Ухвала
Іменем України
23 жовтня 2019 року
м. Київ
справа № 343/2463/17
провадження № 51-9818ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Долинського районного суду Івано-Франківської області від 28 лютого 2018 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 01 липня 2019 року,
встановив:
У касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує питання про перегляд у касаційному порядку вказаних судових рішень, попередньо поновивши йому строк на їх касаційне оскарження.
Відповідно до ч. 2 ст. 426 КПК України касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Як убачається з матеріалів провадження за касаційною скаргою, оскаржувана ухвала апеляційного суду була проголошена 01 липня 2019 року, тоді як з касаційною скаргою ОСОБА_4 до суду касаційної інстанції згідно з відбитком штемпеля на конверті звернувся 12 жовтня 2019 року, тобто після закінчення трьохмісячного строку на оскарження вказаного судового рішення, що ним не заперечується з огляду на його прохання про поновлення вказаного строку.
Частиною 1 ст. 117 КПК України передбачено, що строк виконання процесуальних дій поновлюється лише в тому випадку, якщо причини його пропуску є поважними.
Оскільки ОСОБА_4 , як убачається зі змісту касаційної скарги, не мав можливості подати касаційну скаргу в передбачений законом строк з незалежних від нього причин, колегія суддів дійшла висновку про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження та необхідність поновлення вказаного строку.
Разом з тим, перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам

ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог п. 4 ч. 2 зазначеної статті.
Згідно зі ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).
Тому скаржник, заперечуючи законність постановлених у кримінальному провадженні судових рішень, має конкретно вказати в чому саме полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно до ст. 438 КПК України є підставами для скасування чи зміни судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.
Однак, всупереч вищевказаному ОСОБА_4 в поданій скарзі, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, не навів обґрунтування допущення судом апеляційної інстанції таких порушень норм процесуального закону, які в силу статей 412, 419 КПК України у їх взаємозв`язку є істотними і тягнуть за собою скасування оскаржуваної ухвали на підставі, передбаченій п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України.
Крім того, подана касаційна скарга не містить доводів на обґрунтування неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, як підстави, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК України, для скасування оскаржуваних судових рішень з урахуванням ст. 413 цього Кодексу.
Натомість, як убачається зі змісту касаційної скарги, ОСОБА_4 , посилаючись на допущене при постановленні оскаржуваних судових рішень неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, наводить доводи на обґрунтування незаконності із зазначеної підстави іншого судового рішення, а саме ухвали Долинського районного суду Івано-Франківської області від 13 лютого 2015 року, яка у касаційній скарзі не оскаржується, чим допустив суперечності.
Крім цього, ОСОБА_4 у касаційній скарзі, надаючи свою оцінку доказам, вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та посилається на неповноту судового розгляду, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається без руху.
Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд
постановив:
Поновити ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження ухвали Долинського районного суду Івано-Франківської області

від 28 лютого 2018 року та ухвали Івано-Франківського апеляційного суду

від 01 липня 2019 року.
Касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Долинського районного суду Івано-Франківської області від 28 лютого 2018 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 01 липня 2019 року залишити без руху і надати йому для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу йому буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3