Справа №504/3837/19
УХВАЛА
15.11.2019 року смт.Доброслав

Слідчий суддя Комінтернівського районного суду Одеської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3

розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого СВ Лиманського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

До Комінтернівського районного суду Одеської області надійшло клопотання слідчого СВ Лиманського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 про арешт майна.

Клопотання обґрунтовано тим, що СВ Лиманського ВП ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001221 від 10.11.2019р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

З клопотання вбачається, що досудовим розслідуванням встановлено, що 09.11.2019р. до чергової частини Лиманського ВП ГУ НП в Одеській області надійшло повідомлення про те, що 09.11.2019р. біля 08:50 год. на перехресті вулиць Одеської та Набережної в с. Корсунці Лиманського району Одеської області сталося зіткнення автомобілю «Тойота» номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та автомобілю «Мерседес Бенц» номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , В результаті ДТП пасажира автомобіля «Тойота» ОСОБА_7 доставлено до ООКЛ з діагнозом: перелом 4-6 ребер справа.

За даним фактом 10.11.2019р. слідчим відділенням Лиманського ВП ГУ НП в Одеській області розпочате кримінальне провадження за ознаками ч. 1 ст. 286 КК України.

Під час проведення огляду було виявлено та затримано автомобіль марки «Мерседес Бенц», з державним реєстраційним номером НОМЕР_2 , на якому присутні сліди пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди .

Також в ході огляд було вилучено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль «Мерседес Бенц» з державним реєстраційним номером НОМЕР_2 під реєстраційним номером НОМЕР_3 , видане 15.01.2007р. Другим Донецьким МРЕВ ДАІ ГУ-УМВС України, власником якого являється ЗАТ «Геркулес».

Вказаний автомобіль марки «Мерседес Бенц» з державним реєстраційним номером НОМЕР_2 , містить на собі сліди кримінального правопорушення у вигляді механічних змін кузова автомобіля, що виражене у повній деформації передньої частини кузова внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та в ході досудового розслідування виникає необхідність встановлення об`єктивних обставин та проведення відповідних експертиз.

Транспортний засіб після огляду передано під відповідальне зберігання на майданчик тимчасового тримання №6. що розташований за адресою: м. Одеса, вул. Аеропортівська, 29а, а свідоцтво запаковано у конверт в матеріалах справи.

Як зазначила слідчий ОСОБА_4 у клопотанні, незастосування арешту може призвести до втрати речових доказів або до їх знищення, оскільки без вирішення питання про накладення на них арешту, тимчасово вилучені предмети підлягають поверненню особі, у якої вони були вилучені.

В судовому засіданні прокурор Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 підтримав заявлене клопотання та просив слідчого суддю його задовольнити з підстав, викладених у ньому.

Представник власника майна - ЗАТ «Геркулес», будучи належним чином повідомленим, до суду не з`явився, причину неявки не повідомив, у зв`язку із чим суд вважає можливим розглядати клопотання в його відсутності.

Розглянувши подане клопотання, вислухавши думку прокурора, вивчивши надані матеріали справи, слідчий суддя приходить до наступного.

Згідно ч.1 ст.131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п.7 ч.2 ст.131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду. Клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Статтями 167, 168 КПК України визначено, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у ч.2 ст.167 КПК України майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпеченн я збереження речових доказів.

Згідно ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.ч.10, 11 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб;

Так, згідно постанови від 10.11.2019р., майно, на яке орган досудового розслідування просить накласти арешт, визнано речовими доказами по справі.

Оцінюючи підстави арешту майна, викладені у клопотанні, слідчий суддя приймає до уваги, що у судовому засіданні доведена необхідність арешту вказаного майна, оскільки незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження дійсно може призвести до його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі тощо.

Тому, з метою встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, забезпечення заходів кримінального провадження, враховуючи, що вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, з метою збереження речових доказів, оцінюючи наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя вважає за доцільне клопотання задовольнити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.98, 131, 132, 167, 168, 170-173, 309, 369, 372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ Лиманського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 про накладення арешту на майно задовольнити.

Накласти арешт на наступне майно:

-автомобіль «Mersedes-Benz», з державним реєстраційним номером НОМЕР_2 , який зберігається на штраф-майданчику №6. що розташований за адресою: м. Одеса, вул. Аеропортівська, 29а.

-свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль НОМЕР_3 , виданого 15.01.2007р. Другим Донецьким МРЕВ ДАІ ГУ-УМВС України, власником якого являється ЗАТ «Геркулес», який зберігається в матеріалах кримінального провадження.

Заборонити будь-яким особам розпоряджатися будь-яким чином цим майном та використовувати його до прийняття остаточного процесуального рішення по кримінальному провадженню.

Ухвала слідчого судді виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1