Справа №463/4211/17
Провадження №1-кп/463/96/19
В И Р О К
іменем України

12 червня 2019 року Личаківський районний суд м.Львова

в складі головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря с/з - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5

потерпілої - ОСОБА_6

представника потерпілої - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000489 від 19 лютого 2015 року про обвинувачення
ОСОБА_4 , народження ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Старий Самбір, Львівської області, українця, громадянина України, одруженого, із вищою освітою, працюючого завідувачем відділенням судинної хірургії центру трансплантації органів та інших анатомічних матеріалів Львівської обласної клінічної лікарні, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КК України, -

в с т а н о в и в :
Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи медичним працівником, а саме: завідувачем відділенням судинної хірургії центру трансплантації органів та інших анатомічних матеріалів Львівської обласної клінічної лікарні, неналежно виконав свої професійні обов`язки внаслідок недбалого до них ставлення, спричинивши потерпілій ОСОБА_6 тяжкі тілесні ушкодження, що були небезпечними в момент заподіяння. Неналежне та недбале виконання своїх професійних обов`язків виразилось в тому, що під час діагностичного обстеження та оперативного втручання своєчасно не прийняв рішення про лікування потерпілої ОСОБА_6 антикоагулянтами препаратами без хірургічного втручання та провів оперативне втручання після проведення першого з двох оперативних втручань, не обрав правильної тактики, що спричинило виникнення ятрогенного ускладнення, в результаті чого було проведено друге оперативне втручання, в ході якого було виявлено згустки гематоми, проведено ревізію судин, виявлено тромбоз поверхневої стегнової артерії в проксимальній її частині та проведено заміну артерії алопротезом «Gore tex», що стало наслідком ускладнення, оскільки необхідно було проводити заміну артерії ауто веною, а не алопротезом «Gore tex», що являється чужорідним матеріалом, в результаті чого виникла необхідність проведення третього термінового оперативного втручання з приводу гострої ішемії правої нижньої кінцівки. В результаті цього наступив тромбоз стегнової артерії через її травму або травму її гілок, яка супроводжувалась кровотечею, утворенням відтермінованої гематоми, стисненням артерії в місці операційної рани, що і викликало тромбоз і є тяжким ушкодженням, яке знаходиться у причиновому зв`язку із проведенням їй обвинуваченим ОСОБА_4 кросектомії.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні вину у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнав. Пояснив, що ніякої травми потерпілій не спричинив, оскільки у потерпілої давно було діагностовано тромбофлебіт, який став причиною виникнення таких наслідків. Виступаючи в судових дебатах зазначив, що вважає, що таку травму потерпілій спричинити не міг, травма спричинена ймовірно асистентом ОСОБА_8 .

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що після пологів у пологовому будинку їй порекомендували пройти обстеження у судинного хірурга. Звернувшись до обвинуваченого ОСОБА_4 , останній повідомив їй, що необхідно провести операцію, бо вона може померти, а тому вона погодилась. Після першого оперативного втручання у неї виникла гематома, яку виявив черговий лікар, здренував рану, перев`язав. На наступний день обвинувачений провів другу операцію, нічого не пояснивши. Через деякий час вона втратила відчуття у кінцівці і її побіління. Після чого ОСОБА_9 зробив їй третю операцію. В подальшому довго лікувалась, проходила реабілітацію. Кінцівка її турбує по сьогоднішній день.

Вину обвинуваченого у вчиненому суд вважає доведеною зібраними по справі доказами.

Приведені до присяги та допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , операційні медсестри, пояснили, що при проведенні обвинуваченим операції артерія не була пошкоджена, оскільки не було сильної кровотечі. Жодних ускладнень не було.

Приведений до присяги та допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 , черговий лікар, пояснив, що оглядав потерпілу в період від 4-х до 6-ти годин після оперативного втручання. Зафіксував згустки крові в рані, яку здренував.

Приведений до присяги та допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив, що був асистентом при проведенні оперативного втручання. В потерпілої було встановлено діагноз тромбофлебіт, жодних пошкоджень артерій при операції допущено не було. Лікування проводилось по локальних протоколах.

Приведений до присяги та допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 , лікар пологового будинку, пояснила, що після пологів потерпілій проводили УЗД судин ніг та ЕХО серця, було виявлено варикозне розширення вен. Від потерпілої скарг не поступало, в неї не було тромбозу, була виписана з пологового будинку в здоровому стані.

