря нарколога на обліку також не перебуває, раніше ніколи до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, а також те, що потерпілі наполягають на призначенні суворої міри покарання пов"язаної з позбавленням волі.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому відповідно до ст.66 КК України є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому згідно положень ст.67 КК України судом не встановлено.

Також призначаючи покарання суд враховує досудову доповідь Хмільницького міськрайонного відділу з питань пробації, відповідно до якої, встановлено інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, за умови здійснення нагляду та контролю, із застосуванням соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. У кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно з п. 3 вищезазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а при його призначенні суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Вирішуючи питання щодо можливості звільнення обвинуваченого від реального відбування покарання, суд враховує принцип необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, принцип «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», 1950 року.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення суду від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Таким чином, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням всіх обставин справи та особи обвинувачуваного, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання в умовах без ізоляції від суспільства з застосуванням умовного звільнення від відбування покарання, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Оскільки іспитовий строк дисциплінує засуджених, привчає їх до додержання законів, нагадує їм, що вони не виправдані, а проходять випробування, від результату якого залежить їх подальша доля - звільнення від відбування призначеної основної міри покарання або реальне її відбування.
За роз`ясненнями, що містяться в п.п. 20,21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, але й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.
Призначаючи додатковий вид покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд виходить з того, що від дій обвинуваченого настала смерть потерпілої ОСОБА_12 . Також суд приймає до уваги, що обвинувачений раніше ніколи до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався, в тому числі і за порушення правил безпеки дорожнього руху, а тому вважає можливим і достатнім застосувати до обвинуваченого мінімальне додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, що буде достатнім для усвідомлення обвинуваченим усіх допущених негативних протиправних дій, та можливості у подальшому не допускати таких діянь.
Саме таке покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Суд дійшов глибокого переконання, що таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».
Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

23.04.2019 року потерпіла ОСОБА_8 суду надала цивільний позов до ОСОБА_4 , третя особа на стороні відповідача: Приватне акціонерне товариство "Страхова Група "ТАС" про відшкодування моральної шкоди заподіяної злочином.

23.04.2019 потерпілий ОСОБА_10 надав суду цивільний позов до ОСОБА_4 , третя особа на стороні відповідача: Приватне акціонерне товариство «Страхова Група «ТАС» про відшкодування моральної шкоди, в якому він просить суд стягнути з ОСОБА_4 на його користь 339 984 грн. 80 заподіяної моральної шкоди.
Представник цивільного позивача адвокат ОСОБА_7 , 23.04.2019 року, надав суду цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова Група «ТАС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якому він просить суд стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 заподіяну майнову суму в розмірі 16150,76 грн., 350 000 грн. заподіяної моральної шкоди та 3000 грн. витрат на професійну допомогу.
Відповідно до ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В судовому засіданні цивільний позивач (потерпілий) ОСОБА_6 відмовився від частини позовних вимог про стягнення з відповідача (обвинуваченого) ОСОБА_4 заподіяної майнової шкоди. У зв`язку із вищевикладеним суд вважає за необхідне прийняти відмову позивача від позову та частину позовних вимог про стягнення майнової шкоди в сумі 16150,76 грн. залишити без розгляду.

Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», пунктом 5 якої передбачено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, завданої потерпілим, судом враховується, що згідно заяви про страхове відшкодування ОСОБА_8 звернулася до страхової компанії АТ «СГ «ТАС» про відшкодування понесених витрат на лікування покійної матері в розмірі 164 451 грн. та відшкодування понесених витрат на поховання матері ОСОБА_12 . Також те, що обвинуваченим ОСОБА_4 виплачено ОСОБА_8 56 200 грн., що було підтверджено в судовому засіданні, ОСОБА_6 12000 грн. витрат на поминальний обід та 11500 грн. у відшкодування моральної шкоди, що підтверджено розписками від 06.06.2019 року, ОСОБА_10 11500 грн. у відшкодування моральної шкоди, що підтверджується розпискою від 06.06.2019 року, тобто ОСОБА_4 в добровільному порядку виплачено сім`ї потерпілих кошти в загальній сумі 91 200 грн.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 31.01.2019 року ОСОБА_12 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Хмільник Вінницької області.(а.с.55)

