Справа № 351/516/19
Провадження № 1-кп/346/319/19
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2019 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Коломия кримінальну справу у кримінальному провадженні № 0000019 від 02 лютого 2019 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою освітою, непрацюючого, одруженого, на утриманні має малолітнього сина, депутатом не являється, неодноразово судимого, востаннє вироком Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 10.04.2019 за ч.1 ст. 186 КК України до покарання у виді 3 місяців арешту, на підставі ст.71 КК України шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Орджонікідзенського районного суду м. Запоріжжя від 14.12.2016 року за ст.408 ч.3 КК України визначено остаточне покарання у виді 5 років 2 місяців позбавлення волі, у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_5 , будучи судимий 17.05.2016 Глибоцьким районним судом за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт, 14.12.2016 Орджонікідзенським районним судом м.Запоріжжя за ч.3 ст. 408 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, звільненого на підставі ст.75 КК України з випробувальним терміном 3 роки, 10.04.2019р. Снятинським районним судом Івано-Франківської області за ч.1 ст. 186 КК України до покарання у виді 3 місяців арешту, на підставі ст.71 КК України шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Орджонікідзенського районного суду м. Запоріжжя від 14.12.2016 року за ст.408 ч.3 КК України визначено остаточне покарання у виді 5 років 2 місяців позбавлення волі, на шлях виправлення не став, відповідних висновків для себе не зробив і обвинувачується у вчинені нових злочинів.

Так, 21.01.2019 близько 17 години обвинувачений ОСОБА_6 знаходячись в середині житлового будинку потерпілої ОСОБА_7 по АДРЕСА_1 , у якому він тимчасово проживав, вирішив викрасти майно потерпілої ОСОБА_7 .

Перебуваючи у спальній кімнаті потерпілої ОСОБА_7 обвинувачений ОСОБА_6 переконавшись, що в приміщенні будинку нікого немає і за його діями ніхто не спостерігає, переслідуючи корисливу мету таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер вчинюваних ним дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав грошові кошти ОСОБА_7 у розмірі 320 (триста двадцять) грн., завдавши останній матеріальні збитки на вказану суму. Після вчинення крадіжки ОСОБА_4 покинув місце події і викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 01.02.2019 близько 23 години 30 хвилин, йдучи вулицею Заводська в м. Снятин Івано-Франківської області у напрямку місця свого проживання, зайшов на подвір`я господарства ОСОБА_8 по АДРЕСА_2 , щоб купити пиво.

Знаходячись на подвір`ї господарства потерпілого ОСОБА_8 обвинувачений ОСОБА_4 вирішив незаконно заволодіти його автомобілем марки «Audi A6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходився на подвір ї.

Переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, обвинувачений ОСОБА_6 переслідуючи корисливу мету таємне заволодіння транспортним засобом, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, розуміючи, що не має ані дійсного, ані уявного права на транспортний засіб автомобіль марки «Audi A6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , власником якого є потерпілий ОСОБА_8 , скориставшись наявним у замку запалювання ключем, непомітно для сторонніх осіб, самовільно сів в салон автомобіля та всупереч волі потерпілого ОСОБА_8 , діючи щодо останнього таємно, поїхав на ньому з місця події, тим самим повторно, незаконно заволодів вищевказаним транспортним засобом марки «Audi A6» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Маючи можливість розпоряджатися автомобілем потерпілого ОСОБА_8 марки «Audi A6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , обвинувачений ОСОБА_6 поїхав ним у напрямку місця свого проживання. Під час керування транспортним засобом обвинувачений ОСОБА_6 не справився з керуванням та з`їхав з проїзної частини дороги в кювет на вул. Заводській в м. Снятин Івано-Франківської області, внаслідок чого автомобіль «Audi A6» реєстраційний номер НОМЕР_1 зазнав механічних пошкоджень.

Відповідно до висновку експерта СЕ-19/109/26-22АВ/19 від 13.02.2019 ринкова вартість наданого на дослідження автомобіля «Audi A6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 станом на 01.02.2019 року становить 185 836,0 (сто вісімдесят п`ять тисяч вісімсот тридцять шість) гривень.