Приведений до присяги та допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив, що є завідувачем кафедри та здійснює наукове керівництво судинного відділу ЛОКЛ. Оглядав потерпілу ОСОБА_6 , виявив гематому в паху. В той день перебував в одній операційній із обвинуваченим під час проведення ревізії гематоми потерпілої. У потерпілої була загроза втрати ноги, їй було встановлено протез, замість аутовени. Вважає, що сталось травматичне ушкодження. Проводив третю операцію, виправляв помилки першої та другої. Вважає, що слід було обрати консервативне лікування, а не оперативне втручання. Під час операції було пошкоджено внутрішній шар артерії, в результаті чого утворився тромб. Така травма не викликає кровотечу. Про те, що була травмована артерія, на його думку, свідчить її зовнішній вигляд, а саме «кучерявість». Також пояснив, що родорозрішення не впливає на утворення тромбів. Настояв, що тромб утворився врезультаті оперативного втручання. Вважає, що оперативне втручання проведено неадекватно, мало проводитись в даному випадку лише консервативне лікування у вигляді антикоагулянтної терапії.

Приведений до присяги та допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснив, що дана пацієнтка не підлягала оперативному лікуванню, мало бути консервативне лікування. Друга операція була проведена для виправлення помилок першої, це була тупа травма, бо гостра дала б кровотечу на оперованому полі під час першої операції

Приведений до присяги та допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 , пояснив, що був головою комісії. ОСОБА_14 є їхнім офіційним консультантом. Після проведення двох оперативних втручань при невиправленні помилок могли настати летальні наслідки. Ушкодження у потерпілої виникли після проведених ОСОБА_4 оперативних втручань. Між травмою та наслідками є причинно-наслідковий зв`язок. Всю відповідальність при проведенні операції несе лікуючий хірург.

Приведений до присяги та допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 підтримав експертний висновок. Пояснив, що експертизу проводили по медичних документах. Під час операції була пошкоджена мала артерія. При напруженій гематомі може бути пошкоджена лише артерія, вена пошкоджена не може не бути , оскільки у венах немає силового тиску.

Приведений до присяги та допитаний в судовому засіданні свідок (експерт) ОСОБА_17 підтримав експертний висновок. Пояснив, що тяжкі наслідки у потерпілої настали від першого оперативного втручання, яке проводив ОСОБА_4 . Таке пошкодження було механічним. Після першої операції виникли наслідки, які в подальшому стали тяжкими.

Приведений до присяги та допитаний в судовому засіданні свідок (експерт) ОСОБА_18 підтримав експертний висновок. Пояснив, що оскільки була напружена гематома, то причиною її виникнення була травма, яка викликала тромбоз артерії. Показами для протезування під час другої операції був тромбоз артерії. Пояснив, що відповідальність за операцію несе оперуючий лікар.

Приведений до присяги та допитаний в судовому засіданні свідок (експерт) ОСОБА_19 підтримав експертний висновок. Пояснив, що обов`язок визначення виду лікування, яке слід обрати визначає лікуючий лікар. Виходячи із наслідків, які настали у потерпілої ОСОБА_6 комісія прийшла до висновку, що такі були у причинно-наслідковому зв`язку з проведеною операцією, під час якої була спричинена травма. В подальшому проводилось виправлння помилки обвинуваченим ОСОБА_4 та третя операція лікарем ОСОБА_9 . Тяжкі наслідки настали після першого оперативного втручання. Пошкодження гілки артерії може призвести до тяжких тілесних ушкоджень, коли це супроводжується кровотечею.

Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №254 від 10 жовтня 2016 року (т.2, а.с.85) зазначено наступне, що акушерсько-гінекологічна допомога ОСОБА_6 під час пологів та після пологового періоду щодо гострого тромбофлебіту підшкірних вен проводилось належним чином згідно локальних протоколів, таке захворювання було діагностовано хірургом поліклініки ще в травні 2011 року, з приводу чого ОСОБА_6 проходила обстеження. За висновком хірургічне лікування не розглядається як пріоритетний метод лікування тромбозу, як було з потерпілою. Антикоагулянтна терапія не застосовується за наявності протипоказань для такої. Діагностичне обстеження ОСОБА_6 у відділення судинної хірургії ЛОКЛ перед проведенням кросектомії не повністю відповідало протоколу медичної допомоги, а саме: в частині повноти проведення діагностичних обстежень. Причиною наступних операцій могла бути травма стінки стегнової артерії або її гілки, недіагностовані під час операції, що у подальшому призвело до кровотечі, стиснення артерії напруженою гематомою та розвитку тромбозу поверхневої стегнової артерії на фоні спадкової тромбофілії по 4-х факторах.

Враховуючи такі висновки, які цілком співпадають із поясненнями обвинуваченого та які останній вважає неврахованими, то суд вважає такі покликання обвинуваченого спрямованими на введення суду в оману щодо специфічності медичного тлумачення ситуації.

Твердження обвинуваченого є майже ідентичними до висновків експертизи, однак трактуються останнім по-іншому, в свою користь.

