Справа № 139/609/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2019 року смт Муровані Курилівці

Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючої - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого (цивільного позивача) ОСОБА_4 ,

обвинуваченого (цивільного відповідача) ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці у приміщенні суду кримінальне провадження № 0000166 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ; громадянина України, не одруженого, із середньою освітою, не працюючого, не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Пішохід ОСОБА_4 , перебуваючи 04.10.2018 близько 17:00 год. в смт Муровані Курилівці Вінницької області, упевнившись у відсутності небезпеки, почав переходити поза пішохідним переходом автодорогу по вул. Соборна від будинку під № 158. В цей час по даній автодорозі рухався автомобіль ВАЗ 2107, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 , який зупинив рух автомобіля перед виїздом з другорядної дороги на головну, щоб надати перевагу в русі автомобілю, який рухався по головній дорозі. В цей час пішохід ОСОБА_4 виконавши вимоги пункту 4.8 Правил дорожнього руху почав обходити автомобіль ВАЗ 2107 ззаду. Однак водій ОСОБА_5 в порушення вимог пунктів 10.9 Правил дорожнього руху, які затверджені Постановою Кабінету міністрів України від 10.10.2001 №1306 відповідно до якого - під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб, - не впевнившись в безпеці свого маневру почав рух заднім ходом та в порушення пункту 12.3 Правил дорожнього руху, де зазначено, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, - не вжив заходів до зменшення швидкості, зупинки транспортного засобу чи об`їзду перешкоди та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 .

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 у відповідності до висновку судово-медичної експертизи за № 40/13 від 12.02.2019 отримав тілесні ушкодження, а саме: закритий перелом шийки правого кульшового суглобу (який не спричинив небезпечних для життя явищ), який утворився від дії тупих предметів 04.10.2018 року при дорожньо-транспортній пригоді, механізм утворення даного тілесного ушкодження відповідає механізму їх спричинення на які посилається потерпілий, та належать до ушкоджень середньої ступені тяжкості, яке спричиняє (спричинило) тривалий розлад здоров`я більше 21-ї доби.

У відповідності п. 4.8 Розділу 4 Обов`язки та права пішоходів до Правил дорожнього руху, які затверджені Постановою Кабінету міністрів України від 10.10.2001 №1306 встановлено, що якщо в зоні видимості немає переходу або перехрестя, а дорога має не більше трьох смуг руху для обох його напрямків, дозволяється переходити її під прямим кутом до краю проїзної частини в місцях, де дорогу добре видно в обидва боки, і лише після того, як пішохід упевниться у відсутності небезпеки.

Відповідно до висновку судової авто технічної експертизи за № 302 від 05.06.2019 в даній дорожній обстановці дії водія автомобіля ВАЗ 2107 держ. номер НОМЕР_1 ОСОБА_5 з технічної точки зору регламентувались вимогами п.п. 10.1, 10.9, 12.3 Правил дорожнього руху.

В ситуації, яка склалася, водій автомобіля ВАЗ-2107 ОСОБА_5 мав технічну можливість попередити наїзд на пішохода шляхом термінового гальмування, з зупинкою автомобіля ВАЗ-2107 до смуги руху пішохода.

В ситуації, яка склалася, в діях водія автомобіля ВАЗ-2107 ОСОБА_5 вбачається невідповідність вимогам п.п. 10.9, 12.3 Правил Дорожнього руху а саме: 10.9. Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб. 12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Дії водія автомобіля ВАЗ-2107 ОСОБА_5 , які не відповідали вимогам 12.3 Правил дорожнього руху, з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 286КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений (цивільний відповідач) ОСОБА_5 свою вину у висунутому звинуваченні не визнав, суду пояснив, що 04.10.2018 року близько 17 год він рухався автомобілем ВАЗ -2107 по вул. Соборна в смт.Муровані Курилівці. Виїхав з другорядної дороги на головну, заїхав за знак 2.1.«Дати дорогу», побачив, що по головній дорозі на великий швидкості їде автомобіль здав трохи назад сантиметрів 30 і почув легенький стукіт по машині свідка ОСОБА_7 , яка сказала обережно людина. Тоді він вийшов з машини побачив потерпілого, який лежав з правої сторони його автомобіля, ногами до задніх дверей, а головою до багажника. В одній руці потерпілий тримав пакет, а в другий мобільний телефон. Він допоміг йому піднятися, запропонував завести в лікарню, однак останній відмовився, сказав, що сам викличе швидку. Приїхавши в лікарню для огляду на стан сп`яніння, спитав що з потерпілим, йому повідомили, що з ним все добре, про те, що в нього перелом стегна ніхто не казав. Цивільний позов не визнав, оскільки не здійснював наїзду на потерпілого.