Вартість матеріальних збитків, завданих власнику наданого на дослідження автомобіля «Audi A6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , 2001 року виготовлення, внаслідок завданих йому пошкоджень, станом на момент дослідження могла становити 40 938,0 (сорок тисяч дев`ятсот тридцять вісім) грн.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України визнав в повному обсязі і надав суду показання по суті пред`явленого повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, яке відповідає фактичним обставинам справи і не суперечить їм.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 ствердив, що він дійсно 21.01.2019 близько 17 години, знаходячись в середині житлового будинку потерпілої ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , у якому він тимчасово проживав, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав грошові кошти у розмірі 320 (триста двадцять) грн.. Крім того, 01.02.2019 близько 23 години 30 хвилин, йдучи вулицею Заводська, що в м. Снятин Івано-Франківської області у напрямку місця свого проживання, зайшов на подвір`я господарства потерпілого ОСОБА_8 по АДРЕСА_2 , та вирішив незаконно заволодіти його автомобілем марки «Audi A6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходився на подвір ї і скористався наявним у замку запалювання ключем, непомітно для сторонніх осіб, самовільно сів в салон автомобіля і таємно поїхав на ньому з місця події, тим самим повторно незаконно заволодів вищевказаним транспортним засобом марки «Audi A6» реєстраційний номер НОМЕР_1 , поїхав ним у напрямку місця свого проживання. Під час керування транспортним засобом не справився з керуванням та з`їхав з проїзної частини дороги в кювет на вул. Заводська, що в м. Снятин Івано-Франківської області, внаслідок чого автомобіль «Audi A6» реєстраційний номер НОМЕР_1 зазнав механічних пошкоджень. Щиро розкаюється та просить суворо не карати.

Потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилися, подали суду письмові заяви про розгляд даної справи у їх відсутності, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не мають, не наполягають на суворому покаранні та не заперечують щодо розгляду справи на підставі ч.3 ст. 349 КПК України.

Враховуючи те, що обвинувачений у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України при обставинах, викладених в обвинувальному акті, беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши їм положення ч.3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченого ч.3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Обвинувачений вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції.

Це повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

При встановлених обставинах, суд вважає правильною кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України, відповідно як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, та незаконне заволодіння транспортним засобом, вчиненому повторно.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд відповідно до ст. 65, 66, 67 КК України бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому судом визнаються зізнання та щире каяття у вчиненому злочині, активне сприяння розкриттю злочину, що потерпілі на суворому покаранні не настоюють, позитивно характеризується по місцю проживання, має на утримання малолітню дитину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.

Згідно п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо конкретного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимоги ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов"язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом"якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчиненню нових злочинів.

У п. 3 постанови зазначено, що суди, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, повинні виходити з класифікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив, мета, спосіб вчинення, кількість епізодів, характер і ступінь тяжкості наслідків тощо).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від

суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Як вбачається з досудової доповіді Коломийського міськрайонного відділу філії Державної Установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області про обвинуваченого у кримінальному провадженні з врахуванням інформації, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також високу ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, Коломийський міськрайонний відділ з питань пробації вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства може становити високу небезпеку для суспільства чи окремих осіб.

З врахуванням вищенаведеного беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 не можливе без його ізоляції від суспільства, тому обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі за вищезгадане вчинене кримінальне правопорушення. Саме таке покарання обвинуваченому, на думку суду, внесе корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізує негативні настанови та змусить додержуватись положень закону про кримінальну відповідальність, позбавить можливості обвинуваченого вчиняти нові злочини і буде необхідним для попередження нових кримінальних правопорушень.

Беручи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_6 10.04.2019 року засуджений вироком Снятинського районного суду Івано-Франківської області за ч.1 ст. 186 КК України до покарання у виді 3 місяців арешту, на підставі ст.71 КК України шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Орджонікідзенського районного суду м. Запоріжжя від 14.12.2016 року за ст.408 ч.3 КК України визначено остаточне покарання у виді 5 років 2 місяців позбавлення волі, строк відбування рахувати з 02.02.2019р., то суд важає на підставі ст.71 КК України шляхом часткового складання покарань за даним вироком та вироком Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 10.04.2019р. слід визначити обвинуваченому ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна.

Підстав для зміни чи скасування обраного щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, не вбачається.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна, тому вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення у виді арешту, застосованого ухвалою слідчого судді Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 05.02.2019 року.

Питання речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.100, 124, 349, 370, 374 КПК України,-

З А С У Д И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчинені злочинів, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України та призначити покарання:

- за ч.2 ст.185 КК України - у виді 6 місяців арешту;

- за ч.2 ст. 289 КК України - у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ст.70 ч.1 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ст.71 КК України шляхом часткового складання покарань за даним вироком та вироком Снятинського районного суду від 10.04.2019р., визначити остаточне покарання у виді шести років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Продовжити ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу.

Строк відбування покарання рахувати з 02.02.2019р.

Стягнути з обвинуваченого витрати на залучення експертів 2717 грн., а саме:

- за проведення судової автотоварознавчої експертизи № СЕ-19/109/26-22АВ/19 від 13.02.2019 1287,0 грн.;

- за проведення судової дактилоскопічної експертизи №1.3-376/18 від 31.07.2018 - 1430,0 грн..

Скасувати арешт на автомобіль марки «Audi A6», реєстраційний номер НОМЕР_1 та ключ до автомобіля «Audi A6» з металевим брелком.

Речові докази: автомобіль марки «Audi A6», реєстраційний номер НОМЕР_1 та ключ до автомобіля «Audi A6» з металевим брелком, залишених на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_8 повернути законному володільцю ОСОБА_8 ; чотири сліди пальців рук залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено вважається, що вирок не набрав законної сили.

Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним в порядку статті 349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційних скарг до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1