Також в експертному висновку є зазначено про те, що повторне проведення тромбектомії та заміни алопротезу на аутовену могло бути пов`язано із спадковою тромбофілією та реакцією організму на чужорідне тіло (алопротез), який було виконано обвинуваченим. Причиною гематоми могла бути травма стінки стегнової артерії або однієї із її гілок, що призвело до кровотечі в ділянці операційної рани. У протоколах оперативних втручань за 10-11.02.2015 року обвинуваченим записів про ознаки травми артерії не вказано.

Враховуючи вищенаведене в світлі пояснень обвинуваченого про те, що жодної травми ОСОБА_6 не спричинив і це не стверджується жодними документами суд приймає до уваги, однак вважає таке трактування викладу цих обставин обвинуваченим таким, що спрямоване на власне виправдання, оскільки всі медичні записи протоколів проведення оперативних втручань здійснюються лише оперуючим хірургом з точки зору його бачення.

Тому твердження захисту та обвинуваченого про те,що висновки не є категоричними, а тому недопустимі, як докази, - є перекрученими. Суд вважає, що саме експертами зроблено категоричні висновки по декількох варіантах у зв`язку з відсутністю відповідних записів в протоколах оперативних втручань, які мав зробити саме ОСОБА_4 , як оперуючий хірург. Тому використаний вислів в пункті 8 експертного висновку «причиною могла бути» суд розцінює не як припущення, а як наведення переліку можливих причин з точки зору медицини та фізіології людини. Щодо тверджень обвинуваченого про те, що висновками експертизи повністю перекреслено його роботу по проведенню оперативного втручання, суд вважає неправильними, оскільки в даному висновку зазначено, як позитивні, так і помилкові рішення оперуючого лікаря ОСОБА_4 (п.9-16 експертного висновку).

Аналізуючи в сукупності експертний висновок, в тому числі пункт 17, суд вважає, що основною причиною наслідків, що виникли у потерпілої, було пошкодження стегнової артерії і це в даному випадку є ключовим, та потягло за собою тяжкі тілесні ушкодження, які були небезпечними для життя в момент їх заподіяння чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу, спричиняючи загрозливі для життя явища, котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом могли закінчитись смертю потерпілої.

Крім того, голослівними є твердження обвинуваченого про те, що при проведенні експертного дослідження не враховано всі обставини, а саме, що таке захворювання у ОСОБА_6 було давно, про те, що лікувалась антикоагулянтними препаратами. Цей факт теж відображений у висновку.

Оцінюючи пояснення обвинуваченого ОСОБА_4 , який заперечив свою вину, на предмет їх відповідності обставинам справи та зібраним по справі доказам, суд ставиться до них критично та вважає, що такі заперечення пов`язані з уникненням будь-якого виду відповідальності, в тому числі і цивільної відповідальності. Крім того, суд вважає, що вина ОСОБА_4 беззаперечно доведена зібраними по справі доказами.

Аналізуючи пояснення свідків та експертів, суд приходить до висновку про те, що такі хоч і відрізняються за своїм змістом, однак по суті розгляду даного питання свідчать лише про одне, що під час проведення першої операції перші симптоми напруженої гематоми виникли не безпосередньо під час проведення самої операції, а із спливом 4-6 годин після її проведення, що і засвідчили свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 . Про те, що була травмована сама артерія, як безпосередньо, так і опосередковано пояснили свідки медичні фахівці, пояснення яких наведено вище.

Факт допущення помилки під час першої операції своїми діями, не дивлячись на невизнання своєї вини, підтвердив і сам обвинувачений ОСОБА_4 шляхом проведення другого оперативного втручання. Необхідність проведення третього оперативного втручання, яке проводив ОСОБА_9 були медичні покази у потерпілої ОСОБА_6 про наявну в неї ішемію кінцівки, яка могла призвести до втрати ноги.

Суд надає віри поясненням свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , оскільки такі є послідовними між собою, без протирічь, підтверджують висновки, зазначені в експертизі, згідно яких утворення відтермінованої гематоми в результаті пошкодження артерії або її гілок, яка виникла від 4-х до 6-ти годин, як свідчить свідок, і в подальшому стиснення артерії в місці оперативного втручання.

У зв`язку з цим суд вважає покази свідків, допитаних по справі, такими, що не протирічать одне одному та обставинам справи, а також перебувають у логічному зв`язку між собою.

