ЄУН № 336/6125/18
пр. № 1-кп/336/235/2019
ВИРОК
Іменем України
25 вересня 2019 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі колегії суддів: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарях ОСОБА_4 , ОСОБА_5

за участі прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинуваченого та цивільного відповідача ОСОБА_8

захисника адвоката ОСОБА_9

потерпілої ОСОБА_10 , законного представника потерпілої ОСОБА_10 ОСОБА_11

педагога ОСОБА_12

потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_13

розглянувши у закритому судовому засіданні кримінальне провадження за звинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Запоріжжя, громадянина України, зареєстрований проживаючим та проживає у АДРЕСА_1 , не одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

у скоєнні злочинів, передбачених ст. 152 ч. 4, ст. 15 ч. 2 ст. 186 ч. 2 КК України,
ВСТАНОВИВ:
19 березня 2018 року приблизно о 19:00 годині ОСОБА_8 , маючи умисел на зґвалтування, тобто вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із оральним проникненням в тіло малолітньої потерпілої ОСОБА_10 з використанням геніталій, всупереч волі останньої та без її добровільної згоди, знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , підійшов ззаду до малолітньої потерпілої ОСОБА_10 , 2005 року народження, яка не досягла чотирнадцяти років, після чого з метою подавити волю останньої до опору долонею правої руки закрив їй рот та висловив погрозу щодо застосування фізичного насильства у вигляді нанесення тілесних ушкоджень.

Переконавшись, що вказана погроза щодо застосування фізичного насильства сприйнята потерпілою ОСОБА_10 як реальна, тобто у неї склалось враження, що у разі, якщо вона протидіятиме ОСОБА_8 або не виконає його вимоги, погрозу відносно неї буде реалізовано, повів потерпілу до ділянки місцевості, яка представляє собою яму для сміття, розташовану на відстані приблизно 100 метрів від будинку АДРЕСА_2 .

Підійшовши до зазначеної ями, ОСОБА_8 застосував фізичне насильство відносно малолітньої ОСОБА_10 , яка є особою, яка не досягла чотирнадцяти років, штовхнувши її обома руками в область спини, від чого остання впала на землю і почала кричати, після чого ОСОБА_8 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, з метою попередження спроби потерпілої покликати на допомогу і з метою вчинення дій сексуального характеру, всупереч волі потерпілої ОСОБА_14 , підійшов до неї та наніс їй удар долонею правої руки в область лівої щоки, від чого потерпіла ОСОБА_10 припинила кричати, а ОСОБА_8 з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на вчинення дій сексуального характеру, сів на її живіт та, утримуючи її в положенні лежачи спиною на землі, ввів свій статевий член в її ротову порожнину, тим самим проник в тіло потерпілої ОСОБА_10 з використанням своїх геніталій. За результатом вказаних дій сексуального характеру у ОСОБА_8 сталась еякуляція.

Вчинивши всі протиправні дії відносно малолітньої ОСОБА_10 , які ОСОБА_8 вбачав за необхідне для вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій всупереч волі потерпілої ОСОБА_10 , ОСОБА_8 залишив місце злочину.

Окрім того, ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що 06 червня 2018 року приблизно о 08 годині 35 хвилин, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного із насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, знаходячись біля будинку АДРЕСА_3 , підійшов ззаду до потерпілої ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи з корисливих мотивів, з метою подавити волю останньої до опору, правою рукою охопив потерпілу ОСОБА_15 за голову та долонею закрив їй рот, після чого шляхом ривка правою рукою намагався вирвати з рук потерпілої рюкзак чорного кольору вартістю 600 гривень, в якому знаходились гаманець шкіряний чорного кольору вартістю 600 гривень, мобільний телефон «iPhone 6S» в корпусі сріблястого кольору, імей НОМЕР_1 , вартістю 12000 гривень, МР3 плеєр «Canyon CNR-MPV5G» в корпусі чорного кольору вартістю 200 гривень, а також грошові кошти в сумі 65 гривень, проте не довів свій злочинний намір до кінця з причин, що не залежали від його волі, та не зміг розпорядитись майном, як своїм, оскільки не зміг викрасти майно з рук потерпілої та намагався зникнути з місця вчинення злочину, але був зупинений невстановленим досудовим розслідуванням свідком. Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_8 , міг спричинити потерпілій ОСОБА_15 матеріальну шкоду на загальну суму 13465 гривень.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_8 вину у скоєнні обох злочинів повністю не визнав. Щодо злочину, вчиненого 19.03.2018 року відносно потерпілої ОСОБА_10 , свою причетність до нього заперечив, вказуючи, що потерпілу ОСОБА_10 він не знав, будь-яких протиправних дій щодо неї не скоював. Де він перебував та що робив 19.03.2018 року не пригадує за давністю подій, вважає, що потерпіла ОСОБА_10 помиляється, вказуючи на нього як на особу, яка вчинила щодо неї злочин.

Щодо подій 06.06.2018 року ОСОБА_8 пояснив, що того дня вранці йшов по вул. О. Поради та побачив потерпілу ОСОБА_13 , яку переплутав зі своєю шкільною знайомою. ОСОБА_13 мала при собі рюкзак, який висів на спині. Вирішивши пожартувати та розіграти свою знайому, підійшов до неї ззаду та долонею однієї руки закрив їй рота, а іншою рукою вхопив за живіт. Раптом дівчина почала голосно кричати, а ОСОБА_8 у свою чергу зрозумів, що помилився, після чого покинув місце події. Припускає, що коли відбігав від потерпілої ОСОБА_13 то міг випадково зачепитись або вхопитись помилково за лямку її рюкзака та потягнути, однак, наміру викрадати майно потерпілої не мав.