При визначенні розміру моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП потерпілій ОСОБА_8 , яка є донькою покійної ОСОБА_12 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 від 13.02.2019 року, суд враховує глибину фізичних та душевних страждань, яких потерпіла зазнала, неможливості відновлення втраченого. Також суд враховує матеріальний стан обвинуваченого, те, що останній знаходиться на обліку у центрі зайнятості, на утриманні перебуває малолітня дитина та дружина, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, до досягнення нею трьохрічного віку, поведінку обвинуваченого в момент скоєння злочину, а саме те, що він прикладав усі можливі зусилля, щоб допомогти потерпілій (померлій) ОСОБА_12 , поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, а саме, що надавав потерпілій ОСОБА_8 матеріальну допомогу в розмірі 56200 грн., тобто вживав усі можливі міри для допомоги сім`ї потерпілої, суд вважає, що моральну шкоду, яка буде стягнута з ОСОБА_4 за вироком суду на користь потерпілої ОСОБА_8 необхідно зменшити до 200 000 грн., визначений судом розмір моральної шкоди хоч і не компенсує втрату близької людини (смерті матері), однак в певній мірі допоможе полегшити душевні страждання та душевний біль. А тому позов про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України судові витрати на правочину допомогу адвоката, які відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 52 від 03.04.2019 року (а.с.69) складають 5000 грн., підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 .
При визначенні розміру моральної шкоди внаслідок ДТП, завданої потерпілому ОСОБА_10 , який є сином покійної ОСОБА_12 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 від 09.08.2000 року, суд враховує характер і обсяг душевних страждань, яких потерпілий зазнав у зв`язку із втратою матері, неможливості відновлення втраченого, відсутність душевного спокою. Також суд враховує матеріальний стан обвинуваченого, який знаходиться на обліку у центрі зайнятості, на утримані перебуває малолітня дитина та дружина, яка знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною, поведінку обвинуваченого в момент скоєння злочину та поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, а саме, що останній добровільно надав ОСОБА_10 , кошти в розмірі 11500 грн., тобто вживав усі можливі міри для допомоги сім`ї потерпілого ОСОБА_12 , суд вважає що моральна шкода в розмірі 200 000 грн., яка буде стягнута з ОСОБА_4 за вироком суду на користь потерпілого ОСОБА_10 , буде відповідати принципам розумності, справедливості та пропорційності, а тому позовні вимоги про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_10 підлягають задоволенню частково.
При визначенні розміру завданої потерпілому ОСОБА_6 , який є чоловіком покійної ОСОБА_12 , моральної шкоди внаслідок ДТП, суд враховує характер і обсяг душевних страждань, яких потерпілий також зазнав, неможливості відновлення втраченого, те, що він втратив дружину, вимушений був на тривалий період часу залишати свою сім"ю, виїжджати за межі України, щоб заробити кошти на лікування дружини. Суд також враховує поведінку обвинуваченого в момент скоєння злочину та його поведінку після вчинення злочину, те що обвинувачений намагався допомогти матеріально під час лікування потерпілої (померлої) ОСОБА_12 та добровільно надав ОСОБА_6 кошти в сумі 11500 грн. та 1200 грн., та сім"ї ОСОБА_6 - 56200 грн., тобто вживав усі можливі міри для допомоги сім`ї потерпілого, суд вказує на те, що сума моральної шкоди визначається судом з урахуванням принципів розумності, справедливості та пропорційності, а тому розмір моральної шкоди, яка буде стягнута з ОСОБА_4 за вироком суду на користь потерпілого ОСОБА_10 становитиме 200 000 грн.. Відповідно позовні вимоги про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 підлягають задоволенню частково.
Щодо частини позовних вимог про стягнення витрат на правничу допомогу суд вказує на те, що згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За положеннями Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, доказ про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

З огляду на викладене та приймаючи до уваги те, що на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, представником позивача ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_7 надано договір на правову допомогу та попередній орієнтовний розрахунок судових витрат, однак не надано доказів про оплату таких послуг, суд приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу документально не підтверджені та не доведені, а тому в задоволенні вимог про відшкодування таких витрат слід відмовити.

Процесуальні витрати за проведення експертиз підлягають стягненню з обвинуваченого в дохід держави.
Питання щодо речових доказів вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався та немає підстав для його обрання.
На підставі викладеного, 133, 137 ЦПК України, ст. ст. 23, 1166, 1167 ЦК України та керуючись ст. ст. 2, 7-11, 118-126, 127-129, 369-371, 373, 374-376, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 2 роки.

Відповідно до ч. 1, п.2 ч. 3 ст. 76 КК України накласти на ОСОБА_4 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Призначене ОСОБА_4 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк два роки виконувати самостійно.
Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_4 , третя особа на стороні відповідача: Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» про відшкодування моральної шкоди заподіяної злочином задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 заподіяну моральну шкоду в сумі 200 000 грн. та 5000 грн. понесених витрат на правову допомогу.
Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_4 , третя особа на стороні відповідача: Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» про відшкодування моральної шкоди заподіяної злочином задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_10 заподіяну моральну шкоду в сумі 200 000 грн..
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» про відшкодування моральної шкоди та матеріальної шкоди заподіяної злочином задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 заподіяну моральну шкоду в сумі 200 000 грн. .
В частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 процесуальних витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. відмовити.
Частину позовних вимог про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 заподіяну майнову шкоду в сумі 16 150, 76 грн. залишити без розгляду.
Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави витрати за проведення експертизи № 781 від 12.12.2019 року в сумі 1001,00 грн. та експертизи № 701 від 24.10.2018 року в сумі 1001,00 грн., в загальній сумі 2002,00 грн.
Скасувати арешт який накладений ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 11.10.2018 року на автомобіль марки "Volkswagen Golf", д.н.з. НОМЕР_2 .

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме:
-автомобіль марки "Volkswagen Golf", д.н.з. НОМЕР_2 , який знаходиться на території Хмільницького ВП Калинівського ВП ГУНП України у Вінницькій області повернути ОСОБА_11 ;

-DVD-R диск CMDR47G-CFMW05-0072 з відеозаписом дорожньо-транспортної пригоди від 05.10.2018 року залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1