Вирішуючи заявлене стороною захисту клопотання про визнання доказів недопустимими суд вважає, що такі покликання є необґрунтованими. Суд вважає, що твердження про відсутність категоричного висновку про наявність причинно-наслідкового зв`язку не відповідає матеріалам справи, які вище проаналізовані. Також перекрученими є твердження про те, що експерт ОСОБА_14 не міг виступати в якості експерта, оскільки по даному кримінальному провадженні на початках допитувався, як свідок, оскільки такий в судовому засіданні був приведений до присяги, як експерт, і пояснення такого суд оцінював, як пояснення експерта, і в жодних свої висновках не брав до уваги його пояснення, як свідка.

Оцінюючи покликання сторони захисту щодо недопустимості як доказу показів свідків, оскільки останні не були присутні при операції, суд вважає такі хибними, оскільки згідно положень ч.1 ст.65 КПК України, свідком є фізична особа, якій відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, і яка викликана для давання показань. Суд вважає, що хоч такі особи і не були присутні при операції, однак такі з врахуванням медичної документації та виходячи з загальних принципів медицини і анатомії людини повідомили суду в своїх поясненнях про відомі їм обставини, які мають вирішальне значення для повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи.

Стверджуючи про невинуватість обвинуваченого ОСОБА_4 захисник покликався на висновки, зазначені у витязі з протоколу №15 відкритого засідання кафедри хірургії №2 Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького МОЗ України від 06.03.2015 року (т.2, а.с.61-62) про те, що оперативне лікування було проведено правильно. Однак, суд вважає, що висновки будь-якої комісії не мають переважного значення над висновками експертів-спеціалістів, які досліджують повністю усю медичну документацію.

Разом з тим, спів ставляючи висновки обох документів, кардинальної розбіжності в їх суті суд не вбачає, оскільки в даному випадку вирішальним є не послідовність та правильність проведення оперативних втручань, а травма артерії, яка призвела до наслідків, передбачених диспозицією ст..140 КК України.

На думку сторони захисту, надані прокурором документи, а саме: медична картка стаціонарного хворого, історія пологів, медична картка є недопустимими доказами, оскільки при ознайомленні з матеріалами кримінального провадження обвинуваченому ОСОБА_4 вони надані не були. Такі покликання суд вважає необґрунтованими, оскільки це не були докази, здобуті під час досудового розслідування, а є першоджерелами. Ні слідство, ні ОСОБА_4 вплинути на зміст цих документів не могли, більше того сам ОСОБА_4 формував медичну карту стаціонарного хворого.

Оцінюючи зібрані по справі докази в сукупності, суд визнає їх допустимими, належними, достатніми та достовірними і такими, які об`єктивно і повно доводять вину обвинуваченого ОСОБА_4 .

Кваліфікація дій ОСОБА_4 за ч.1 ст.140 КК України є правильною, оскільки будучи медичним працівником, неналежно виконав свої професійні обов`язки внаслідок недбалого до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для хворого потерпілої ОСОБА_6 .

Обираючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, особу винного.

Враховується, що злочин, передбачений ч.1 ст.140 КК України належить до категорії невеликої тяжкості.

Обтяжуючих відповідальність обставин по справі для обвинуваеного не встановлено.

Пом`якшуючими суд визнає ті обставини, що до кримінальної відповідальності притягається вперше.

Зважаючи на вищенаведене суд вважає за можливе обрати обвинуваченому ОСОБА_4 покарання в межах санкції, передбачених ч.1 ст. 140 КК України.

Поряд з цим, суд, оцінюючи обставини справи на предмет відповідності положенням ст.49 КК України, виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі; 3) п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості.
Згідно з п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст..49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.
Судом встановлено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 140 КК України, в якому обвинувачується ОСОБА_4 , дійсно мав місце та вина обвинуваченого у його вчиненні є доведеною, зібраними по справі доказами. Оскільки вказане кримінальні правопорушення належать до категорії невеликої тяжкості (ч.1 ст. 140 КК передбачено покарання у вигляді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, виправних робіт, обмеження волі, позбавлення волі), а трирічний строк притягнення особи до відповідальності за його вчинення на момент розгляду справи минув, обвинувачений від слідства та суду не ухилявся, не вчинив нових злочинів, хоч проти застосування строків давності щодо нього не заперечив, однак заперечив вину у вчиненому, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне постановити вирок, яким встановити вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні даного кримінального правопорушення, призначити покарання за таке та на підставі ст..49, ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_4 від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
Керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України,-

ухвалив:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.140 КК України.

ОСОБА_4 призначити покарання за ч.1 ст.140 КК України у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення права обіймати посади, пов`язані із здійсненням медичної (хірургічної) практики.

На підставі ч.5 ст.74 КК України та п.2 ч.1 ст.49 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_4 від призначеного судом покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення права обіймати посади, пов`язані із здійсненням медичної (хірургічної) практики.
Вирок може бути оскаржений згідно із ст.395 КПК України до Львівського апеляційного суду через Личаківський районний суд м.Львова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1