У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2019 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши клопотання начальника відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області підполковника поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором ОСОБА_4 , про арешт майна,

встановив:

З клопотання вбачається, що 03 листопада 2019 року біля 02 години 10 хвилин водій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , керуючи автомобілем марки «BMW Х5», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , котрий належить його братові ОСОБА_6 , рухаючись по вул. Івана Франка, в місті Хуст у напрямку м. Тячів, неподалік житлового будинку №121 здійснив наїзд на громадянина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 мешканця АДРЕСА_2 , який перебував в смузі руху вказаного автомобіля. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 від отриманих травм помер на місці пригоди. 03.11.2019 у ході проведення огляду місця пригоди у відповідності до вимог ст.237 КПК України транспортний засіб - автомобіль марки «BMW Х5», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , був вилучений та відданий на відповідальне зберігання на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області, з метою його подальшого летального огляду та фіксації на ньому слідової інформації, а також проведення судових експертиз. Згідно технічного паспорта власником вказаного транспортного засобу, який визнано речовим доказом у кримінальному провадженню є водій ОСОБА_6 , мешканець АДРЕСА_1 , але фактичним користувачем на момент дорожньо-транспортної пригоди був ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 .

Клопотання слідчого мотивоване тим, що автомобіль марки «BMW Х5», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , є доказом злочину.

Слідчий подав до суду заяву про розгляд клопотання за його відсутності, клопотання підтримав та просив таке задовольнити.

Власник майна в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду клопотання був належним чином повідомлений слідчим.

На підставі ч. 1 ст. 172 КПК України, слідчий суддя вважає можливим розглянути клопотання без його участі.

Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Слідчий суддя дослідивши матеріали клопотання приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України: арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

У відповідності до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення

У відповідності до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як вбачається з матеріалів клопотання, ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування області в кримінальному провадженні №0000313 від 03.11.2019 за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України

Судом враховано те, що майно, а саме автомобіль марки «BMW Х5», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , який перебуває у користуванні ОСОБА_5 , тимчасово вилучений та поміщений на спеціальний Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області.

Згідно зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником вказаного автомобіля є ОСОБА_6 .

Слідчим, на виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України, доведено слідчому судді необхідність арешту вищевказаного майна з метою збереження такого як речового доказу. Відтак, слідчий суддя приходить до висновку про задоволення даного клопотання.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 98, 132, 170-173, 372, 395 КПК України, слідчий суддя

ухвалив:

Накласти арешт, в межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000313 від 03.11.2019, на вилучене в ході проведення огляду місця пригоди від 03.11.2019 майно, а саме: автомобіль марки «BMW Х5», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 .

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1