Справа № 487/6960/19
Провадження № 1-кс/487/7606/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2019 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого слідчого відділу Заводського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області ОСОБА_4 про арешт майна,
ВСТАНОВИВ:
Слідчий Заводського ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_4 за погодженням з прокурором Заводського відділу прокуратури Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_5 в рамках здійснення досудового розслідування кримінального провадження№0003158 від 07.08.2019 року звернувся до слідчого судді з клопотанням, в якому просив накласти арешт на нежитлові приміщення, загальною площею 109, 8 кв. м в житловому будинку літ. А-9, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони розпорядження, перетворення або відчуження.
Клопотання мотивоване тим, що Заводським ВП ГУ НП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0003158 від 07.08.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, за фактом заволодіння шляхом обману майном ОСОБА_6 . Оскільки вищевказаний об`єкт нерухомого майна одержано внаслідок вчинення кримінального правопорушення, у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні на нього арешту.
В судовому засіданні слідчий клопотання підтримав, просив його задовольнити.
Вислухавши слідчого, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступного.
Частиною 1 ст. 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як передбачено ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 КПК України. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання (ч. ч.1, 2 ст. 171 КПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Як слідує з вимог ч. 2 ст. 173 КПК України, при розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженню; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Судом встановлено, що Заводським ВП ГУ НП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003158 від 07.08.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, за фактом заволодіння шляхом обману майном ОСОБА_7 .
Досудовим розслідуванням встановлено, що між ОСОБА_7 та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено договір кредиту №КФ-ВКЛ-2016073.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між сторонами укладено іпотечний договір від 04.01.2012 року, предметом якого є нежитлові приміщення загальною площею 109, 8 кв. м. в житловому будинку літ. А-9, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які належали ОСОБА_7 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконкомом Миколаївської міської ради 26.04.2006 р. на підставі рішення виконкому Миколаївської міської ради від 12.04.2006 р. №723 від 12.04.2006 р.
20.06.2018 р. між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» укладено договір купівлі-продажу права вимоги за іпотечним договором, за умовами якого, первісний іпотекодержатель ПАТ «Дельта Банк» передає новому іпотекодержателю ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» майнові права за іпотечним договором від 04.01.2012 р.
Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12.09.2019 року право власності на вищевказаний об`єкт іпотеки зареєстровано 02.08.2019 року за ОСОБА_8 . Підставою для реєстрації права власності є договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, серія та номер: 421, виданий 02.08.2019, видавник: приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_9 .
Слідчий в клопотанні зазначає, що на адресу ОСОБА_6 не надходило вимог про дострокове погашення заборгованості. Повідомлення №0623/15 від 23.06.2018р. надіслано на адресу: АДРЕСА_2 (за місцем реєстрації ОСОБА_6 ); друге повідомлення №0623/16 надіслано на адресу: АДРЕСА_3 (нежитлове приміщення); третє повідомлення №0623/17 надіслане на адресу: АДРЕСА_4 ; повідомлення №0623/18 - АДРЕСА_1 . Вимоги висилалися куди завгодно, але не на адресу ОСОБА_6 , тобто все робилося, аби "замуляти очі" і для того, щоб стверджувати, що нібито він не виконав вимогу.
Фактично ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» як іпотекодержатель 23.06.2018 здійснювало повідомлення позивача в порядку ст. 35 Закону України "Про іпотеку". Вищезазначені листи з вимогами про дострокове погашення заборгованості були доставлені до відділень поштового зв`язку у м. Миколаєві та у м. Очакові і на протязі місяця кур`єри безрезультатно намагалися вручити ці листи за вказаними адресами. Згодом поштові відправлення були повернуті на зворотню адресу за закінченням терміну зберігання. Тобто листи не були вручені, а повідомлення про вручення поштового відправленя повернулось відправнику без підпису отримувача про вручення. Слідчий зазначає, що неможливо вручити листа нежитловим будівлям, надати вимогу про заборгованість особі, яка не проживає за адресами, куди, нібито, кур`єр носив листи, а тому ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп" отримало право власності на зазначене майно на незаконних підставах. Оскільки вказане майно є предметом кримінального правопорушеня та має доказове значення по вказаному кримінальному провадженню, згідно з ч. 2 п. 4 ст. 167 КПК України одержано внаслідок вчинення кримінального правопорушення, виникла необхідність в накладені арешту на зазначене нерухоме майно.
Слідчий суддя вважає, що слідчий не навів в клопотанні мету для застосування такого виду забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, та не зазначив і не підтвердив наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України, матеріалами кримінального провадження.
При цьому, жодного посилання на наявність обґрунтованої підозри, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, не наведено. Санкція ч. 1 ст. 190 КК України не передбачає покарання у вигляді конфіскації майна або спеціальної конфіскації майна.
Даних про заявлений цивільний позов, які б були підставою для накладення арешту на майно з метою забезпечення цивільного позову, також не міститься.
Згідно зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону. А отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Слідчим не доведено, що потреби досудового розслідування в конкретному кримінальному провадженні виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи осіб, та не доведено значення вилучення майна для встановлення обставин у вказаному кримінальному провадженні і можливість використання його як доказ у кримінальному провадженні, який може бути зіпсований, знищений, перетворений, пошкоджений чи прихований.
За таких обставин слідчий суддя вважає, що в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна слід відмовити, оскільки не доведено розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Керуючись ст.ст. 98, 170-173 КПК України, -
УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання слідчого про арешт майна відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали оголошений 25.11.2019 р.

Слідчий суддя ОСОБА_1