Захисник адвокат ОСОБА_6 вважала, що стороною обвинувачення не доведено сам факт вчинення кримінального правопорушення, оскільки її підзахисний не здійснював наїзду на потерпілого, що було повністю доведено показами свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 безпосередніх очевидців події. Інші докази надані стороною обвинувачення також на її думку не підтверджують винуватості її підзахисного. В задоволенні цивільного позову просила відмовити.
Не дивлячись на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_5 , його винуватість повністю доводиться показами потерпілого, свідків та іншими доказами, наданими стороною обвинувачення, належність та достовірність яких не оспорена стороною захисту чи потерпілим, що безпосередньо досліджені у судовому засіданні.
Так, потерпілий (цивільний позивач) ОСОБА_4 в судовому засіданні суду показав, що 04.10.2018 він перебував у смт.Муровані Курилівці. Близько 16 год. 45 хв. прямував до автостанції від кафе «Берізка». Переходячи дорогу поза пішохідним переходом побачив автомобіль ВАЗ 2107 зеленого кольору з затемненими вікнами, який стояв посередині проїзної частини на відстані двох з половиною метрів від нього. Він декілька секунд почекав та почав обходити автомобіль, потім автомобіль різко почав здавати назад вдаривши його у лівий стегновий суглоб. Впавши він перекачався за лінію правих коліс та залишився лежати по осі руху автомобіля, голова була між багажником автомобіля і задніми правими дверима. Чув лише, що хтось крикнув стій чоловіка збив. Водій вийшов з автомобіля, взяв його за куртку і підняв, він став на ліву ногу, спочатку набрав дочку, а потім викликав швидку. З 04 по 10.2018 він перебував в Мурованокуриловецькій районній лікарні, йому була призначена витяжка. А з 08.10. по 25.10.2018 знаходився в хірургічному відділенні Віньковецької лікарні Хмельницької області, де була проведена хірургічна операція по встановленню ендопротеза тазостегнового суглобу.

19.09.2019 ним було подано цивільний позов, який він в судовому засіданні підтримав, зазначивши, що внаслідок вчинення обвинуваченим злочину були понесені матеріальні витрати на лікування в сумі 37207 грн. Вказані кошти потерпілий просив стягнути з обвинуваченого.

