АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/793/239/19 Справа № 693/467/19 Категорія: ст.ст. 183, 193 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю: секретаря прокурора підозрюваного захисника ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Жашківського районного суду Черкаської області від 02 травня 2019 року, якою застосовано щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тинівка, Жашківського району Черкаської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

запобіжний захід у виді тримання під вартою,

в с т а н о в и л а :

СВ Жашківського ВП Уманського ВП ГУНП в Черкаській області проводиться досудове розслідування, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000198 від 01.05.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що 30.04.2019 року близько 22:00 години ОСОБА_7 , перебуваючи на вході до веранди будинку АДРЕСА_2 , в стані алкогольного сп`яніння, під час конфлікту, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з гр. ОСОБА_9 , діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи протиправність своїх дій, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс один удар кулаком в область обличчя, внаслідок якого ОСОБА_9 впав у веранді будинку на коліна, після цього пройшов до веранди будинку, взяв дерев`яну табуретку й наніс даною табуреткою удар в область спини, від якого останній впав на підлогу, у подальшому ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний намір, наніс ще два удари дерев`яним табуретом в область тулубу ОСОБА_9 , від яких табурет розламався, тим самим спричинив тілесні ушкодження, від яких останній помер.

Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 153 від 02.05.2019 року, смерть ОСОБА_9 настала внаслідок сполучної травми із залученням кількох ділянок тіла.

02.05.2019 року прокурором Жашківського відділу Уманської місцевої прокуратури Черкаської області ОСОБА_6 змінено склад кримінального правопорушення у вказаному кримінальному провадженні з ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України.

Таким чином, наявні підстави для висновку про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України - умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

02.05.2019 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

02 травня 2019 року заступник начальника СВ Жашківського ВП Уманського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді із клопотанням про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою терміном на 60 днів без визначення застави.

Ухвалою слідчого судді Жашківського районного суду Черкаської області від 02 травня 2019 року клопотання слідчого задоволено та застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком 60 днів, до 30 червня 2019 року включно.

Ухвала обґрунтована тим, що враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, яке відноситься до категорії тяжких, за яке може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до10 років, є підстави вважати, що підозрюваний перебуваючи на волі може незаконно впливати на потерпілих, свідків та понятих у цьому ж кримінальному провадженні, а також ухилятися від органу досудового розслідування і суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть бути недостатніми для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Не погоджуючись із ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та застосувати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

В апеляційній скарзі захисник вказує, що підозра, оголошена ОСОБА_7 є необґрунтованою, та базується на показах свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , з яких вбачається, що ОСОБА_7 30.04.2019 року перебував на вулиці, на якій проживав ОСОБА_9 , що жодним чином не свідчить про вчинення злочину ОСОБА_7 .

Зазначає, що слідчим суддею як достатня підстава для обґрунтованості підозри ОСОБА_7 прийнято до уваги покази свідка ОСОБА_17 , проте залишено поза увагою покази підозрюваного про те, що на час смерті потерпілого він перебував вдома з батьком та співмешканкою ОСОБА_18 , а з ОСОБА_17 розійшовся.

Захисник також вказує, що ні слідчим, ні прокурором не підтверджено належними доказами наявні ризики для застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою і неможливість виконання підозрюваним обов`язків із застосуванням менш суворого запобіжного заходу.

Звертає увагу, що суддею не взято до уваги наявність на утриманні підозрюваного малолітніх дітей, факт проживання із батьком та співмешканкою, що свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків; а також те, що ОСОБА_7 не був затриманий в порядку ст. 208 КПК України та сам з`явився в судове засідання до місцевого суду 02.05.2019 року для розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу, що свідчить про відсутність у нього наміру переховуватись від слідства.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які просили задовольнити апеляційну скаргу, вивчивши матеріали клопотання та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим пунктами 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, передбачені ст.178 КПК України, а також вагомість наявних доказів, якими вони обґрунтовуються.

За змістом ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, колегія суддів приймає до уваги, що у рішенні ЄСПЛ у справі «Соловей і Зозуля проти України» останній зазначив, що суд має перевірити не лише дотримання процесуальних норм національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої особу взято під варту.

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «К.Г. проти Німеччини» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

Отже, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направлені справи до суду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 р. у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fох, Campbell and Hartley v. the United Kingdom), п. 32, Series A, № 182).

На основі наданих стороною обвинувачення матеріалів, які обґрунтовують клопотання заступника начальника слідчого відділу Жашківського ВП про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів приходить до висновку, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, детальний перелік яких міститься в клопотанні слідчого.

На переконання колегії суддів, із матеріалів клопотання вбачається, що об`єктивний неупереджений спостерігач міг би зробити висновок про можливе вчинення підозрюваним інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Крім того, всупереч положенням ч. 5 ст. 132 КПК України, захисником ОСОБА_7 до апеляційної скарги не додано доказів на підтвердження необґрунтованості підозри ОСОБА_7 в інкримінованому йому правопорушенні, з огляду на засади змагальності сторін.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду справи по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину, колегія суддів на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначає, що причетність ОСОБА_7 до вчинення злочину, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу.

Враховуючи викладене, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, прийшов до обгрунтованого висновку щодо необхідності застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу.

Відповідно до вимог ст. ст. 177, 178, 183, 194, 200 КПК України та п. «е» ч. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод (Рим, 1950 року), міра запобіжного заходу у виді взяття під варту обирається підозрюваному, обвинуваченому судом при наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ним правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню ним правопорушення чи його втечі після його вчинення, що вказана особа може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників кримінального провадження, перешкоджати провадженню іншим чином, а також вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Колегією суддів враховано, що ОСОБА_7 має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, проживає зі співмешканкою ОСОБА_18 та батьком ОСОБА_16 . Водночас, колегією суддів враховано і негативну характеристику ОСОБА_7 , надану сільським головою с. Тинівка, Жашківського району Черкаської області, згідно якої ОСОБА_7 порушує громадський порядок, вчиняє бійки, поводить себе неадекватно.

Перевіряючи доводи клопотання заступника начальника слідчого відділу Жашківського ВП на предмет наявності ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та дані про особу підозрюваного ОСОБА_7 , та при цьому, доведеність прокурором та слідчим неможливості застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що слідчий суддя при розгляді клопотання заступника начальника слідчого відділу Жашківського ВП про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує застосування запобіжних заходів, в тому числі і у виді тримання під вартою, при цьому вислухавши та врахувавши пояснення всіх учасників судового розгляду.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та належним чином мотивував своє рішення.

Порушень норм кримінального процесуального законодавства України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ч. 2 ст. 376, ст.ст. 176, 183, 193, 194, 404, 405, п. 1 ч. 3 ст. 407, ст.ст. 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Ухвалу слідчого судді Жашківського районного суду Черкаської області від 02 травня 2019 року, якою застосовано щодо ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий :

Судді :