Справа № 457/820/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1093/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду у складі:
Головуючої судді ОСОБА_2 ,

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши по кримінальному провадженні №0000748 від 22.07.2016 року у відкритому судовому засіданні у м. Львові, в залі судових засідань Львівського апеляційного суду, апеляційні скарги адвоката ОСОБА_6 захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 захисника обвинуваченого ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_10 захисник обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 25 вересня 2019 року про продовження строку дії обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою,-

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_11

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_10

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9

встановила:

даною ухвалою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с.Станиля Дрогобицького району Львівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 - строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали у частині запобіжного заходу у виді тримання під вартою шістдесят днів (обчислюється з 25.09.2019 та триває до 23.11.2019 включно).

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю м.Дрогобич, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали у частині запобіжного заходу у виді тримання під вартою шістдесят днів (обчислюється з 25.09.2019 та триває до 23.11.2019 включно).

У задоволенні клопотань захисників та обвинувачених про зміну запобіжного заходу більш м`яким відмовлено.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_7 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, одне з яких є особливо тяжким злочином, за який законом передбачене покарання від десяти до п`ятнадцяти років позбавлення волі, враховуючи дані про особу обвинувачених, їх вік, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності, а саме: ОСОБА_7 одружений, ФОП, раніше несудимий; ОСОБА_9 одружений, не працює, що свідчить про те, що в нього не має офіційного джерела доходу, раніше судимий за особливо тяжкі злочини, що також свідчить про існування ризику того, що обвинувачений ОСОБА_9 може і в подальшому вчиняти нові кримінальні правопорушення; наявність у даному кримінальному провадженні свідків, які ще не допитані та вплив на яких може спотворити хід судового розгляду по даному кримінальному провадженні, а тому усі вищевказані обставини у своєму взаємозв`язку дають підстави вважати, що обвинувачені можуть здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, можуть продовжити вчинення кримінальних правопорушень, перешкоджати іншим чином об`єктивному з`ясуванню обставин справи, а тому суд приходить до висновку, що обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 слід продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави. Таким чином, ризики, що існували на час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зменшилися, що виправдовує тримання ОСОБА_7 та ОСОБА_9 під вартою, застосування до обвинувачених іншого запобіжного заходу за даних обставин буде недоцільним. Задоволення клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою виключає можливість задоволення клопотання захисників та обвинувачених про зміну запобіжного заходу більш м`яким. Інший запобіжний захід за даних обставин застосований бути не може.

На вказану ухвалу адвокат ОСОБА_6 захисник обвинуваченого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нову ухвалу обравши більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що у клопотанні прокурора про продовження строку тримання під вартою жодний ризик, передбачений ст. 177 КПК України не доведений. Наголошує, що в даному випадку немає обґрунтованої підозри та доказів, що підтверджують причетність ОСОБА_7 до даної справи. Вказує, що з врахуванням особи даних про особу обвинуваченого, обраний запобіжний захід є невмотивовано жорстким.

На вказану ухвалу адвокат ОСОБА_8 захисник обвинуваченого ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу за якою обрати ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. Як альтернативу тримання під вартою визначити ОСОБА_9 заставу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що за матеріалами справи невстановлений мотив злочину, досудовим розслідуванням встановлено, що тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_12 не заподіяно. Зазначає, що жодних підстав вважати, що ОСОБА_9 буде переховуватись від слідства, впливати на учасників кримінального провадження чи спробує вчинити інше кримінальне правопорушення немає, це не було встановлено попереднім вироком суду, який скасовано. Наголошує, що обраний запобіжний захід не відповідає меті його застосування, є безпідставним, тому продовження його застосування є невиправданим та недоцільним. Підкреслює, що в даному випадку немає обґрунтованої підозри та доказів, що підтверджують причетність ОСОБА_9 до даної справи. Звертає увагу, що сама потерпіла ОСОБА_13 немає претензій до ОСОБА_9 .

На вказану ухвалу адвокат ОСОБА_10 захисник обвинуваченого ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою ОСОБА_9 змінити міру запобіжного заходу з утримання під вартою на домашній арешт.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що прокурором не доведено наявність ризиків, оскільки зазначені у клопотанні ризики носять декларативний характер. Наголошує, що ризики, передбачені п.п.1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України прокурором не доведено, оскільки всі речові докази чи документи долучені до матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_9 жодним чином не зможе їх сховати чи знищити; ОСОБА_14 має стійкі соціальні зв`язки, малолітню доньку, постійне місце проживання, до затримання здійснював догляд важкохворої бабусі; немає об`єктивних причин впливати на свідків чи потерпілих, оскільки покази таких жодним чином не підтверджують вини ОСОБА_9 , а навпаки є підтвердженням його непричетності до інкримінованого йому злочину.

Заслухавши доповідь судді, виступ захисників та обвинувачених, які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити, виступ прокурора, який заперечив проти поданих апеляційних скарг та просив залишити без змін ухвалу суду, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституція України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зокрема, право на доступ до правосуддя (п.14 ч.1 ст.7 КК України).

У Рішенні Конституційного Суду України № 4-р/2019 від 13.06.2019 у справі № 3-208/2018(2402/18) щодо ОСОБА_15 зазначено, що положення частини 2 статті 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). Зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене частиною другою статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

Згідно ч.6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст.177 КПК України.

Згідно ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів справи, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15-п.п.5, 12, ч.2 ст.115, ч.2 ст.15-ч.1 ст.263 КК України, тобто, кримінальні правопорушення у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_7 та ОСОБА_9 є тяжким та особливо тяжким, згідно ст. 12 КК України.

На думку колегії суддів, колегія суддів районного суду, задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 та ОСОБА_9 врахувала, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України немає.

При розгляді клопотання суд обґрунтовано врахував, що ОСОБА_7 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, одне з яких є особливо тяжким злочином, за який законом передбачене покарання від десяти до п`ятнадцяти років позбавлення волі, врахував дані про особу обвинувачених, їх вік, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності, а саме: ОСОБА_7 одружений, ФОП, раніше несудимий; ОСОБА_9 одружений, не працює, що свідчить про те, що в нього не має офіційного джерела доходу, раніше судимий за особливо тяжкі злочини, що також свідчить про існування ризику того, що обвинувачений ОСОБА_9 може і в подальшому вчиняти нові кримінальні правопорушення; наявність у даному кримінальному провадженні свідків, які ще не допитані та вплив на яких може спотворити хід судового розгляду по даному кримінальному провадженні, а тому усі вищевказані обставини у своєму взаємозв`язку дають підстави вважати, що обвинувачені можуть здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, можуть продовжити вчинення кримінальних правопорушень, перешкоджати іншим чином об`єктивному з`ясуванню обставин справи.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що, ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зменшилися, що виправдовує тримання ОСОБА_7 та ОСОБА_9 під вартою, а застосування до обвинувачених іншого запобіжного заходу за даних обставин буде недоцільним.

Відтак, доводи апелянтів правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, є необґрунтованими і безпідставними.

За таких обставин, колегією суддів суду першої інстанції зроблено вірний висновок про те, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним в ч.1 ст.177 КПК України.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг адвоката ОСОБА_6 захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 захисника обвинуваченого ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_10 захисника обвинуваченого ОСОБА_9 .

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 405, 407 КПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_6 захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 захисника обвинуваченого ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_10 захисника обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 25 вересня 2019 року про продовження строку дії обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4