Свідок ОСОБА_8 , суду показала, що 04.10.2018 вона разом з ОСОБА_9 їхала у автомобілі ВАЗ 2107 зеленого кольору, яким керував Яровий І. Вони їхали з оптової бази на пошту. Вона сиділи на задньому пасажирському сидінні. ОСОБА_11 зупинився уступити дорогу, автомобілю, який рухався по головній дорозі. Потім він завів автомобіль, газонув, хотів їхати. Але ОСОБА_7 , яка переходила дорогу крикнула, що у вас під колесами чоловік. Вона відкрила двері та побачила ноги потерпілого, який лежав головою до багажника. ОСОБА_5 підійшов до нього, підняв легенько. ОСОБА_7 запропонувала викликати швидку, потерпілий відмовився. В подальшому сам викликав швидку. Зауважила, що удару вона не чула, пішоходів не бачила.
Свідок ОСОБА_9 , суду показала, що 04.10.2018 їхала з ОСОБА_5 у його машині від оптового магазину по прямій. Водій ОСОБА_5 зупинився щоб пропустити автомобіль. Пропустивши автомобіль хотів рушити далі, але підійшла жінка сказала, що під колесами лежить чоловік. ОСОБА_5 одразу ж вийшов з автомобіля, підняв потерпілого. Потерпілий сказав, що він нас бачив, а ми його не бачили, що він немає претензій, оскільки переходив дорогу не в тому місці. Після чого викликав швидку, спочатку казав, що у нього перелом коліна, потім перелом шийки правого суглобу. Зазначила, що удару не чула, автомобіль ОСОБА_12 назад не здавав.
Свідок ОСОБА_7 суду показала, що 04.10.2018 близько 16.00 години вона поверталася з роботи, переходила дорогу зі сторони каплички. Почула ніби машина газонула, потім побачила чоловіка, який лежав з боку машини. Підбігла до нього, запропонувала допомогу, він відмовився. Водій машини теж вийшов, підняв потерпілого, запропонував завести в лікарню. Останній відмовлявся, казав, що все сам вирішить, стояв опершись на машину і розмовляв по телефону. З машини повиходили двоє жінок пасажирів, всі питали потерпілого чи потрібна допомога.
Допитаний за клопотанням сторони захисту свідок ОСОБА_10 суду показав, що 04.10.2018 після роботи близько 17 год. 30 хв., їхав з двома пасажирами в с.Роздолівку Мурованокуриловецького району. Був великий потік машин, попереду їхала велика техніка, він зупинився біля каплички і побачив як потерпілий переходив дорогу. Останній проходячи біля автомобіля ОСОБА_12 сперся на нього і раптом впав попри машину та почав кричати, що його збили. Водій одразу ж вийшов з автомобіля, підбіг до нього, почав піднімати. Також з автомобіля вийшла спочатку одна жінка, а потім друга, яка не могла одразу ж відкрити задні двері, оскільки там лежав потерпілий. Зауважив, що коли потерпілий переходив дорогу він розмовляв по телефону, не зважаючи на сигнали водіїв.
За клопотанням сторони обвинувачення були допитані свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .
Свідок ОСОБА_13 суду показав, що 04.10.2018 близько 16 год. 30 хв., він знаходився на автостанції смт.Муровані Курилівці. Самого факту ДТП не бачив, лише бачив потерпілого, який лежав на лівому боці ззаду автомобіля ВАЗ 2107. Також бачив як до нього підійшов водій, підняв його по під руки та поставив на ноги. Через хвилин п`ять десять приїхала швидка.
Свідок ОСОБА_14 суду показав, що весною 2018 року точної дати не пам`ятає близько 17 год він автомобілем виїжджав з автовокзалу смт.Муровані Курилівці, ліворуч побачив автомобіль ОСОБА_5 , який виїхав на головну дорогу, а потім різко почав здавати назад не менш ніж на три метра. В цей час дорогу переходив потерпілий, побачивши, що він їде прямо на потерпілого почав кричати, сигналити йому, після чого він зупинився. Тоді він разом з ОСОБА_5 витягнув потерпілого з під колес автомобіля.
Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_15 складений ним висновок підтримав та пояснили, що висновок №40/13 від 12.02.2019 був зроблений на підставі медичної документації. Ним був встановлений механізм отримання потерпілий ОСОБА_4 удару це прямий механізм дії травмуючої сили в дільниці правого стегна (верхня третина кульшового суглобу). Інших зовнішніх тілесних ушкоджень у потерпілого не було зафіксовано. Зазначив, що такі злами не є характерними для ДТП. Разом з тим, зауважив, що з пояснень потерпілого вбачалося, що первинний контакт з автомобілем, який рухався заднім ходом відбувся в ліву частину, тобто потерпілий отримав прискорення завданого багажником автомобіля.