Через декілька хвилин якийсь перехожий його наздогнав, затримав та привів до місця подій, куди згодом під`їхав батько потерпілої та працівники поліції. Один з працівників поліції вказав ОСОБА_8 , що обвинувачений схожий за описом на злочинця, який зґвалтував дівчинку у березні 2018 року. Також на місці подій його сфотографували. Далі його відвезли до відділення поліції, де відібрали зразки букальних клітин.

Обвинувачений також вказував, що до затримання він працював, отримував достатню зарплатню та не мав матеріальних проблем.

Окрім допиту обвинуваченого судом були допитані потерпілі, свідки, досліджені письмові докази сторін обвинувачення та захисту.

Потерпіла ОСОБА_16 суду пояснила, що 06.06.2018 року в період часу з 08 до 09 години ранку йшла по вул. О. Порада у м. Запоріжжя. При собі мала рюкзак, який висів на правому плечі на одній лямці. Зненацька ззаду підбіг хлопець, правою рукою закрив їй рот, а лівою рукою заліз під сукню та почав торкатись статевих органів. Потерпіла впала на землю, відчула ривок лямки рюкзака під час падіння, але вона рюкзак не відпускала, тоді хлопець втік. Коли він втікав, потерпіла озирнулась та розгледіла його. Також потерпіла з?ясувала, що одна з лямок рюкзака, яка не була одягнута, відірвана. Майже одразу біля неї зупинився автомобіль, в якому перебували жінка та чоловік, які затримали вказаного хлопця неподалік та привели його назад. Хлопець, який виявився ОСОБА_8 , був одягнутий в блакитні шорти та темну футболку, чорні кросівки, також при ньому була спортивна сумка. Потерпіла зателефонувала батьку, який швидко приїхав на місце події, тоді люди, які впіймали ОСОБА_8 , передали його батьку, який у свою чергу викликав поліцію. Перехожі, які затримали ОСОБА_8 , з місця події поїхали до приїзду поліції.

Потерпіла ОСОБА_10 , допитана в присутності законного представника та педагога ОСОБА_12 , пояснила, що 19.03.2018 року близько 18.00 години йшла зі школи додому. Вже було темно, потерпіла йшла повз територію заводу, коли помітила, що за нею йде молодий хлопець. Коли вона перейшла залізничний шлях, то, озирнувшись, знову побачила, що хлопець продовжує йти за нею. В якийсь момент хлопець, в якому вона впізнала ОСОБА_8 , підійшов до неї ззаду, правою рукою затулив рот, а лівою зняв навушники, після чого потягнув її в бік звалища, погрожуючи, що якщо кричатиме, то він її заріже. Дотягнувши ОСОБА_10 до якоїсь ями, ОСОБА_8 штовхнув її та остання впала на спину, а ОСОБА_8 у свою чергу сів зверху на живіт та вибив телефон з рук. В цей момент ОСОБА_10 закричала, тоді ОСОБА_8 вдарив її долонею правої руки по щоці. Далі ОСОБА_8 зняв штани та вставив свій половий орган ОСОБА_10 в рот, де утримував близько двох хвилин, сперма потрапила їй до рота, на обличчя та на волосся. Потім ОСОБА_8 встав, вдягнувся та пішов, а потерпіла також вийшла до людей, які зателефонували до поліції. В результаті того, що ОСОБА_8 затуляв її рота, а потім вдарив, у неї було садно на носі та під оком. Того ж дня у ОСОБА_10 забрали одяг, взяли змиви з порожнини рота, а також зрізали частину волосся. Наступного дня у відділенні поліції зі слів ОСОБА_10 був складений фоторобот, а потім до червня на телефон її матері ОСОБА_11 працівники поліції надсилали фотографії різних чоловіків, які підходили за описом на ґвалтівника. Таких фотографій надіслали дуже багато, кілька десятків, але ОСОБА_10 не впізнавала в них злочинця. У червні на телефон надіслали фотографію ОСОБА_8 та ОСОБА_10 одразу впізнала його як хлопця, який вчинив щодо неї злочин, незважаючи на те, що на фотографії ОСОБА_8 був у літньому одязі. ОСОБА_8 під час подій 19.03.2018 року вона розгледіла дуже добре, він був одягнутий у темну куртку синьо-чорного кольору, спортивні штани та кросівки, а також у шапку з написом Nike. Також вона побачила і його обличчя, запам?ятала зріст та статуру, а також і голос.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_17 пояснила, що працювала інспектором Управління патрульної поліції м. Запоріжжя. Влітку 2018 року вранці надійшов виклик про скоєння нападу та повідомлення, що нападник затриманий. Коли вони з напарником ОСОБА_18 прибули на місце події, то побачили дівчину разом із батьком, який утримував ОСОБА_8 . ОСОБА_13 розповіла, що ОСОБА_8 вхопив її та та чіпав за статеві органи. ОСОБА_8 у свою чергу розповідав, що ОСОБА_13 йому сподобалась. Далі вони викликали слідчо-оперативну групу, які виявили, що ОСОБА_8 схожий на фоторобот чоловіка, який вчинив зґвалтування.

