Провадження № 11-кп/4820/519/19
Справа № 688/2020/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 листопада 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:
судді - доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому кримінальне провадження внесене до ЄРДР №0000399 від 23.04.2019 року, за апеляційними скаргами прокурора, представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 червня 2019 року,

в с т а н о в и л а :
Вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 червня 2019 року

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Веймар Німеччина, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, утримуючого одну малолітню дитину, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , не працюючого, раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

На підставі ст.76 КК України покладено на ОСОБА_10 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти орган пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави витрати за проведення інженерно-транспортних експертиз технічного стану транспортного засобу №10.2-0145:19 від 15.05.2019 в сумі 1256 грн.08 коп., №10.2-0143:19 від 15.05.2019 в сумі 1256 грн. 08 коп., судової комп`ютерно-технічної експертизи № 10.9-0052:19 від 14.05.2019 в сумі 471 грн. 03 коп., судової автотехнічної експертизи №10.1-0187:19 від 24.05.2019 в сумі 1256 грн. 08 коп., а всього 4239 (чотири тисячі двісті тридцять дев`ять) гривень 27 копійок.

Знято арешт з автомобіля марки «ВАЗ-2105», червоного кольору, кузов № НОМЕР_1 , д.р.н. НОМЕР_2 , накладений ухвалою слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 квітня 2019 року.

Знято арешт з мопеда марки «VIPER», рама НОМЕР_3 , накладений ухвалою слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 квітня 2019 року.

Доля речових доказів вирішена у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Як вбачається з вироку, 23 квітня 2019 року близько 17 год. 35 хв. ОСОБА_10 , керуючи автомобілем марки ВАЗ -2105, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_11 , рухаючись по вул. Старокостянтинівське шосе зі сторони вулиці Судилківської в напрямку вулиці П`яскорського у місті Шепетівці, зі швидкістю близько 15-20 км/год., під`їжджаючи до перехрестя вулиць Старокостянтинівське шосе та П`яскорського, раптово змінив напрямок руху, не переконавшись, що перед зміною напрямку руху це буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху та, виконуючи маневр повороту ліворуч, не надав перевагу у русі водієві мопеду моделі «ZS50QT-4», номер рами НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_7 , який рухався по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку, внаслідок чого допустив зіткнення з останнім.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди та порушення ОСОБА_10 вимог п.1.5, п.2.3. (б), п.10.1, п. 16.13 Правил дорожнього руху України водій мопеда моделі «ZS50QT-4» ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритих переломів діафізів великогомілкової та малогомілкової кісток лівої гомілки у верхніх їх третинах з раною та садном на передній зовнішній поверхні верхньої третини лівої гомілки, які за своїм характером відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що є небезпечними для життя; закритого перелому лівої ключиці, який за своїм характером відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таке, що спричиняє тривалий розлад здоров`я; рани лобно-тім`яної та потиличної ділянки голови, струсу головного мозку, які за своїм характером відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, як такі, що спричиняють короткочасний розлад здоров`я; та у вигляді садна правого стегна, яке за своїм характером відноситься до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій, просить вирок в частині призначення покарання скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення через м`якість. Ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_10 за ч.2 ст. 286 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами терміном 2 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки. На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_10 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вказує, що суд не вмотивував підстави незастосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, чим залишив за межами уваги те, що особа та діяння обвинуваченого має підвищену суспільну небезпеку. Вважає, що суд не повністю врахував конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення. Звертає увагу, що підстав, які б дозволяли обґрунтовано і законно не позбавляти обвинуваченого права керувати транспортними засобами в ході судового розгляду кримінального провадження, не встановлено.

Судом при призначенні покарання ОСОБА_10 у виді позбавлення волі та звільнення його від відбування покарання з випробуванням, у порушення вимог ст. 76 КК України не покладено на обвинуваченого усі бов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 вказаної статті КК України, а саме не зазначено обов`язок повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця роботи або навчання, чим допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить скасувати вирок та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Зауважує, що потерпілий у підготовчому судовому засіданні, внаслідок короткої перерви, не встиг скористатися своїм правом на подачу цивільного позову, що призвело до незалучення у справу інших осіб, в тому числі страхової компанії, а також витребування необхідних для розгляду цивільного позову, документів. Наголошує, що обвинувачений під час судового розгляду, потерпілому завданні збитки не відшкодував.