Крім показів потерпілого, свідків, винність обвинуваченого ОСОБА_5 , доводиться дослідженими у судовому засіданні доказами, що надані стороною обвинувачення:
- витягом з ЄРДР № 0000166 від 04.10.2018 згідно якого було зареєстровано кримінальне провадження по факту здійснення 04.10.2018 близько 17:00 год. ОСОБА_5 , що керував автомобілем ВАЗ-2107, державний номерний знак НОМЕР_1 , наїзду на ОСОБА_4 (а.к.п.108);
- рапортом чергового Мурованокуриловецького ВП від 04.10.2018, про те, що водій ОСОБА_5 , автомобілем ВАЗ 2107 рухаючись по вул.Соборна смт.Муровані Курилівці заднім ходом здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , після чого останнього доставлено до Мурованокуриловецької ЛПЛ з діагнозом закритий перелом шийки правого стегна (а.к.п.106);
- протоколом огляду місця події від 04.10.2018 (в самому протоколі описка, зокрема, зазначено 2017 рік, а не 2018, що підтверджується текстом та додатками до нього), схемою та відеозаписом до нього, відповідно до яких працівниками поліції було зафіксовано місце пригоди, розташування транспортного засобу ОСОБА_5 після ДТП, дорожні умови (а.к.п.109-118);
- висновком експерта № 40/13 від 12.02.2019 згідно якого у ОСОБА_4 мали місце такі тілесні ушкодження: закритий перелом шийки правого кульшового суглобу (який не спричинив небезпечних для життя явищ), які утворились від воздії тупих предметів, можливо 04.10.2018 при дорожньо-транспортній пригоді, механізм утворення даного тілесного ушкодження відповідає механізму їх спричинення на які посилається обстежений, та належать до ушкоджень середньої ступені тяжкості, яке спричиняє (спричинило) тривалий розлад здоров`я більше 21-ї доби. Враховуючи той факт, що ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження під час ДТП, не виключена можливість, що перелом шийки правого кульшового суглобу міг утворитись від дії тупого предмету, який діяв в дільницю правого кульшового суглобу під час падіння його тіла на тверду поверхню (а.к.п.64,65);
- протоколом слідчого експерименту від 18.03.2019 під час проведення якого потерпілий ОСОБА_4 розповів про місце розташування автомобіля ОСОБА_5 перед початком руху назад в момент коли він обходив його ззаду, показав траєкторію свого руху під час переходу автодороги та зазначив про місце наїзду на нього автомобілем ОСОБА_5 відносно елементів проїзної частини (а.к.п. 137-141);
- планом-схемою до протоколу слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_4 та фототаблицею, які візуально позначають версію потерпілого про обставини здійснення на нього наїзду ОСОБА_5 (а.к.п. 142-144);
- протоколом слідчого експерименту від 04.04.2019 під час проведення якого обвинувачений ОСОБА_5 проїхав своїм автомобілем заднім ходом 5 метрів саме з тією швидкістю, з якою він рухався в момент ДТП (а.к.п.145-147);
- планом-схемою до протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_5 , яким відображено швидкість руху автомобіля останнього під час руху заднім ходом (а.к.п. 148);

- висновком експерта № 302 від 05.06.2019, яким встановлено, що в даній дорожній обстановці дії водія автомобіля ВАЗ-2107, державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_5 з технічної точки зору регламентувались вимогами п.п. 10.1, 10.9, 12.3 ПДР. В ситуації, яка склалася, при технічних параметрах вказаних в копії ухвали про призначення експертизи, водій автомобіля ВАЗ-2107 ОСОБА_5 мав технічну можливість попередити наїзд на пішохода шляхом термінового гальмування, з зупинкою автомобіля ВАЗ-2107 до смуги руху пішохода. В ситуації, яка склалася, при технічних параметрах вказаних в копії ухвали про призначення експертизи, в діях водія автомобіля ВАЗ-2107 ОСОБА_5 вбачається невідповідність вимогам п.п. 10.9, 12.3 ПДР. Дії водія автомобіля ВАЗ-2107 ОСОБА_5 , які не відповідали вимогам п. 12.3 ПДР, при технічних параметрах, які містяться в копії ухвали про призначення експертизи, з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди. Питання дій пішохода експертом не досліджувалося (а.к.п. 153-157).
Суд критично оцінює пояснення сторони захисту про те, що обвинувачений не здійснював наїзд на потерпілого своїм транспортним засобом, з огляду на наступне.

Так, сам обвинувачений в судовому засіданні даючи покази зазначив, що здійснював рух заднім ходом, оскільки виїхав за дорожній знак 2.1Дати дорогу.

Даний факт також підтвердила допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , яка сиділа на задньому сидінні автомобіля ОСОБА_5 та зазначила, що останній лише трохи здав назад.

Також свідок ОСОБА_14 підтвердив суду рух автомобіля ОСОБА_5 заднім ходом на відстань не менше ніж три метра.