Свідок ОСОБА_18 суду повідомив, що у червні 2018 року працював в Управлінні патрульної поліції м. Запоріжжя. Влітку патрулював із ОСОБА_17 . Вранці отримали виклик на вул. О. Порада, коли приїхали, то побачили дівчину, яка плакала, а поряд був ще один чоловік, дані якого вони не записали, батько ОСОБА_13 та ОСОБА_8 , який сидів на бордюрі. Дівчина розповіла, що ОСОБА_8 хапав її за статеві органи. ОСОБА_8 вказував, що дівчина йому сподобалась та він вирішив із нею познайомитись. Коли поліцейські спілкувались з ОСОБА_8 , ОСОБА_18 згадав про фоторобот хлопця, який підозрювався у вчиненні зґвалтування, та вирішив, що ОСОБА_8 має схожість з фотороботом. На запитання чи є у ОСОБА_8 шапка з написом Nike, оскільки про таку шапку згадувала дівчинка, щодо якої було вчинено зґвалтування, ОСОБА_8 відповів, що така шапка у нього є.

Свідок ОСОБА_19 суду показав, що влітку 2018 року його донька ОСОБА_13 пішла вранці до лікарні, а потім зателефонувала та вказала, що на неї напали. Свідок одразу приїхав до місця та побачив як чоловік та жінка утримують ОСОБА_8 , а поряд стоїть ще один чоловік. Коли ОСОБА_19 підійшов, то ОСОБА_8 вирвався та побіг, але один з чоловіків його наздогнав та привів назад. ОСОБА_19 утримував ОСОБА_8 за одяг та викликав поліцію. ОСОБА_8 був одягнутий у джинсові шорти, темно-синю футболку та темні кросівки, при собі мав сумку. При цьому обвинувачений просив його відпустити, виривався та казав, що йому до поліції не можна. Донька пояснила, що ОСОБА_8 ліз під її сукню, а коли він втікав, то зачепився своєю сумкою за її рюкзак та коли тягнув, то відірвалась лямка.

При дослідження письмових доказів, наданих стороною обвинувачення, судом встановлено наступне.

19.03.2018 року о 22.00 годині ОСОБА_11 звернулась до Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП України в Запорізькій області із заявою про вчинення щодо її малолітньої доньки ОСОБА_10 злочину, а саме задоволення статевої пристрасті неприродним шляхом із застосуванням фізичної сили (т. 2 а.с. 61).

Відповідно до протоколу огляду місця події від 20.03.2018 року (т. 2 а.с. 30) було оглянуто ділянку місцевості, розташовану на відстані приблизно 200 метрів від будинку АДРЕСА_2 , яка розташована уздовж ґрунтової дороги. В ході огляду виявлено на сніжному покрові дві паралельні одна до одної стежки слідів, утворені різним взуттям (одна стежка взуттям довжиною приблизно 29 см, шириною 10 см, інша взуттям довжиною 27 см, шириною 9 см). У зворотному напрямку вказані сліди розходяться в різні боки. На вказаній ділянці місцевості виявлено яму глибиною приблизно 1,5 метри, розмірами приблизно 5х7 метрів.

20.03.2018 року з письмового дозволу ОСОБА_11 (т. 2 а.с. 47) проведено огляд квартири АДРЕСА_4 . Фактично в ході огляду були оглянуті та вилучені речі, а саме шапка жіноча білого кольору з коричневим бубоном та емблемою золотистого кольору Atis, шарф жіночій білого кольору з чорними плямами, про що складено протокол тимчасового вилучення майна від 20.03.2018 року (т. 2 а.с. 53).

На підставі постанов прокурора від 20.03.2018 року та у відповідності до протоколів отримання зразків для експертизи (т. 2 а.с. 65, 67, 68, 70, 71. 73) у ОСОБА_10 були відібрані зразки букальних клітин, змиви з порожнини рота, зрізи волосся.

Ухвалами слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27.03.2018 року (т. 2 а.с. 89, 92, 95) було надано тимчасовий доступ до речей та документів, а саме до інформації про з`єднання абонентських номерів та їх мобільних терміналів у зоні покриття ретрансляційних станцій за місцем скоєння злочину: АДРЕСА_2 , за можливим шляхом відходу злочинця по АДРЕСА_5 .

В ході виконання ухвал слідчого судді було вилучено відповідну інформацію (т. 2 а.с. 99, 101, 103, 105-122).

При дослідженні відомостей, наявних на CD-диску (т. 2 а.с. 120) з інформацією про з`єднання абонентських номерів та їх мобільних терміналів у зоні покриття вищезазначених ретрансляційних станцій оператора мобільного зв?язку ПраТ «ВФ Україна» (МТС), адже сторона обвинувачення наполягала на дослідженні інформації лише щодо цього оператора мобільного зв?язку, на сторінці 141 строчка 2819 виявлено відомості про з?єднання абонента з номером НОМЕР_2 (номер телефону ОСОБА_8 ) з абонентом з номером телефону НОМЕР_3 в зоні покриття ретрансляційної станції, розташованої за адресою: м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, 15.
Також судом досліджено відеозапис з камер відеоспостереження, розташованих по периметру ТОВ «Оптімусагро Трейд» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Харчова, 3, на якому зафіксовані події з 18.40 до 18.43 години 19.03.2018 року. На зазначеному відеозаписі можна побачити потерпілу ОСОБА_10 , яка проходить по вул. Харчовій у зазначений період часу, а за нею на іншому боці дороги слідує чоловік.
Потерпіла ОСОБА_10 впевнено підтвердила в судовому засіданні, що на представленому відеозаписі зображено саме її, пояснивши, що впізнає себе за одягом, ходою, іншими ознаками, а події, відображені на відеозаписі, безпосередньо передували вчиненню щодо неї злочину.
Згідно з висновком судової медичної експертизи № 498 від 02.04.2018 року, проведеної на підставі ухвали слідчого судді від 21.03.2018 року (т. 2 а.с. 137, 140) у потерпілої ОСОБА_10 виявлені садно на носі в проекції виличної кістки зліва, в лобно-тім?яній області зліва, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, які утворились від дії тупих предметів, давність утворення яких не суперечить строку отримання 19.03.2018 року. Такі пошкодження утворились не менш як від трьох травматичних впливів та були спричинені у короткий проміжок часу.
Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 397 від 22.08.2018 року, проведеної на підставі ухвали слідчого судді від 04.07.2018 року ОСОБА_10 розладів психічної діяльності не виявляла та не виявляє, у момент здійснення відносно неї кримінального правопорушення в тимчасово хворобливому стану не перебувала. З урахуванням емоційного стану, індивідуально-психологічних особливостей та рівня розумового розвитку може сприймати лише фактичну сторону обставин, які мають значення для справи та давати по ним відповідні показання. ОСОБА_10 здатна формально розуміти характер та значення вчинених з нею дій та обмежена у здатності чинити опір. ОСОБА_10 не має змін в емоційному стані, індивідуально-психологічних особливостях, які заважають її активному соціальному функціонуванню як особистості, та виникли внаслідок певних обставин по кримінальному провадженню. Потерпіла ОСОБА_10 не має здатності до патологічного фантазування. Враховуючи вік потерпілої, вона не повною мірою здатна віддавати звіт своїм діям та керувати своїми діями в момент вчинення щодо неї злочину. На теперішній час ОСОБА_10 будь-яких психічних розладів, пов?язаних із скоєнням стосовно неї протиправних дій, не виявляє (т. 2 а.с. 180, 181).
Відповідно до висновку судової імунологічної експертизи № 745 від 03.04.2018 року, проведеної на підставі ухвали слідчого судді від 21.03.2018 року на зрізах волосся потерпілої ОСОБА_10 встановлена присутність сперматозоїдів з домішкою слини (т. 2 а.с. 126, 129).
Згідно з висновком судової молекулярно-генетичної експертизи № 8-598 від 15.06.2018 року, призначеної ухвалою слідчого судді від 12.04.2018 року (т. 2 а.с. 147, 153), на змивах зі зрізів волосся ОСОБА_10 встановлено наявність сперматозоїдів з домішкою слини, які походять більш ніж від однієї особи, містять домінуючи генетичні ознаки, які належать невстановленій особі чоловічої генетичної статі та домішок, який не підлягає ідентифікації.
При проведенні судово-медичної експертизи зразка букального епітелію ОСОБА_8 за ухвалою слідчого судді від 10.07.2018 року були отримані препарати ДНК та встановлений їх генотип (т. 2 а.с. 169, 171).
Відповідно до висновку судової молекулярно-генетичної експертизи № 8-967 від 15.08.2018 року, призначеної ухвалою слідчого судді від 06.08.2018 року, генетичні ознаки зразка букального епітелію ОСОБА_8 містяться серед змішаних генетичних ознак сперматозоїдів з домішкою слини, які були виявлені на зрізах волосся ОСОБА_10 (т. 2 а.с. 173, 176).
Відповідно до протоколу пред?явлення особи для впізнання за фотознімками від 06.06.2018 року (т. 2 а.с. 74) потерпілій ОСОБА_10 було пред?явлено чотири фотознімки, на четвертому з яких зображено обвинуваченого ОСОБА_8 , на якого потерпіла вказала як на особу, яка дуже схожа на хлопця, який вчинив щодо неї зґвалтування.

06.06.2018 року ОСОБА_20 звернулась до Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області із заявою про вчинення щодо неї злочину, в якій просила притягти до відповідальності особу, яка намагалась відкрито викрасти її майно (т. 2 а.с. 82).

06.06.2018 року потерпілій ОСОБА_13 було пред`явлено чотири фотознімка, на четвертому з яких вона впізнала ОСОБА_8 як особу, яка намагалась відкрито викрасти її майно (т. 2 а.с. 83).

06.06.2018 року свідку ОСОБА_19 було пред`явлено чотири фотознімка, на четвертому з яких він впізнав ОСОБА_8 як хлопця, який намагався відкрито викрасти майно ОСОБА_15 (т. 3 а.с. 10).

06.06.2018 року о 10.04 годині ОСОБА_8 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України (т. 2 а.с. 200). При затриманні ОСОБА_8 в присутності захисника ОСОБА_21 заперечував намір забрати речі потерпілої, вказуючи, що бажав із потерпілою познайомитись.

На підставі постанови прокурора від 06.06.2018 року у відповідності до протоколу отримання зразків для експертизи 06.06.2018 року у ОСОБА_8 в присутності захисника ОСОБА_21 в період часу з 13.45 до 13.47 години були отримані зразки букальних клітин (т. 2 а.с. 204, 206).

В ході огляду рюкзака потерпілої ОСОБА_13 06.06.2018 року (т. 2 а.с. 207) було оглянуто рюкзак, у якого була відірвана лямка у верхній частині, в якому знаходились паспорт на ім?я ОСОБА_15 , мобільний телефон, МР3 плеєр, гаманець з грошима в сумі 65 гривень.

Крім того, стороною обвинувачення були надані письмові документи, які судом досліджені, але їм не надається оцінка в якості доказів в нижчезазначених причин.

