Справа № 346/3732/18
Провадження № 1-кп/346/141/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2019 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 , представника потерпілого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломиї кримінальне провадження № 000757 про обвинувачення :

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з вищою освітою, пенсіонера, українця, громадянина України, раніше не судимого,

- в скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И В :

30 травня 2016 року близько 20 год. 00 хв. ОСОБА_9 , перебуваючи неподалік магазину "Мрія" по вул. Січових Стрільців у с. Турка Коломийського району, будучи у неприязних відносинах із ОСОБА_7 , вступив з ним у конфлікт в ході якого діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний і протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки та свідомо бажаючи їх настання, наніс один удар кулаком потерпілому в ділянку голови з лівої сторони, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, забій м"яких тканин голови, які згідно висновку судово-медичного експерта № 149 від 09 червня 2016 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров"я.
Свою вину у скоєному злочині обвинувачений не визнав і дав суду наступні показання.

30 травня 2016 року його знайома ОСОБА_10 попросила його надати правову допомогу, оскільки підприємець у якого вона раніше працювала, потерпілий ОСОБА_11 , вимагає у неї повернення грошей від недостачі, яка утворилася від її роботи продавцем. Поговоривши про це з нею, по телефону домовився про зустріч із працівником поліції ОСОБА_12 , який як він вважав проводив по цьому факту перевірку і перед цим був у господарстві ОСОБА_13 . Приїхавши на автомобілі під керуванням ОСОБА_14 у центр с. Турка побачив там двох працівників поліції, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 і потерпілого. Стоячи біля автомобіля ОСОБА_17 , вів розмову із працівниками поліції з приводу цих подій, вимагаючи пояснень чому вони займаються цією справою. Жодних ударів потерпілому не заподіював.

Показання потерпілого та свідків з цих підстав рахує надуманими. Дії органів слідства не професійними, однобокими, без з"ясування дійсних обставин справи, зокрема без проведення слідчого експерименту на якому він міг би відтворити обставини події і довести свою невинуватість.

Проведений ним аналіз показань потерпілого і свідків вказує на їх неправдивість і на відсутність складу злочину в його діях. Також вважає певну частину письмових доказів недопустимими і просить виправдати

Показання обвинуваченого стосовно його невинуватості у вчиненні даного злочину спростовуються як письмовими так і усними доказами дослідженими у судовому засіданні.

Так потерпілий ОСОБА_11 , дав суду наступні показання.

До даної події з обвинуваченим зустрічався один раз у магазині дружини в торговому комплексі «Гетьман» в м. Коломиї. Продавцем у вказаному магазині була ОСОБА_18 , за час роботи якої виникла недостача в розмірі 10000 грн. За порадою ОСОБА_9 вона покинула роботу і переслала поштою ключі.
Того дня він поїхав до неї просити, щоб виходила на роботу і повернула гроші. Дорогою, в с. Турка Коломийського району зустрів двох працівників поліції біля несправного автомобіля, яких візуально знав та попросив піти разом із ним до її дому. У присутності синів ОСОБА_13 та працівників поліції попросив її приїхати на роботу, написати заяву на звільнення та здати магазин після інвентаризації. Після цього ОСОБА_13 подзвонила ОСОБА_9 , який представившись її адвокатом сказав, що хоче з ними зустрітися, для чого вони поїхали у центр с. Турка. Під час розмови ОСОБА_9 із працівниками поліції, яка відбувалась на підвищених тонах та в ході якої ОСОБА_9 обвинувачував останніх у рекеті, знаходився у автомобілі.
Коли він вийшов з автомобіля і став біля дверей водія, ОСОБА_9 різко наблизився до нього і наніс удар кулаком правої руки у ліву сторону голови, внаслідок чого він вдарився до дверки. Працівники поліції припинили дії обвинуваченого і доставили у пункт поліції с. Підгайчики. Відчувши недомагання він поїхав у лікарню, де йому надали допомогу і через три годин поїхав додому. Вночі знову відчув себе погано і зранку звернувся до медичної установи, де виявили струс головного мозку і він пройшов курс стаціонарного лікування.
Окрім вказаних осіб, на місці події був ще водій, який привіз обвинуваченого автомобілем.
Вказав, що від отриманого удар у нього надалі піднявся тиск і рівень цукру у крові. На той час був інвалідом 3 групи, а зараз має 2 групу, вважає, що це наслідки події.
З ОСОБА_13 , як продавщицею знайомий більше п`ятнадцяти років. Працювала у магазині дружини.
Просить задовольнити цивільний позов та стягнути з обвинуваченого спричинену йому моральну шкоду в сумі 10 000 грн., яка полягає у перенесенні фізичного болю, приниженні честі і гідності, порушенні нормальних життєвих зв"язків та стосунків з оточуючими людьми, значному погіршенні загального стану здоров"я, що на його думку викликало зміну групи інвалідності.
Свідок ОСОБА_19 дав суду показання, що одного дня, точної дати не пам`ятає, але може сказати що це був кінець весни, початок літа 2016 року їхав власним автомобілем марки «Део» з вулиці Лісова на вулицю Помірки в с. Підгайчики та, зустрівши дорогою ОСОБА_9 , на прохання останнього повіз його в с. Турка. Дорогою той розповів, що його племінниця ОСОБА_13 працює продавцем у ОСОБА_11 в магазині, де виникла недостача, яку власники хочуть покрити за її рахунок. Прибувши в с. Турка на зустріч, між ОСОБА_9 і працівниками поліції виник словесний конфлікт на підвищених тонах, в ході якого обвинувачений схопив потерпілого за руки. Після цього поїхали у відділ поліції с. Підгайчики.
Свідок ОСОБА_20 , як працівник поліції дав показання, що 30 травня 2016 року разом із поліцейським ОСОБА_21 перебували в с. Турка Коломийського району де до них звернувся потерпілий із усною заявою про зникнення грошей із магазину, що належить його дружині. Пояснив, що продавцем працювала ОСОБА_13 жителька даного села, з якою просив провести бесіду. Приїхавши до ОСОБА_13 додому остання відмовилась з ними розмовляти, сказавши, що для вирішення всіх питань приїде її адвокат. Через якийсь час в центрі с. Турка зустрілись із обвинуваченим, який представився адвокатом ОСОБА_13 і був агресивно настроєний. Перевіривши їх посвідчення ОСОБА_9 став спілкуватися з ними і коли з автомобіля вийшов потерпілий. обвинувачений різко наблизився до нього і розмахуючи руками наніс удар правою рукою в ліву ділянку обличчя. Вони з ОСОБА_22 одразу втрутилися і припинили конфлікт. Потерпілий відійшов у бік і став жалітися на самопочуття, говорив що їхатиме у лікарню. Обличчя у нього було почервоніле. Після інциденту ОСОБА_9 був доставлений у відділ поліції.

Аналогічні показання дав суду свідок ОСОБА_21 , підтвердивши, що того дня в центрі с. Турка ОСОБА_9 вів з ними розмову і коли з автомобіля вийшов ОСОБА_11 , обвинувачений різко став агресивним, почав ображати його нецензурно, а після раптово наніс удар правою рукою в обличчя потерпілого. Після цього потерпілий скаржився на запаморочення та погане самопочуття, а на обличчі у нього було почервоніння.

Винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, крім наведеного, також підтверджується наступними письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні :

- даними протоколу прийняття заяви ОСОБА_23 від 30 травня 2016 року про вчинене кримінальне правопорушення, згідно якого того ж дня близько 20 год. 00 хв. ОСОБА_24 в с. Турка по вул. Січових Стрільців наніс йому удар рукою в область обличчя, спричинивши тілесні ушкодження (а.с. 79);

- даними висновку експерта за № 149 від 09 червня 2016 року згідно якого у потерпілого були виявлені тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми із струсом головного мозку, забою м`яких тканин голови, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я (а.с. 84-85);

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 18 липня 2018 року та фото таблиці до нього, проведеного за участі потерпілого в присутності понятих, в ході якого ОСОБА_11 відтворив обставини події, що відбулася 30 травня 2016 року, під час якої отримав тілесні ушкодження (а.с.87-93).