При цьому, суд не бере до уваги вказану обвинуваченим та свідком ОСОБА_8 відстань на яку автомобіль від`їхав назад (30 сантиметрів та менше ніж пів метра відповідно), оскільки механізм дорожньо-транспортної пригоди швидкоплинний, негативний вплив на розуміння події здійснюють такі фактори, як отримання травм, необхідності швидкого реагування на аварійну обстановку та безпосередня участь в події. Внаслідок цього особи безпосередні учасники події, не можуть дати з технічної точки зору вірну кількісну та якісну характеристику механізму ДТП (дані про швидкість руху об`єктів, відстані і т.д.), оскільки в силу психофізіологічних особливостей кожна людина по різному сприймає обставини події.

В даному випадку обвинувачений та свідок який перебував в його автомобілі на думку суду можуть здійснити оцінку події, що відбулася лише під впливом вказаних вище факторів. З огляду на це свідчення свідка ОСОБА_14 , якій бачив обставини ДТП від їх початку до завершення є найбільш прийнятними, оскільки він не був учасником ДТП, а тому міг об`єктивно оцінити відстань на яку обвинувачений здійснив рух заднім ходом. При цьому, суд бере до уваги, що інший свідок ОСОБА_7 самого наїзду не бачила, однак чула різкий звук двигуна автомобіля ОСОБА_5 . Свідок ОСОБА_13 підтвердив обставину перебування потерпілого під автомобілем обвинуваченого. Свідчення ж свідка ОСОБА_10 про те, що обвинувачений не їхав заднім ходом, а потерпілий проходив повз його автомобіль на стільки близько, що навіть сперся на нього, суперечать зазначеним вище доказам.

Крім того, на слідчому експерименті ОСОБА_5 не лише підтвердив рух заднім ходом транспортного засобу, яким він керував, в момент наїзду на ОСОБА_4 , але й показав приблизну швидкість з якою він рухався при цьому, тричі проїхавши відстань у п`ять метрів з тією швидкістю з якою він здійснював рух назад 04.10.2018 (а.к.п.86). Вказані дані слідчого експерименту, в тому числі, і бралися експертом до уваги при встановленні порушення ОСОБА_5 Правил дорожнього руху.

Зазначена обставина, повністю підтверджується поясненнями потерпілого ОСОБА_4 наданими в судовому засіданні та узгоджується з даними протоколу слідчого експерименту від 18.03.2019 проведеного за його участю, планом-схемою та фототаблицею. Вказані пояснення потерпілого не змінювалися, є чіткими, логічними та послідовними.
Також, зазначені вище свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтвердили, що ні вони самі, ні обвинувачений не бачили потерпілого, коли той обходив транспортний засіб у якому вони перебували. Про нього їм повідомила інший свідок ОСОБА_7 , коли той уже лежав біля задньої частини автомобіля.

На думку суду, це повністю пояснює ту обставину, що ОСОБА_5 здійснив наїзд на ОСОБА_4 , оскільки не бачив його, хоча, якщо б він виконував вимоги п.п. 10.9 та 12.3 ПДР, то міг та повинен був уникнути зіткнення з людиною.

Посилання ж сторони захисту на відсутність у потерпілого крім перелому, інших тілесних ушкоджень, на думку суду не виключає отримання ОСОБА_4 незначного поштовху внаслідок контакту з багажником автомобіля обвинуваченого, який не залишив видимих тілесних ушкоджень, але став причиною його падіння, можливість чого підтвердив допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_15 . При цьому, зважаючи на види дорожньо-транспортних пригод, на пішохода, у будь-якому випадку, може бути здійснено лише «наїзд» в зміст якого включається отримання прискорення особою внаслідок її контакту з автомобілем, а словосполучення «зіткнення з пішоходом» не відповідає розумінню механізму дорожньо-транспортної пригоди та є лише однією з ознак наїзду.

Зауваження адвоката ОСОБА_6 про те, що у медичних документах, які надавалися експерту для проведення судово-медичної експертизи не було зазначено про наявність рентген знімку, не може братися до уваги, оскільки допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_15 пояснив, що експертиза потерпілого була проведена на підставі наданої йому у достатньому обсязі медичної документації.

Її ж твердження про те, що слідством не було проведено слідчого експерименту з потерпілим щодо механізму отримання тілесних ушкоджень, суд сприймає в контексті статті 94 КПК України та для прийняття відповідного процесуального рішення оцінює сукупність усіх зібраних в цій справі доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку.

Крім того, щодо сумнівів сторони захисту про отримання потерпілим тілесних ушкоджень саме внаслідок наїзду на нього обвинуваченого, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Об`єктивна сторона складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, включає три обов`язкові ознаки:

а) суспільно небезпечне діяння (порушення правил безпеки дорожнього руху);

б) суспільно небезпечні наслідки (заподіяння потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень);

в) причинний зв`язок між діянням і наслідками.

У випадку дорожньо-транспортної події для вирішення питання про наявність чи відсутність складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, необхідно встановити причинний зв`язок між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього рух) особи та наслідками, що настали, дослідити характер та черговість порушення, які вчинив водій, з`ясувати чи дійсно він створив небезпечну дорожню обстановку (аварійну ситуацію), тобто з`ясувати ступінь участі винуватої особи у спричиненні злочинного наслідку.

При цьому, причинний зв`язок в автотранспортних злочинах відрізняється тим, що він встановлюється не між діями водія та наслідками, що настали, а між порушеннями правил дорожнього руху й відповідними наслідками.

Зазначена позиція підтверджується постановою Верховного Суду України № 5-41кс15 від 10.12.2015.

Диспозиція статті 286 КК України є бланкетною, й для встановлення того, чи були порушені правила безпеки дорожнього руху, необхідно звертатись до ПДР. Вони встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

У цій справі, суд вважає доведеним порушення ОСОБА_5 п.п. 10.9, 12.3 ПДР внаслідок чого була створена аварійна ситуація та спричинено ОСОБА_4 тілесні ушкодження середньої тяжкості, що підтверджується, зокрема, висновками експерта № 40/13 від 12.02.2019 та № 302 від 05.06.2019.
Отже, причиною настання суспільно небезпечних наслідків у виді травмування потерпілого є порушення ОСОБА_5 п.п. 10.9, 12.3 ПДР і між діями останнього та наслідками є причинний зв`язок.

Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази, як з точки зору допустимості так і з точки зору достовірності, суд приходить до висновку, що винність обвинуваченого ОСОБА_5 в інкримінованому йому злочині доведена повністю, а його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Зокрема, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно із ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, особу винного, який раніше не судимий (а.к.п. 161), по місцю проживання характеризується позитивно (а.к.п. 160), на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває (а.к.п.162).

Обставин, що пом`якшували б покарання обвинуваченому судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого є вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Згідно ч. 1 ст. 368 КПК України, суд, ухвалюючи вирок, також приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого. Відповідно до такої інформації (а.к.п.63-65) Мурованокуриловецький РС з питань пробації зробив висновок, що існує Низький рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, та Низький рівень ризику небезпеки для суспільства, в тому числі для окремих осіб, а виправлення особи без позбавлення або обмеження волі можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (в т.ч. окремих осіб).
Враховуючи всі обставини справи в їх сукупності, ставлення обвинуваченого ОСОБА_5 до вчиненого, те, що він не працює, отримує державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям та виплати за здійсненням догляду за інвалідом І групи, а також враховуючи думку потерпілого, який просив обвинуваченого суворо не карати, суд приходить до висновку що саме покарання у виді штрафу в межах санкції частини статті за якою кваліфіковано його діяння, буде необхідним та достатнім і досягне мети не лише кари ОСОБА_5 за вчинене, а й буде слугувати для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як засудженим так і іншими особами.

При цьому, суд, враховуючи ту обставину, що обвинувачений до кримінальної відповідальності притягується вперше, безпосередньо після вчинення дорожньо транспортної пригоді не зник з місця події та намагався надати потерпілому допомогу, здійснює догляд за хворою матір`ю, яка є інвалідом І групи, внаслідок захворювання (деформуючий дефартроз обох колінних суглобів) потребує постійного користування транспортним засобом, вважає за недоцільне призначати ОСОБА_5 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Також ОСОБА_4 було заявлено цивільний позов, про відшкодування ОСОБА_5 37207 грн майнової шкоди, яка полягає у витратах понесених ним на лікування.

Згідно з ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Судом при дослідженні письмових доказів на підтвердження майнової шкоди цивільного позивача було встановлено, що ОСОБА_4 у зв`язку тілесними ушкодженнями спричиненими ДТП були понесені наступні витрати:

- 9959 грн 56 коп. деталі ендопротезу тазостегнового суглобу «Мотор Січ ЕТБС-2, компонент ацетабулярний цементний, компонент стегновий цементний, голівка сферична (а.к.п.46);

- 3584 грн 50 коп. Palacos R+G 1х40 Рентгеноконтрастний кістковий цемент високої в`язкості з Гентаміцином (а.к.п. 47,48);

- 216 грн 90 коп. - милиці дерев`яні (а.к.п.49);

- 389 грн 53 коп. - медикаменти придбані ОСОБА_4 21.10.2018, 22.10.2018 та 25.10.2018 (а.к.п.50);

- 23058 грн 05 коп. медикаменти придбані 12.10.2018, 14.10.2018, 17.10.2018, 19.10.2018, 21.10.2018, 22.10.2018 (а.к.п.51).

Всього, ОСОБА_4 було придбано медикаментів та медичних матеріалів на загальну суму 37208 грн 54 коп.

Крім того, у суду не виникає сумніву, що вказані медикаменти та медичні матеріали, були використані потерпілим в період після ДТП за призначенням, що доводиться, зокрема, висновком експерта № 40/13, епікризом № 3519, випискою № 2327 із медичної карти (а.к.п.40-43).

Враховуючи викладене, суд вважає, що цивільний позов слід задоволити повністю, оскільки позовні вимоги ОСОБА_4 заявлені в межах витрат понесених ним на лікування.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
Судові витрати в сумі 2100 грн 07 коп. за проведення двох судових авто технічних експертиз (№ 159 від 10.04.2019 1001 грн та № 302 від 05.06.2019 1099 грн 07 коп.) слід стягнути з ОСОБА_5 на користь держави у відповідності до ч. 2 ст. 124 КПК України.

Судові витрати у вигляді судового збору, які понесені внаслідок розгляду судом цивільного позову слід віднести на рахунок держави, оскільки, з урахуванням правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові №51-274км17 від 23.01.2019, при вирішенні у межах кримінального провадження цивільного позову стягнення судового збору з обвинуваченого (засудженого), який несе цивільну відповідальність, не допускається, адже таке стягнення суперечить закріпленим у статтях 2, 7, 9 КПК завданням кримінального провадження, засаді законності, не відповідає приписам ч. 5 ст. 128, статей 118, 119, 370 цього Кодексу та істотно порушує гарантоване особі право на розгляд справи щодо неї з додержанням вимог зазначеного провадження, передбачених указаним Кодексом.

Речовий доказ, автомобіль марки ВАЗ-2107, державний номерний знак НОМЕР_1 , що знаходиться на арештмайданчику Мурованокуриловецького ВП Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області повернути власнику або законному користувачу, знявши з нього арешт накладений 08.10.2018 ухвалою слідчого судді Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 373-376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 220 (двісті двадцять) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3740 (три тисячі сімсот сорок) гривень без позбавлення права керування транспортними засобами.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати пов`язанні з проведеними судовими авто технічними експертизами (№ 159 від 10.04.2019 та № 302 від 05.06.2019) в сумі 2100 гривень 07 копійок

Цивільний позов задоволити повністю.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заподіяну майнову шкоду в сумі 37207 (тридцять сім тисяч двісті сім) гривень.

Речовий доказ, автомобіль марки ВАЗ-2107, державний номерний знак НОМЕР_1 , що знаходиться на арештмайданчику Мурованокуриловецького ВП Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області повернути власнику ОСОБА_16 або законному користувачу ОСОБА_5 , знявши з вказаного автомобіля арешт накладений 08.10.2018 ухвалою слідчого судді Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору та потерпілому.

Суддя :