Суд не оцінює в якості доказів рапорт оперуповноваженого Шевченківського ВП (т. 2 а.с. 86), фіскальний чек (т. 3 а.с. 21), відповідь начальника СКЗ ГУНП в Запорізькій області від 24.07.2019 року (т. 3 а.с. 22), оскільки рапорт не є доказом у розумінні КПК України, до того ж він недатований, а з його змісту не виявляється можливим встановити чиє та яке саме доручення виконував працівник поліції та які відомості, які б мали значення для кримінального провадження, були отримані в ході його виконання. Також не зрозуміло яке доказове значення у цьому кримінальному провадженні у розумінні тих обставин, які підлягають доказуванню у відповідності до положень ст. 91 КПК України, мають фіскальний чек та лист від 24.07.2019 року.

В ході огляду місця події 06.06.2018 року (т. 2 а.с. 56) не було знайдено та вилучено нічого, щоб мало доказове значення у кримінальному провадженні, тож судом такий доказ не оцінюється.

Також судом не оцінюються висновок експерта № 747 від 19.04.2018 року (т. 2 а.с. 135), висновок експерта № 746 (т. 2 а.с. 145), адже вказані документи не містять у собі інформації, яка прямо чи непрямо підтверджувала б існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів, а отже такі документи не відповідають вимогам належності.
Суд не надає оцінки висновку експертизи № 18-2942 (т. 2 а.с. 192) в ході якої досліджувались відеоматеріали за участю ОСОБА_10 в момент надання нею свідчень під час її допиту в якості потерпілої в ході досудового розслідування, адже судом безпосередньо не досліджувались ані протокол допиту потерпілої ОСОБА_10 , ані відеозапис цієї слідчої дії, оскільки такі матеріали не є доказами у розумінні КПК України, які підлягають дослідженню в ході судового слідства у кримінальному провадженні, тож суд позбавлений можливості оцінити і висновок експерта.

Ретельно дослідивши усі досліджені докази з точки зору їх належності, допустимості, взаємозв?язку суд при оцінці доказів, представлених суду сторонами обвинувачення та захисту, виходить з загальних принципів кримінального судочинства, положень статей 84, 85, 86, 89 КПК України та практики Європейського суду з прав людини.

Так, за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації", одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

З урахуванням вищевикладеного, суд в подальшому надає оцінку доказам у їх сукупності з точки зору їх належності, допустимості та взаємозв`язку, та з урахуванням висловленої оцінки їх учасниками справи та заяви сторони захисту щодо недопустимості окремих з них.

Суд оцінює критично протокол впізнання ОСОБА_8 свідком ОСОБА_19 , оскільки свідок очевидцем подій не був, про обставини подій знає лише зі слів самої потерпілої. При цьому під часу допиту в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 не вказував про те, що ОСОБА_13 повідомляла, що ОСОБА_8 намагався викрасти її майно, а пояснювала, що останній ліз до неї під сукню, а коли втікав, то зачепився за її рюкзак.

Посилання прокурорів на вхідний дзвінок на телефон ОСОБА_8 19.03.2018 року о 18.44 годині в зоні дії ретрансляційної станції по пр. Моторобудівників, 15 у м. Запоріжжя як на доказ причетності ОСОБА_8 до скоєння злочину щодо ОСОБА_10 , судом оцінюються критично, адже місце розташування цієї станції знаходиться як неподалік від місця скоєння злочину щодо ОСОБА_10 , так і неподалік від місця проживання ОСОБА_8 , тож перебування його телефону в зоні дії цієї ретрансляційної станції не може безперечно доводити те, що ОСОБА_8 перебував саме біля місця скоєння злочину, а не в іншому місці в зоні покриття станції.

З цих саме підстав судом було відмовлено у задоволенні клопотання захисника про витребування доказів та виклик спеціалістів для з?ясування місця перебування ОСОБА_8 , адже твердження захисника про те, що за допомогою базових станцій мобільних операторів можна визначити координати мобільного терміналу з точністю 20-50 метрів ні на чому не ґрунтуються та нічим не підтверджені, при цьому місце проживання обвинуваченого ОСОБА_8 , місце розташування ретрансляційної станції оператора мобільного зв?язку, послугами якого станом на 19.03.2018 року користувався ОСОБА_8 , та місце скоєння злочину щодо потерпілої ОСОБА_10 розташовані у безпосередній близькості одне до одного, а сам обвинувачений повідомив, що не може вказати де саме перебував 19.03.2018 року, що у свою чергу не виключає і можливості його перебування безпосередньо поряд з місцем скоєння злочину.

Як вже зазначено вище, суд не ґрунтує своїх висновків щодо причетності ОСОБА_8 до скоєння злочину щодо ОСОБА_22 на даних оператора мобільного зв?язку щодо надходження о 18.44 годині вхідного дзвінка на телефон ОСОБА_8 .

Оцінюючи відеозапис з камер відеоспостереження суд не погоджується з доводами захисника про те, що вказаний відеозапис є недопустимим доказом, адже не був вилучений за ухвалою слідчого судді, оскільки такий захід як тимчасовий доступ до речей та документів, передбачений главою 15 КПК України, віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які у свою чергу застосовуються у випадку неможливості отримати такі докази в інший спосіб, що логічно випливає зі змісту ст. 132 КПК України.

В даному випадку відеозапис був наданий на запит слідчого від 20.03.2018 року (т. 2 а.с. 124), яка у свою чергу в такий спосіб реалізувала своє передбачене ст. 93 КПК України право на збирання доказів шляхом їх витребування.

Водночас судом оцінюються критично та не приймаються до уваги доводи прокурорів про те, що відеозапис з камер відеоспостереження фіксує те, що особа чоловічої статі, яка слідує за потерпілою ОСОБА_10 , користується телефоном у той час, коли зафіксовано вхідний дзвінок на телефон ОСОБА_8 , адже якість відеозапису не дозволяє такого стверджувати.

