Справа №580/1742/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/743/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне легке тілесне ушкодження
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , потерпілої ОСОБА_7 на вирок Лебединського районного суду Сумської області від 12 червня 2019 року, відносно

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Олександрівка Лебединського району Сумської області, громадянки України, освіта середня, одруженої, має на утриманні неповнолітню ОСОБА_12 2009 року народження, що зареєстрована та фактично проживає за адресою АДРЕСА_1 , не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшли апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 та потерпілої ОСОБА_7 , в яких:

- прокурор просить вирок Лебединського районного суду Сумської області від 12.06.2019 року стосовно ОСОБА_10 скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що потягло за собою незаконне виправдання за ч. 2 ст. 125 КК України.

Матеріали кримінального провадження стосовно ОСОБА_10 просив направити на новий судовий розгляд до Лебединського районного суду м. Суми в іншому складі;

- потерпіла ОСОБА_7 просить вирок суду відносно ОСОБА_10 скасувати та ухвалити новий вирок, який визнати ОСОБА_10 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити покарання за цим законом, у відповідності до вимог кримінального законодавства.

Даним вироком ОСОБА_10 визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та виправдано, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, за недоведеністю стороною обвинувачення вчинення нею кримінального правопорушення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор вказує на те, що суд першої інстанції не дотримався вимог ст.ст. 370, 374, 94 КПК України, а висновки щодо не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 125 КК України є безпідставними, передчасними та не ґрунтуються на вимогах закону.

Зазначає, що викладені потерпілою ОСОБА_13 в своїй заяві до Лебединського ВП СРВП ГУНП в Сумській області пояснення щодо обставин отримання нею тілесних ушкоджень, підтверджуються поданими стороною обвинувачення висновком судово-медичної експертизи №134 від 30.06.2017 року, які в свою чергу повністю узгоджуються з висновками судово-медичних експертиз №157 від 17.08.2017 року та №174 від 27.09.2017 року, проведених з урахуванням слідчих експериментів від 02.08.2017 року за участю потерпілої та свідків.

Крім того, звертає увагу суду на те, що під час проведення повторної експертизи також було встановлено, що виявлені у потерпілої тілесні ушкодження в ділянці голови та обличчя кваліфікуються як тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я потерпілої, їх характер і локалізація свідчить про утворення від дії тупих травмуючи предметів без відображення ідентифікуючих ознак.

На переконання прокурора, судом першої інстанції безпідставно визнано висновки експертів недопустимими доказами, з тих підстав, що вони виконані на підставі ксерокопії медичних документів, не надавши при цьому їм оцінки в сукупності з висновком експерта №371. Також, в порушення вимог ст.ст. 370-374 КПК України судом не спростовані висновки даних судово-медичних експертиз щодо встановленого спеціалістами часу та механізму отримання потерпілою тілесних ушкоджень, а лише вказав про те, що тілесні ушкодження могли утворитись внаслідок інших, ніж зазначено потерпілою і свідком, обставин.

Наголошує, що судом першої інстанції, в порушення вимог кримінального процесуального закону, не надано оцінки показанням потерпілої, свідку ОСОБА_14 та іншим доказам в їх сукупності, а також тим обставинам, що потерпіла, звертаючись до відділу поліції з завою, вказувала на обвинувачену, як на особу якою були їй завдані тілесні ушкодження. Жодних мотивів з яких суд не взяв до уваги та визнав неспроможними і неправдивими покази потерпілої та свідка ОСОБА_14 , в оскаржуваному вироку не наведено.

Посилається на також на те, що висновки суду першої інстанції про наявність у свідка ОСОБА_14 вади зору та слуху, в зв`язку з чим не взяв до уваги його покази, жодними доказами не підтверджуються.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно поставив під сумнів, як доказ, протоколи про проведення слідчих експериментів з участю потерпілої та свідки ОСОБА_14 , оскільки ст. 240 КПК України не визначено обов`язкового залучення експертів та спеціалістів під час проведення слідчого експерименту. До того ж, судом не було вказано у своєму рішенні про невідповідність вказаних протоколів вимогам ст. 104 КПК України та про визнання їх неналежними та недопустимими доказами.