Таким чином, аналізуючи досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

За змістом ст. 62 Конституції України суд під час розгляду кримінальних проваджень має суворо додержуватись принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у п.65 рішення «Коробов проти України» (заява №39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» ( рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» ( заява № 25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Згідно з вимогами ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках на потерпілого.

Суд вбачає, що вина обвинуваченого у скоєнні вищезазначеного злочину доведена в повному обсязі і підтверджується доказами, які досліджені в ході судового розгляду, про що зазначено вище.

Невизнання обвинуваченим своєї вини суд розцінює як спробу пом`якшити свою участь або взагалі уникнути відповідальності, або як обрану тактику захисту.

У відповідності до ст. 84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Поняття належності та допустимості доказів визначене ст.ст. 85, 86 КПК України. Визнання доказів недопустимими передбачене ст. 89 КПК України.

Суд не вбачає, що надані докази є неналежними або недопустимими.

Дії обвинуваченого, які виразилися у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, судкваліфікує за ч.2 ст. 125 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує тяжкість вчиненого злочину, дані про його особу.
Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого, передбачених ст.ст. 66, 67 КК України, судом не встановлено.
Із досудової доповіді Коломийського міськрайонного відділу з питань пробації вбачається, що беручи до уваги зібрану інформацію, що характеризує особу обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, відділ вважає, що виправлення особи без ізоляції від суспільства можливе та не становить високої небезпеки для суспільства чи окремих осіб.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд виходить із положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність обтяжуючих покарання обставин, дані про особу обвинуваченого, його ставлення до скоєного, позитивну характеристику з місця проживання, те що на обліку в психоневрологічному та наркологічному кабінетах не перебуває та приходить до переконання про призначення покарання у межах санкції статті, за якою обвинувачується, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Разом з тим, суд враховує положення ч. 5 ст. 74 КК України, та вважає за необхідне зазначити про таке.
Згідно, ч. 5 ст. 74 КК України, особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.
Відповідно положень п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у виді обмеження або позбавлення волі.
Відповідно до ст. 12 КК України вчинений обвинуваченим злочин, передбачений ч. 2 ст. 125 КК України є злочином невеликої тяжкості, який мав місце 30 травня 2016 року і з того часу минуло більше трьох років, а тому на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України він має бути звільнений, у порядку ч. 5 ст. 74 КК України, від кримінальної відповідальності.
При вирішенні цивільного позову про стягнення шкоди, яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином), заявленого потерпілим, суд виходить з наступного.
Потерпілим заявлено цивільний позов, в якому заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином та витрат на правову допомогу.

Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній та юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до вимог пункту 9 зазначеної постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом враховується, що внаслідок вчинення злочину потерпілому було спричинено моральну шкоду, яка виразилась у фізичних та моральних стражданнях і переживаннях за фактом отримання тілесних ушкоджень.

Враховуючи конкретні обставини вчиненого злочину, характер дій обвинуваченого, оцінюючи обсяг фізичних, душевних та психічних страждань, які поніс потерпілий внаслідок короткочасного розладу здоров`я, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що потерпілому внаслідок вчинення кримінального правопорушення спричинена моральна шкода.

Водночас, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не має призводити до її збагачення.
При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню цивільному позивачу, суд виходить з характеру та тривалості фізичних і моральних страждань потерпілого, враховує, що отримані потерпілим тілесні ушкодження спричинили короткочасний розлад здоров`я, проте виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає, що за встановлених судом обставин, з огляду на висновки суду, позовні вимоги ОСОБА_11 є дещо завищеними.
Також суд рахує обгрунтованою і підлягаючою стягненню з обвинуваченого сумі витрат, яку поніс потерпілий внаслідок надання йому правової допомоги.
Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у кримінальному провадженні не обирався та підстави для його визначення, на даному етапі, відсутні.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 373, 374, 392-395 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винуватим за ст. 125 ч. 2 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.
На підставі п.2 ч.1 ст. 49, ч.5 ст. 74 КК звільнити ОСОБА_5 від призначеного покарання, у зв`язку із закінченням строків давності.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 5000 гривень моральної шкоди та 2000 гривень витрат на правову допомогу.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Вирок суду може бути оскаржений шляхом подачі апеляційних скарг до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_25