Вказаний відеозапис суд оцінює у сукупності з показаннями потерпілої ОСОБА_10 , яка наполягала на тому, що на відеозаписі зображено саме її та безпосередньо перед вчиненням щодо неї злочину, а саме на відеозаписі зафіксовано як вона йде вздовж периметру підприємства за адресою: м. Запоріжжя, вул. Харчова, 3, а за нею слідує особа чоловічої статі, яку сама потерпіла ОСОБА_10 впевнено впізнала як обвинуваченого ОСОБА_8 .

Вказаним відеозаписом підтверджено, що в період часу з 18.40 до 18.43 години 19.03.2018 року ОСОБА_10 проходила повз будівлю ТОВ «Оптімусагро Трейд», а за нею в тому ж напрямку по іншій стороні дороги слідує людина, яку можна ідентифікувати як особу чоловічої статі.

Суд не погоджується з доводами захисника про недопустимість отримання біологічних зразків у ОСОБА_8 та порушення положень КПК України, допущені при отриманні зразків волосся, змивів з ротової порожнини та букальних клітин потерпілої ОСОБА_10 з наступних підстав.

Відповідно до наданих витягів з ЄРДР (т. 3 а.с. 31-35) до ЄРДР 20.03.2018 року о 06.06.21 годині було внесено відомості про злочин, передбачений ст. 153 ч. 3 КПК України, 06.06.2018 року об 11.52.33 годині було внесені відомості про злочин, передбачений ст. 15 ч. 2 ст. 186 ч. 2 КК України.

Постановою прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_7 від 12.06.2018 року кримінальні провадження були об?єднані (т. 3 а.с. 36).

Твердження захисника про те, що фактично зразки були відібрані у потерпілої ОСОБА_10 19.03.2018 року, тобто до внесення відомостей про злочин до ЄРДР, спростовані відповідними постановами прокурора та протоколами відібрання зразків, датованими 20.03.2018 року, які підписані без заперечень та зауважень як самою потерпілою ОСОБА_10 , так і її законним представником ОСОБА_11 , а також і понятими, які були присутні під час відібрання таких зразків.

Враховуючи пояснення потерпілої ОСОБА_10 , які підтвердила і її законний представник ОСОБА_11 , про те, що до проведення впізнання 06.06.2018 року потерпілій було пред`явлено фотознімок ОСОБА_8 , суд погоджується з доводами сторони захисту про недопустимість такого доказу як протокол пред`явлення особи для впізнання, адже ця слідча дія проведена з грубими порушеннями положень КПК України, зокрема всупереч вимогам ст. 228 ч. 1 КПК України, яка забороняє попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про прикмети цієї особи.
Також перед пред?явленням ОСОБА_10 фотознімків слідчим не опитано її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, та не складено про це протокол.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів визнає протокол пред?явлення особи для впізнання за фотознімками недопустимим доказом внаслідок істотного порушення порядку, встановленого КПК України, під час проведення вказаної слідчої дії.

Показання ОСОБА_8 щодо своєї непричетності до скоєння цього злочину як доказ у кримінальному провадженні колегія суддів оцінює критично, адже обвинувачений, не являючись суб`єктом кримінальної відповідальності за надання завідомо неправдивих показань та, будучи вільним в обранні способів свого захисту від інкримінованого обвинувачення, в такий спосіб, на переконання суду, намагається уникнути кримінальної відповідальності за скоєний особливо тяжкий злочин.

Доводи захисника про те, що за відсутності у ротовій порожнині ОСОБА_10 слідів сперми не можна стверджувати про скоєння щодо неї злочину, передбаченого ст. 152 ч. 4 КК України, а саме орального проникнення в тіло іншої людини, колегія суддів оцінює критично, адже згідно дослідженим в судовому засіданні доказам зразки з ротової порожнини потерпілої ОСОБА_10 отримані лише о 10.20 годині 20.03.2018 року, тобто майже через 14 годин після події злочину, що з природніх причин очевидно робить майже неможливим знайдення у таких зразках будь-яких слідів сторонніх рідин.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що причетність ОСОБА_8 до скоєння зґвалтування ОСОБА_10 за обставин, які зазначені у зміненому обвинувальному акті, в повній мірі та поза розумним сумнівом підтверджена показаннями потерпілої ОСОБА_10 , відеозаписом з камер відеоспостереження ТОВ «Оптімусагро Трейд», висновком судової медичної та судово-психіатричної експертиз потерпілої ОСОБА_10 , протоколами відбору зразків у потерпілої ОСОБА_10 та підозрюваного ОСОБА_8 , висновками експертиз за результатами дослідження вказаних зразків, які не суперечать одне одному, узгоджуються між собою та в повній мірі доводять те, що саме ОСОБА_8 скоєно злочин щодо малолітньої ОСОБА_10 .

Враховуючи вищевикладене, суд кваліфікує дії ОСОБА_8 . 19.03.2018 року відносно потерпілої ОСОБА_10 як злочин, передбачений ст. 152 ч. 4 КК України, а саме умисне вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій без її добровільної згоди (зґвалтування), вчинене щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років.

Визначаючи наявність складу інкримінованого злочину в діях ОСОБА_8 . 06.06.2018 року щодо потерпілої ОСОБА_23 суд виходить з наступного.

Статтею 337 КПК України визначено, що cудовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Статтею 7 КПК України закріплені загальні засади кримінального провадження, серед яких є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до вимог ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно правового змісту норм ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Стаття 62 Конституції України гарантує, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи трактуються на його користь, саме у цьому полягає основоположний принцип презумпції невинуватості.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, покладається на слідчого та прокурора.

Як зазначив Конституційний Суд України в рішенні №1-31/2011 від 20.10.2011 року, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, отримані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та постановлення законного і справедливого рішення у справі.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду справ при винесенні вироків» №5 від 29.06.1990 року, в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені в судовому засіданні, а всі сумніви у справі, в тому числі що стосуються достатності зібраних фактичних даних, якщо вичерпані всі можливості їх доповнення та усунення, повинні тлумачитися і вирішуватися на користь підсудних.

Статті 370, 373 КПК України вказують, що вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього кодексу. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" передбачає, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі "Барбера, Мессеґе і Хабардо проти Іспанії" від 6 грудня 1988 року Європейський Суд з прав людини встановив, що "принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину, обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь обвинуваченого (підсудного).

Тягар доведення факту вчинення обвинуваченим (підсудним) злочину покладений на сторону обвинувачення і не може перекладатися на захист, що чітко та недвозначно висловлено у низці рішень Європейського Суду з прав людини, зокрема, у Рішенні по справі "Барбера, Мессеґе і Хабардо проти Іспанії № 10590/83 від 6 грудня 1988 р. та § 39 Рішення Страсбурзького суду "Капо проти Бельгії" № 4291/98 від 13 січня 2005 року.

Таким чином, у правовій державі при ухваленні судового рішення не допускається обвинувальний ухил, по суті якого кожен, хто постав перед судом повинен бути визнаний винним, а навпроти гарантується та усіляко забезпечується презумпція невинуватості особи.

Доведення вини особи поза розумним сумнівом є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною із застосуванням принципу змагальності судового процесу.

При цьому саме сторона обвинувачення несе тягар доведення вини і зобов`язана доводити свою версію подій за цим стандартом. Це означає, що позиція, яка представлена обвинуваченням, має бути доведена в тій мірі, що у «розумної (розсудливої) людини» не може лишатися «розумного сумніву», що обвинувачений винен.

Стороною обвинувачення дії ОСОБА_8 06.06.2018 року кваліфіковані за ст. 15 ч. 2 ст. 186 ч. 2 КК України як замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане із насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої.

Оцінюючи у сукупності показання обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , суд дійшов висновку, що будь-якими належними та допустимими доказами наявність у ОСОБА_8 наміру викрасти майно ОСОБА_13 не доведено.

Сама потерпіла ОСОБА_13 вказувала, що напад на неї стався ззаду, при цьому ОСОБА_8 не намагався одразу зірвати з неї рюкзак, який висів на спині, тож був доступним для того, щоб ним заволодіти, натомість затулив їй рот та почав торкатись статевих органів, що не свідчить про умисел на викрадення чужого майна.

В цій частині показання потерпілої повністю узгоджуються з показаннями свідків.

Коли потерпіла почала чинити опір, закричала та впала на землю, ОСОБА_8 почав тікати, тож лямка рюкзака могла розірватись як при падінні потерпілої на землю під її власною вагою, а також і при втечі обвинувачений міг випадково зачепити лямку рюкзаку та обірвати її.

Водночас у будь-якому випадку це не свідчить про наявність у ОСОБА_8 наміру викрасти майно потерпілої.

З урахуванням вищевикладених висновків суду щодо належності доказів та їх оцінки, оскільки висновки суду не можуть ґрунтуватись на припущеннях, суд вважає, що стороною обвинувачення не доведено належними, достатніми та допустимими доказами та поза розумним сумнівом вину ОСОБА_8 у скоєнні замаху на грабіж відносно потерпілої ОСОБА_13 , тож обвинуваченого за цим епізодом належить виправдати у зв`язку з відсутністю в його діях складу інкримінованого злочину.

При обранні виду та розміру покарання, яке слід призначити ОСОБА_8 за скоєння злочину, передбаченого ст. 152 ч. 4 КК України, та яке має досягти мети покарання, визначеної ст. 50 КК України, а саме кари та виправлення, а рівно і запобігання скоєнню інших злочинів, колегія суддів виходить з наступного.

Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, судом не встановлено.

При дослідженні відомостей про особистість обвинуваченого, судом встановлено, що ОСОБА_8 є раніше не судимим, має постійне місце проживання, не перебуває на обліку в КУ «Обласна психіатрична лікарня» та КУ «Обласний клінічний наркологічний диспансер» (т. 3 а.с. 2, 4).

Відповідно до копії атестату, диплому, довідок від 07.06.2018 року (т. 2 а.с. 231, 232, 234-236, т. 3 а.с. 8) ОСОБА_8 має повну середню освіту, з 01.09.2017 року по 22.08.2018 року працював на посаді вантажника ТОВ «Фірма «Інкорд, ЛТД». За місцем роботи обвинувачений характеризувався позитивно (т. 2 а.с. 233).

Судом не надається оцінка документам, які стосуються ОСОБА_24 та ОСОБА_25 (т. 2 а.с. 238-250), адже суду не надано доказів наявності родинних зв?язків цих осіб з ОСОБА_8 , до того ж сторона захисту не повідомила на підтвердження яких саме обставин, які б мали значення по справі, надані ті документи.

Судом досліджені грамоти, якими нагороджувався ОСОБА_8 за спортивні та інші досягнення (т. 2 а.с. 219-228), водночас при призначенні покарання суд не вбачає підстав для врахування цих нагород в якості обставин, що пом?якшують відповідальність, або характеризують обвинуваченого з позитивного боку, адже відносяться такі досягнення до часів з 1996 по 2011 рік, тож не можуть об`єктивно характеризувати ОСОБА_8 як особистість як на час скоєння злочину, так і на момент ухвалення вироку судом. З цих саме підстав при призначенні покарання судом не враховується і те, що батько ОСОБА_8 помер у 2016 році, про що надано копію свідоцтва про смерть.

Крім того, смерть батька та спортивні досягнення обвинуваченого під час дитинства та юнацтва не можуть жодним чином зменшити суспільної небезпеки вчиненого ним злочину чи нівелювати негативних його наслідків.

Усе вищевказане у сукупності, заперечення обвинуваченим своєї причетності до скоєння злочину, очевидна відсутність у нього усвідомлення підвищеної суспільної небезпеки злочину, його можливих майбутніх негативних наслідків для малолітньої потерпілої, невиявлення жодних ознак каяття, переконує суд у тому, що з метою кари за скоєне, виправлення обвинуваченого, перешкоджання йому вчиняти нові злочини та убезпечення оточуючих, ОСОБА_8 слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі, не обмежуючись при цьому мінімальним строком покарання, передбаченим санкцією статті.

Також судом вирішуються питання щодо витрат на залучення експертів у відповідності до положень ст. 124 КПК України та речових доказів згідно ст. 100 КПК України. Оскільки суду не представлено відомостей про витрати на проведення усіх експертиз, тож судом вирішується питання про стягнення лише тих витрат, які документально підтверджені експертними установами.

В ході судового провадження цивільним позивачем ОСОБА_13 заявлено позов до ОСОБА_8 про стягнення матеріальної шкоди в сумі 2198,65 гривень та моральної шкоди в сумі 10000 гривень.

Враховуючи вищевикладені висновки суду щодо невинуватості ОСОБА_8 у скоєнні інкримінованого злочину щодо потерпілої ОСОБА_13 та підстав для виправдання, суд, керуючись положеннями ст. 129 ч. 3 КПК України, вбачає підстави для залишення позову ОСОБА_13 без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 368, 369, 373, 374 КПК України, ст. 152 ч. 4, ст. 15 ч. 2 ст. 186 ч. 2 КК України,
УХВАЛИЛА:
Визнати ОСОБА_8 винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 152 ч. 4 КК України, та призначити йому покарання за ст. 152 ч. 4 КК України у виді дванадцяти років позбавлення волі.

Визнати ОСОБА_8 невинуватим у скоєнні злочину, передбаченого ст. 15 ч. 2 ст. 186 ч. 2 КК України, та виправдати у зв`язку з відсутністю в діях обвинуваченого складу такого злочину.

Строк покарання рахувати з дати фактичного приведення вироку до виконання.

В строк відбування покарання ОСОБА_8 зарахувати строк попереднього ув`язнення за період з 06 червня 2018 року по 08 червня 2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув?язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком суду законної сили залишити без змін у вигляді домашнього арешту, заборонивши ОСОБА_8 в період дії запобіжного заходу залишати місце проживання, а саме будинок АДРЕСА_1 у період часу з 22:00 години до 06:00 години наступного дня, та поклавши на обвинуваченого ОСОБА_8 обов`язки:

1) прибувати до суду за першим викликом;

2) утримуватись від спілкування з потерпілими та свідками у кримінальному провадженні.

Контроль за виконанням ухвали покласти на Шевченківське відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області.

Цивільний позов ОСОБА_13 до ОСОБА_8 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданих злочином, залишити без розгляду.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.03.2018 року, наступного майна: шапки жіночої білого кольору з коричневим бубоном та емблемою золотистого кольору Atis, шарфу жіночого білого кольору з чорними плямами.

Скасувати арешт мобільного телефону Samsung GT-C3322i в корпусі бордового кольору, імеі 1 НОМЕР_4 , імеі 2 НОМЕР_5 з сім-карткою оператора МТС та рамкою від сім-картки синього кольору, та флеш-картою micro SD Transcend 4 Gb, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08.06.2018 року.

Речові докази:

шапку жіночу білого кольору з коричневим бубоном та емблемою золотистого кольору Atis, шарф жіночій білого кольору з чорними плямами, що передані на зберігання до камери схову Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, повернути ОСОБА_10 ;

мобільний телефон Samsung GT-C3322i в корпусі бордового кольору, імеі 1 НОМЕР_4 , імеі 2 НОМЕР_5 з сімкарткою оператора МТС та рамкою від сім-карти синього кольору, та флеш-картою micro SD Transcend 4 Gb, куртку синю з написом Bandit, куртку чорну з написом Staf, куртку камуфляжну, штани чоловічі з емблемою Найк, берці чоловічі чорного кольору, черевики чоловічі чорного кольору, куртку чоловічу чорного кольору, штани чоловічі чорного кольору, які передані на зберігання до камери схову Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, повернути ОСОБА_8 ;

рюкзак чорного кольору, мобільний телефон IPhone 6S в корпусі сріблястого кольору, МР3 плеєр Canyon CNR-MPV5Gв корпусі чорного кольору, гаманець чорного кольору, грошові кошти в сумі 65 гривень, передані на зберігання ОСОБА_13 , залишити ОСОБА_13 ;

два предмета, схожих на волосся, 2 сліди низу взуття, змиви зі зрізів волосся, зразки букальних клітин ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , що зберігаються у камері схову Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, знищити.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави витрати на залучення експертів в сумі 48745,37 гривень (сорок вісім тисяч сімсот сорок п?ять гривень 37 коп).

Копію вироку учасники провадження мають право отримати в суді негайно після його проголошення. Учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні, копію вироку надіслати не пізніше наступного дня після ухвалення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, та може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3