24.10.2019 ЄУН №337/278/18
Провадження 1-кп/337/31/2019
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2019 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

потерпілої - ОСОБА_5

законного представника потерпілої ОСОБА_6

представника потерпілої адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі кримінальне провадження №0002801 від 16.12.2017 року за обвинуваченням: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, українки, громадянки України, з вищою освітою, непрацюючої, має на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 раніше не судимої

за ч.1 ст.125 КК України

В С Т А Н О В И В:

06 листопада 2017 року приблизно о годині 23 годині 20 хв. за місцем мешкання ОСОБА_4 , а саме у квартирі АДРЕСА_3 , між неповнолітньою ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на грунті раптово виниклих неприязних відносин виник конфлікт, в ході якого, ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою заподіяння тілесного ушкодження ОСОБА_5 , нанесла їй один удар кулаком правої руки в ліве плече, в результаті чого остання втратила рівновагу та потиличною частиною голови вдарилася об стіну. Не зупиняючись на досягнутому, ОСОБА_4 схопила потерпілу за волосся і вдарила обличчям об стіну. Після цього, ОСОБА_4 повернула ОСОБА_5 до себе обличчям і нанесла кулаком правої руки удар в обличчя, від якого остання втратила рівновагу і впала на підлогу. Далі, ОСОБА_4 продовжуючи свої неправомірні дії, направлені на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , нанесла їй не менше 10 ударів ногою по тулубу, чим спричинила потерпілій згідно з висновком експерта № 3017 від 21.12.2017 року - синці в лобовій ділянці справа, в ділянці верхніх повік обох очей, на спинці носа, в лівій щічній ділянці з розповсюдженням на підочноямкову, в лівій виличній ділянці, в лівій щічній ділянці з розповсюдженням на підщелепну, обох плечей, лівого ліктя, обох стегон, обох колінних суглобів; синець з набряком м`яких тканин в ділянці верхньої губи справа, в проекції якого на слизовій оболонці верхньої губи крововилив; синець с садном в ділянці підборіддя зліва; садно в ділянці правої гомілки; внутрішньо -шкірні крововиливи в ділянках шиї по передній поверхні, на передніх поверхнях грудної клітки зліва в проекції грудино- ключичного зчленування, в ділянках обох плечових суглобів, в лівій надключичній ділянці, на задній поверхні грудної клітки справа в проекції тіла лопатки з розповсюдженням на верхню третину правого плеча, в ділянках обох лопаток, що кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою провину визнала повністю, суду пояснила, що з потерпілою підтримувала дружні стосунки, однак остання вводила її в оману, скривала свій вік. 6 листопада 2017 року потерпіла прийшла увечері до неї додому. Під час спілкування поводилася некоректно, почала ображати її неписемними виразами у присутності малолітньої дитини, штовхнула її. На зауваження не реагувала, голосно кричала, поводилася неадекватно, розбудила криком дитину та своїми діями спровокувала її, тому вона не стрималася та почала наносити її удари, в якій кількості - пояснити не може. Вважає, що її дії були цілком обумовлені некоректною поведінкою з боку потерпілої, а тому підстав для стягнення відповідних сум на користь потерпілих не є справедливим. Просить у задоволенні позову відмовити.

Потерпіла ОСОБА_5 суду пояснила, що вона дійсно на той час підтримувала дружні стосунки з обвинуваченою, від якої скривала свій неповнолітній вік. 6 листопада 2017 року вона в якості гостя перебувала у квартирі ОСОБА_4 у нічний час. Під час спілкування між нею та ОСОБА_4 виникла сварка, під приводом звинувачень щодо залицянь з її боку до чоловіка обвинуваченої. Під час сварки ОСОБА_8 нанесла їй значну кількість ударів, від яких у неї утворилися тілесні ушкодження.

Крім пояснень обвинуваченої та потерпілої у судовому засіданні був досліджений висновок експерта № 3017 від 21.12.2017 року - синці в лобовій ділянці справа, в ділянці верхніх повік обох очей, на спинці носа, в лівій щічній ділянці з розповсюдженням на підочноямкову, в лівій виличній ділянці, в лівій щічній ділянці з розповсюдженням на підщелепну, обох плечей, лівого ліктя, обох стегон, обох колінних суглобів; синець з набряком м`яких тканин в ділянці верхньої губи справа, в проекції якого на слизовій оболонці верхньої губи крововилив; синець с садном в ділянці підборіддя зліва; садно в ділянці правої гомілки; внутрішньо -шкірні крововиливи в ділянках шиї по передній поверхні, на передніх поверхнях грудної клітки зліва в проекції грудино- ключичного зчленування, в ділянках обох плечових суглобів, в лівій надключичній ділянці, на задній поверхні грудної клітки справа в проекції тіла лопатки з розповсюдженням на верхню третину правого плеча, в ділянках обох лопаток, у ОСОБА_5 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Дані тілесні ушкодження утворилися від дії тупих предметів. Давність утворення тілесних ушкоджень не суперечить терміну, вказаному освідуваною та могли утворитися від обставин, на які вона зазначає. Взаєморозташування потерпілої і нападаючої в момент спричинення тілесних ушкоджень могло бути будь-яким при умовах доступності відповідної ділянки. Тілесні ушкодження виявлені у ОСОБА_5 могли утворитися не менш ніж від 27-ми травматичних впливів. Крім того, у судовому засіданні були оглянуті фотографії з зображенням наявних у потерпілої тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , які постановою від 19 грудня 2017 року визнані речовими доказами.

Інші докази в порядку ч.3 ст.349 КПК України у судовому засіданні не досліджувалися.

Оскільки, обвинувачена ОСОБА_4 та інші учасники не оспорюють доказів по справі, що надані прокурором на підтвердження винуватості обвинуваченої, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо цих обставин, які ніким не оспорюються та які є належні і допустимі, тому, розглянув справу в порядку ч.3 ст.349 КПК України, обмежившись дослідженням перерахованих вище доказів. При цьому судом було з`ясовано, що обвинувачена правильно розуміє зміст цих обставин, сумніви у добровільності її позиції відсутні, також судом було роз`яснено, що у разі визнання недоцільним дослідження інших доказів по справі, вона буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Оцінивши дослідженні у судовому засіданні докази, суд вважає винуватість ОСОБА_4 у скоєні кримінального правопорушення доведеною і кваліфікує її дії за ч.1 ст.125 як умисне легке тілесне ушкодження.

При призначенні покарання суд у відповідності до ст. 65 КК України виходить із ступеня тяжкості вчиненого діяння, особи винуватої, обставин, що пом`якшують та обтяжують її покарання.

Як випливає із змісту ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого

Судом вивчалась особа обвинуваченої ОСОБА_4 та встановлено, що остання раніше не судима, до кримінальної відповідальності не притягувалася, на обліку у психіатричному та неврологічному диспансері не перебуває, має на утриманні двох малолітніх дітей, не працює.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченої, суд визнає щире розкаяння винуватої, активне сприяття розкриттю досудового слідства.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої у відповідності до ст.67 КК України, суд не виявив.

Таким чином, враховуючи думку прокурора, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченій ОСОБА_4 покарання у вигляді громадських робіт, оскільки таке покарання як штраф та виправні роботи неможливо застосувати до обвинуваченої, бо остання не працює та, за її доводами, не спростованими з боку інших учасників процесу, перебуває у відпустці по догляду за дитиною .

Під час судового провадження представником потерпілої ОСОБА_6 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 заявлений цивільний позов щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 50000 грн, яку вона вважає домірною глибині своїх емоційних страждань.

Відповідно до ст. 128 ч. 5 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України, якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, КПК України не врегульовані, до них застосовується норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

У судовому засіданні представник потерпілої заявлені позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити, пояснила, що внаслідок неправомірних дій обвинуваченої у зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень, донька, яка є інвалідом з дитинства, проходила курс лікування, на який були витрачені певні кошти, але квитанції у належному вигляді не збереглися, тому розмір моральної шкоди вона визначила саме в 50000 грн.

Цивільний відповідач ОСОБА_9 позов не визнала, вважає їх жодним належним доказом не підтвердженими, крім того обґрунтовула свої заперечення проти позову відсутністю грошових коштів.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані ними фактичні дані, суд знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Збирання доказів не є обов`язком суду.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення в частині вирішення позовних вимог повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Крім того, згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.

Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої злочином, і стягнення безпідставно набутого майна» при розгляді цивільного позову в кримінальній справі суд може керуватися відповідними нормами цивільного процесуального законодавства.

При розв`язанні позову суд керується роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», за якими, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Вирішуючи позов, суд виходить з положень ст. 23 ЦК України і роз`яснень п. 16 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступень вини обвинуваченого, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Вимоги позову, на думку суду, є обґрунтованими, такими, що випливають з емоційних переживань потерпілої у зв`язку з протиправним ушкодженням здоров`я, яке (ушкодження) пов`язане із завданим фізичним болем.

Разом з цим суд бере до уваги і вік потерпілої, яка є молодою, працездатною, здатною без важких зусиль поновити звичайний спосіб життя і підтримувати власну життєдіяльність на гідному рівні і в подальшому.

Доводи цивільного відповідача щодо відсутності грошових коштів суд до уваги не приймає, оскільки відповідно до ч.4 ст.1193 ЦК України, суд не повинен враховувати при визначенні розміру такої шкоди матеріальне становище заподіюча такої шкоди у разі коли шкоду завдано злочинними діями.

У зв`язку з викладеним суд вважає, що сума у 5000 грн. у відшкодування моральних страждань потерпілої ОСОБА_5 ,( які належить стягнути з обвинуваченої саме на її користь, оскільки остання на час ухвалення судового рішення є повнолітньою) є такою, що ґрунтується на засадах розумності, виваженості та справедливості, а також є домірною глибині емоційних страждань потерпілої. При цьому суд відкидає доводи з боку позивача щодо обґрунтування розміру заявлених вимог витратами на лікування, оскільки у відповідності до ч.3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Запобіжний захід обвинуваченій не обирався.

Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.368, 373, 374, 395 КПК України, суд, -

У х в а л и в :

Визнати ОСОБА_4 винуватою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити покарання у вигляді двохсот годин громадських робіт.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 5000 (п`ять тисяч) грн. в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Речові докази: фотокартки у кількості 18 шт-залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст.394 КПК України.

Обвинуваченій та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1