Вказує, що внаслідок незастосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення спеціального права, судом не враховано роз`яснення п.20 Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23.12.2005. Зауважує, що суд зберігши за обвинуваченим право керувати транспортними засобами залишив поза увагою те, що протиправні діяння останнього мають підвищену суспільну небезпеку, та не повністю врахував конкретні обставини вчинення злочину.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, прокурора який підтримав подану апеляційну скаргу, доводи представника потерпілого ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_7 на підтримання поданої апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника адвоката ОСОБА_9 , які заперечили проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційна скарга представника потерпілого до часткового задоволення.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вина обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненому злочині при викладених у вироку обставинах доведена зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні доказами і в порядку ст.349 КПК України не оскаржується будь ким із учасників судового процессу, як і не оспорюється кваліфікація його дій за ч.2 ст.286 КК України.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, 23 квітня 2019 року близько 17 год. 35 хв. ОСОБА_10 , керуючи автомобілем марки ВАЗ -2105, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_11 , рухаючись по вул. Старокостянтинівське шосе зі сторони вулиці Судилківської в напрямку вулиці П`яскорського у місті Шепетівці, зі швидкістю близько 15-20 км/год., під`їжджаючи до перехрестя вулиць Старокостянтинівське шосе та П`яскорського, раптово змінив напрямок руху, не переконавшись, що перед зміною напрямку руху це буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху та, виконуючи маневр повороту ліворуч, не надав перевагу у русі водієві мопеду моделі «ZS50QT-4», номер рами НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_7 , який рухався по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку, внаслідок чого допустив зіткнення з останнім.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди та порушення ОСОБА_10 вимог п.1.5, п.2.3. (б), п.10.1, п. 16.13 Правил дорожнього руху України водій мопеда моделі «ZS50QT-4» ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритих переломів діафізів великогомілкової та малогомілкової кісток лівої гомілки у верхніх їх третинах з раною та садном на передній зовнішній поверхні верхньої третини лівої гомілки, які за своїм характером відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що є небезпечними для життя; закритого перелому лівої ключиці, який за своїм характером відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таке, що спричиняє тривалий розлад здоров`я; рани лобно-тім`яної та потиличної ділянки голови, струсу головного мозку, які за своїм характером відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, як такі, що спричиняють короткочасний розлад здоров`я; та у вигляді садна правого стегна, яке за своїм характером відноситься до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості.

Разом з тим, колегія суддів, приймаючи до уваги доводи апеляційної скарги прокурора та представника потерпілого щодо безпідставного незастосування до ОСОБА_10 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, вважає такі доводи слушними.
Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Пунктом 20 зазначеної постанови визначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Приходячи до висновку про недоцільність призначення ОСОБА_10 додаткового покарання, суд не мотивував підстави незастосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами.

Призначаючи покарання ОСОБА_10 , апеляційний суд враховує, що він вчинив тяжкий злочин у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту, проявия неуважність до дорожньої обстановки і її зміни, що призвело до отримання потерпілим ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень, який не порушував вимоги ПДР України.

Зазначене свідчить про те, що покарання без призначення додаткового покарання не досягне своєї мети, визначеної ст. 50 КК України, - виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів, а тому колегія суддів вважає, що є всі підстави для призначення обвинуваченому додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, а тому у зв`язку з необхідністю застосування до обвинуваченого додаткового покарання, яке не було застосовано судом першої інстанції, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з ухваленням в цій частині судом апеляційної інстанції свого вироку на підставі п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.76 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
В порушення зазначених вимог, судом при призначенні покарання ОСОБА_10 у виді позбавлення волі та звільнення його від відбування покарання з випробуванням, не покладено на обвинуваченого усі обов`язки, передбачені п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, а саме не зазначено обов`язок повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця роботи або навчання, натомість зазначено тільки необхідність повідомляти про зміну місця проживання.
При призначенні ОСОБА_10 основного покарання за ч. 2 ст. 286 КК України колегія суддів враховує такі ж обставини, що були враховані судом першої інстанції, а також те, що в апеляційній скарзі прокурора не заперечуються висновки суду в частині призначення ОСОБА_10 виду та розміру основного покарання, і прокурор після скасування вироку в частині призначеного покарання пропонує призначити обвинуваченому таке ж основне покарання, як призначив суд першої інстанції, та призначає ОСОБА_10 той сам вид і розмір основного покарання, що призначений судом першої інстанції.

Вирішуючи питання про наявність підстав для відшкодування завданих злочином збитків, колегія суддів зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Колегією суддів встановлено, що потерпілий ОСОБА_7 з позовом у встановленому цією нормою закону порядку до суду не звертався.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілому були роз`яснені права, передбачені КПК, що підтверджується розпискою про отримання ним пам`ятки про свої права та обов`язки 10 червня 2019 року в підготовчому судовому засіданні (т.2 а.п. 14), що свідчить про те, що потерпілий у повній мірі був обізнаний про свої права, передбачені у КПК, в тому числі й на право подачі цивільного позову до початку судового розгляду, однак цим правом не скористався.

Виходячи з наведеного, апеляційна скарга представника потерпілого підлягає до часткового задоволення, що не позбавляє потерпілого права пред`явити позов в порядку цивільного судочинства, що передбачено ч. 7 ст. 128 КПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу представника потерпілого задовольнити частково.

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Шепетівського міськрайонного суду від 18 червня 2019 року в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 призначити покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами терміном 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_10 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, на нього може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді