Справа № 204/7462/19
Провадження № 1-кс/204/2269/19
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2019 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю підозрюваного ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, не одруженого, на утриманні нікого не маючого, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

23 жовтня 2019 року слідчий СВ Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 , за погодженням з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що 23.10.2019 по кримінальному провадженню, слідчим СВ Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенантом поліції ОСОБА_5 за погодженням з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 Дніпропетровської області юристом 1 класу ОСОБА_6 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що він підозрюється у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 04.10.2019 року в період часу приблизно з 15 години 20 хвилин до 15 години 28 хвилин , знаходячись у приміщенні торгівельного залу супермаркету «Варус-8» ТОВ «Омега», розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Титова, 36, побачив на полицях торгівельних стелажів вказаного магазину одну пляшку алкогольного напою віскі бурбон «Jim Beam White» об`ємом 0,5 л та одну пляшку флакону антиперспиранту «Nivea Men Invisible Power», об`ємом 50 мл, при цьому у нього раптово виник умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, що належить ТОВ «Омега», з корисливих мотивів та особистої зацікавленості. Знаходячись у вказаному місці та у вказаний час, ОСОБА_4 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел направлений на повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжку), діючи умисно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, впевнившись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає та вони залишаються таємними для оточуючих, знаходячись у приміщенні торгівельного залу супермаркету «Варус-8» ТОВ «Омега» взяв з торгівельних вітрин супермаркету одну пляшку алкогольного напою віскі бурбон «Jim Beam White» об`ємом 0,5 л та одну пляшку флакону антиперспиранту «Nivea Men Invisible Power», об`ємом 50 мл, які поклав до куртки бежевого кольору, яка була одягнута на ньому в той момент, після чого прослідував до виходу через турнікет магазину, та не розрахувавшись за узятий товар, а саме: віскі «Jim Beam White» 0.5л. і флакон антиперспиранту «Nivea Men» 50 мл , після чого направився в напрямку касової зони та приблизно в 15 години 29 хвилин та перетнув її.Таким чином, ОСОБА_4 , діючи умисно, таємно, повторно, шляхом вільного доступу, викрав чуже майно, що належить ТОВ «Омега», а саме: одну пляшку алкогольного напою віскі бурбон «Jim Beam White» об`ємом 0,5 л, ринкова вартість якої відповідно висновку судово-товарознавчої експертизи №19/12.1/1170 від 18.10.2019 року станом на 04.10.2019 року складала 334,48 гривень та одну пляшку флакону антиперспиранту «Nivea Men Invisible Power», об`ємом 50 мл, ринкова вартість якої відповідно висновку судово-товарознавчої експертизи №19/12.1/1170 від 18.10.2019 року станом на 04.10.2019 року складала 42,17 гривень, а всього на загальну суму 376,65 гривень, при цьому утримуючи вказаний товар під курткою, не сплачуючи його вартість, таємно проніс через касову зону, тобто виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення свого злочинного умислу до кінця, однак не отримав можливості розпорядитися майном, що належить ТОВ «Омега»

з причин, які не залежали від його волі, так як за касовою зоною супермаркету,

з викраденим майном був затриманий співробітником служби охорони магазину ТОВ «Омега» «Варус-8».

Умисні дії ОСОБА_4 , які виразились у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, кваліфікуються за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України.

Отже, враховуючи вищевикладене вважаю, що зібрані під час досудового розслідування докази в сукупності підтверджують існування обґрунтованої підозри

ОСОБА_4 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, що в свою чергу відповідно до положень ч. 2 ст. 177 КПК України є підставою для застосування запобіжного заходу. Вказані обставини, а також враховуючи те, що ОСОБА_4 вчинив злочин середньої тяжкості та обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, який згідно виду та розміру покарання, визначеного в санкції частини статті у відповідності до положень ч. 3 ст. 12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі до п`яти років, вказують на наявність ризиків, передбачених п. 1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та свідчать про те, що: він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки за вказаний злочин передбачено покарання виключно у вигляді позбавлення волі на строк до 5 років; вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки відносно ОСОБА_4 направлено 5 обвинувальних актів до інших судів за вчинення умисних злочинів. Тому, вважаю, що мета застосування запобіжних заходів у межах кримінального провадження може бути досягнута виключно у випадку застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що виключить можливість настання у кримінальному провадженні вищезазначених ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також запобігти спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; вчинити інше кримінальне правопорушення. Тому, слідчий звертається до суду із даним клопотанням.

У судовому засіданні прокурор підтримав дане клопотання та просив його задовольнити, зазначивши, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, не зможе запобігти ризикам, передбаченим п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підозрюваний у судовому засіданні просив не застосовувати до нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки він вину визнає, від слідчого не переховувався та не збирається, з`являвся на кожен виклик, а тому просив застосувати до нього більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя враховує положення ст. 178 КПК України, зокрема вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, репутацію підозрюваного, його вік, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання, роботи.

У ході розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України і подане слідчим клопотання відповідає вимогам ст. ст. 183, 184 КПК України.

Відповідно до приписів ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу.

Виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК. Слідчий суддя, суд має зважати, що слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу за відсутності для цього підстав, передбачених ст. 177 КПК. Тому, в разі розгляду відповідного клопотання, не підкріпленого визначеними у КПК метою та підставами, останнє має бути відхилено.
Так, прокурором у судовому засіданні зазначено, що існують ризики, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний ОСОБА_4 з метою уникнення відповідальності за скоєне може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, а також вчинити нове кримінальне правопорушення.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, зазначено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Мамедов проти Росії» від 01 червня 2006 року, зазначено, що «суди, перевіряючи законність та обґрунтованість запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявник переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з виняткового абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

Відповідно до конвенції та практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії» та «Ігнатов проти України», обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, враховую вимоги п. 3, 4, 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Однак, в обґрунтування того, що застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні, прокурором не наведено будь-яких переконливих мотивів та не надано суду жодних належних доказів.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, та наявність достатніх підстав, що існує хоча б один з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, але не доведе недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжних захід, ніж той, який зазначений у клопотанні.

Крім того, у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 має постійне місце проживання та реєстрації, раніше не судимий, зі слів підозрюваного працює не офіційно на будівництві. Хоча у відношенні нього направлені до суду 5 обвинувальних актів, останній не переховувався від слідчого та з`являвся на його виклики.

Відповідно до ст. 181 КК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт застосовується до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , вагомість наявних доказів вчинення ним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, враховуючи його вік, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання та реєстрації, відсутність судимостей, недоведеність прокурором у судовому засіданні недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів, які могли б слугувати підставою для обрання найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя дійшов до висновку про необхідність застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в період часу з 20 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв., що буде достатнім для запобігання ризикам, передбаченим п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зазначених у клопотанні слідчого.

При цьому, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного декілька обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 131, 132, 176-178, 182-186, 193-197, 205 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України залишити без задоволення.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в період часу з 20 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. без застосування електронного засобу контролю, строком на два місяці, тобто до 24 грудня 2019 року.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 наступні обов`язки:
- не залишати без дозволу слідчого, прокурора або суду у період часу з 20 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. місця постійного проживання, а саме: квартиру АДРЕСА_2 ;

- прибувати по першому виклику до службової особи на визначений нею час;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Контроль за виконанням ухвали покласти на працівників відділення поліції ГУНП в Дніпропетровській області за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_4 .

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1