Крім того, вказує на те, що до показів свідка ОСОБА_15 , які були покладені в основу виправдувального вироку, слід віднестись критично, так як вона є родичкою обвинуваченої та є зацікавленою особою, а свідок ОСОБА_16 взагалі не було очевидицею обставин отримання ОСОБА_7 тілесних ушкоджень.

Стверджує, що відсутність в реєстрі матеріалів досудового розслідування висновків судово-медичних експертиз №134 від 30.06.2017, №157 від 17.08.2017 та №174 від 27.09.2017 року, які були проведені в ході досудового розслідування, не є підставою для визнання таких доказів недопустимими. Вказані експертизи були проведені у встановленому КПК України порядку, компетентними експертами Сумського обласного бюро судово-медичної експертизи. Сторона захисту підтвердила в судовому засіданні про ознайомлення з висновками експертиз та не заперечувала проти їх приєднання до матеріалів кримінального провадження.

На переконання прокурора, неподання суду витягу з ЄРДР за №0000339 від 20.06.2017, постанови про доручення проведення досудового розслідування та постанови про доручення проведення досудового розслідування керівника органу досудового розслідування також не є підставою для виправдання обвинуваченої ОСОБА_10 , так як вказані процесуальної документи не є доказами у кримінальному провадженні, а лише вказують на правомірність проведення процесуальних дій. Наявність вказаних процесуальних документів у матеріалах досудового розслідування вказаних процесуальних документів, судом не перевірялось, чим було порушено принцип змагальності сторін.

Потерпіла ОСОБА_7 у доводах апеляційної скарги посилається на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що потягло за собою безпідставне виправдання ОСОБА_10 та уникнення нею справедливого покарання.

Вважає, що стороною обвинувачення у сукупності зібрано достатньо доказів винуватості ОСОБА_10 .

На переконання потерпілої, суд першої інстанції помилково критично віднісся до показів свідка ОСОБА_14 , так як надані ним покази на досудовому розслідуванні, під час проведення слідчого експерименту та під час судового розгляду були ідентичними, послідовними, що вказує на їх достовірність.

Зазначає, що завдані тілесні ушкодження, механізм їх нанесення повністю підтверджені висновками судово-медичної експертизи від 30.06.2017 року, 17.08.2017 року та від 27.09.2017 року та узгоджуються із показами потерпілої та свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_17 .

Вказує на неприпустимість надання судом переваги показам обвинуваченої, свідкам ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , які не були присутні під час події, та є родичами обвинуваченої.

Наголошує і на тому, що судом не встановлено підстав для обмовляння та безпідставного обвинувачення обвинуваченої з її боку.

Інші учасники кримінального провадження, апеляційні скарги на судове рішення не подавали.

Органом досудового слідства ОСОБА_10 обвинувачується в умисному заподіянні близько 19 години 00 хвилин 25.06.2017 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я ОСОБА_7 , біля господарства за адресою АДРЕСА_2 , тобто у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України «Умисне легке тілесне ушкодження», кваліфікуючою ознакою якого є «що спричинило короткочасний розлад здоров`я».

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який вимоги апеляційної скарги підтримав, просив їх задовольнити, вирок суду відносно ОСОБА_10 скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, з доводами апеляційної скарги потерпілої погоджується, пояснення потерпілої ОСОБА_7 , яка підтримала вимоги своєї апеляційної скарги, при вирішення апеляційної скарги покладається на розсуд суду, представник адвокат ОСОБА_8 підтримала доводи апеляційної скарги потерпілої, а апеляційну скаргу прокурора просила задовольнити частково, думку обвинуваченої ОСОБА_10 та її захисника ОСОБА_9 , які проти доводів апеляційних скарг прокурора та потерпілої заперечували, просили вирок суду залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з ч. 3 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, яке ухвалюється судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 КПК України.

За змістом ч.1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа, кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України та роз`яснень, які викладені в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 року, мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Проте, з вироку суду першої інстанції вбачається, що ці вимоги кримінального процесуального закону та роз`яснень Верховного Суду України судом не дотримані.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції не провів належного аналізу обставинам кримінального провадження, не надав оцінки кожному доказу за критеріями ст. 94 КПК України, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, не звернув уваги, що прийняття одних і відхилення інших доказів повинно бути мотивованим.

Так, суд першої інстанції, в ході судового розгляду даного кримінального провадження, дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для ухвалення у справі виправдувального вироку у зв`язку з недоведеністю стороною обвинувачення вини ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на тому, що в суду виникли сумніви в достовірності показів свідка ОСОБА_14 , відповідно до яких свідок підтвердив, що був безпосереднім очевидцем, як ОСОБА_10 наносила тілесні ушкодження ОСОБА_7 , з підстав наявних у свідка вад зору та слуху. Також на переконання суду першої інстанції, слідчий експеримент за участю ОСОБА_14 не відповідає вимогам ст. 240 КПК України.

Крім того, суд дійшов висновку, що слідчий експеримент і з потерпілою ОСОБА_7 був взагалі проведений у м. Лебедині у дворі слідчого відділення, без залучення спеціаліста, а за таких обставин суд не вбачає умов для встановлення фактичних даних, щодо обставин події отримання ОСОБА_7 тілесних ушкоджень з дослідженого доказу.

На переконання суду першої інстанції, покази свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_15 з яких встановлені фактичні дані відповідно до яких, 25 червня 2017 року о 19 год. біля двору по АДРЕСА_2 , крім словесної суперечки, на ґрунті неприязних стосунків, між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 іншого конфлікту не відбулося, а ОСОБА_10 не наносила ударів ОСОБА_7 не є суперечними і не спростовані жодним належним і допустимим доказом у кримінальному провадженні, тому вони визнані судом як належні та допустимі і такими, що спростовують покази потерпілої ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_14 , тому посилаючись на приписи ст.94, 96 КПК України суд визнав показання потерпілої та свідка ОСОБА_14 не достовірними.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважаючи їх передчасними та такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Так, суд першої інстанції не взяв до уваги показання потерпілої ОСОБА_7 про обставини, за яких ОСОБА_10 заподіяла їй тілесні ушкодження, та показання очевидця даної події свідка ОСОБА_14 . Зі змісту їх показань вбачається, що потерпіла та свідок ОСОБА_14 надавали суду послідовні покази про заподіяння 25.06.2017 року потерпілій тілесних ушкоджень, підтвердили їх в ході проведених, окремо кожним із них, слідчих експериментів.

Натомість, суд визнав покази потерпілої та свідка ОСОБА_14 недостовірними з тих підстав, що вони суперечать показам свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_15 ..

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_15 перебувають з обвинуваченою в дружніх стосунках, а свідок ОСОБА_18 до того ж є її колишньою невісткою. Крім того, свідок ОСОБА_16 не бачила самого конфлікту між обвинуваченою та потерпілою, а прийшла вже тоді, коли ОСОБА_7 заганяла гусей в двір. Суд першої інстанції, поклавши показання зазначених осіб в основу виправдувального вироку, не надав таким обставинам жодної оцінки.

Колегія суддів вважає непереконливими твердження суду першої інстанції про визнання показань потерпілої ОСОБА_7 недостовірними, оскільки є незрозумілим в чому ж ці покази недостовірні? Щодо самого факту отримання потерпілою тілесних ушкоджень, чи що такі ушкодження їй заподіяла саме ОСОБА_19 .?

Також , як вірно зазначила в своїй апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 в ході судового засідання не було встановлено підстав для обмовлення чи безпідставного звинувачення потерпілою ОСОБА_10 .

Колегія суддів погоджується з твердженнями апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про стан здоров?я свідка ОСОБА_14 оскільки належним чином не перевірив, чи могли наявні у свідка ОСОБА_14 вади слуху та зору вплинути на можливість спостерігати та об`єктивно сприймати викладені ним в своїх поясненням обставини конфлікту між обвинуваченою та потерпілою.

Крім того, суд першої інстанції, ставлячи під сумнів надані стороною обвинувачення протоколи проведення слідчого експерименту від 26.09.2017 року зі свідком ОСОБА_14 та від 02.08.2017 року із потерпілою ОСОБА_7 , не обґрунтував, яким чином проведення даної слідчої дії не безпосередньо на місці події могло вплинути на достовірність відтворення механізму спричинення потерпілій тілесних ушкоджень.

Також колегія суддів звертає увагу і на те, що виходячи з положень ч. 2 ст. 240 КПК України, слідчий експеримент проводиться за участю спеціаліста лише за необхідністю, а не в обов`язковому порядку.

Визнаючи висновки судово-медичних експертиз №134 від 30.06.2017 року, №157 від 17.08.2017 року, №174 від 27.09.2017 року недопустимими доказами, з підстав їх не відкриття стороні захисту, суд першої інстанції виходив лише з їх відсутності в реєстрі матеріалів досудового розслідування. Однак, колегія суддів звертає увагу, що судом не було достовірно встановлено, що вказані висновки не були надані обвинуваченій та її захиснику для ознайомлення, в порядку передбаченому ст. 290 КПК України.

Судом першої інстанції також не було надано належної правової оцінки висновку судово-медичної експертизи №371, яка була призначена під час судового розгляду за клопотанням сторони обвинувачення та з урахуванням питань запропонованих захисником, яким було підтверджено отримання потерпілою ОСОБА_7 наступних тілесних ушкоджень: 1) ЗЧМТ, струсу головного мозку, 2) кровонабряків повік справа, 3) забою м`яких тканин голови в тім`яно - скроневій ділянці обличчя справа, які кваліфіковано як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, спричинення яких і ставиться у вину обвинуваченій.

Також експерт дійшов висновку, що ушкодження в ділянці голови та обличчя утворилися від дії тупих предметів, про що свідчить характер ушкоджень. У вказаних тілесних ушкодженнях не відобразили ідентифікуючі ознаки травмуючих предметів та могли виникнути при обставинах вказані у матеріалах кримінального провадження, тобто внаслідок нанесення ударів рукам ногами та подібними предметами. Не виключається можливість утворення вказані тілесних ушкоджень при інших обставинах.

Крім того, вказаним висновком підтверджено, що тілесні ушкодження у потерпілої могли утворитися в термін, вказаний в ухвалі (25.06.2017 року), що підтверджується даними медичної документації.

Проте, судом першої інстанції, в оскаржуваному судовому рішенні, не наведено мотивів, з яких він не взяв до уваги даний висновок, а лише обмежився посиланням на те, що експертом не надано повного висновку, щодо обставин та кількості нанесених тілесних ушкоджень, та експерт не виключає можливість їх отримання внаслідок інших обставин.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду про невинуватість обвинуваченої ОСОБА_10 у вчиненні передбаченого ч.2 ст. 125 КК України злочину є передчасним і таким, що ґрунтується на неповному дослідженні зібраних у справі доказів, без належної перевірки всіх обставин справи й оцінки всієї сукупності доказів, отриманих під час досудового та судового слідства, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Як передбачено п.п.1, 3 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Частиною 1 ст.410 КПК України встановлено, що неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Згідно ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції, в даному випадку, було допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки через неповноту судового розгляду суд дійшов висновків які не відповідають фактичним обставинам справи та які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення, що відповідно п.п.1, 3 ч.1 ст.409 КПК України, є підставою для його скасування.

Оскільки клопотань про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження від прокурора та потерпілої не надходило, а суд апеляційної інстанції в ході апеляційного перегляду зазначеного кримінального провадження обмежений доводами апеляційних скарг та позбавлений можливості самостійно усунути допущені судом першої інстанції процесуальні порушення при ухваленні виправдувального вироку, тому вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції. У зв`язку з чим вимоги апеляційної скарги потерпілої підлягають частковому задоволенню, а апеляційну скаргу прокурора належить задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Під час нового судового розгляду суду необхідно суворо дотримуватись вимог КПК України, ретельно перевірити зібрані у справі докази та дати їм належну оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а у їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку, в тому числі шляхом повторного дослідження обставин кримінального провадження, після чого ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 задовольнити, а апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Лебединського районного суду Сумської області від 12 червня 2019 року відносно ОСОБА_10 , скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у Лебединському районному суді Сумської області в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4