Справа № 314/672/17
Провадження № 1-кс/314/2145/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.11.2019 року м. Вільнянськ
Слідчий суддя Вільнянського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 , секретар ОСОБА_2 , за участю підозрюваного ОСОБА_3 , захисників підозрюваного адвокатів: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , слідчого ОСОБА_6 , прокурора ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вільнянськ клопотання слідчого Вільнянського ВП Пологівського ВП ГНУП України в Запорізькій області майора поліції ОСОБА_8 , погодженого прокурором Вільнянського відділу Токмацької місцевої прокуратури ОСОБА_9 , у кримінальному провадженні № 0000178, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.02.2017 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: село Водяне, Кам`янсько-Дніпровський район, Запорізька область, громадянина України, який має середньо-спеціальну освіту, непрацюючого, неодруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,
раніше судимого:
1)04.08.2016 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75, ст. 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -
встановив:

з наданих суду матеріалів вбачається, що в провадженні Вільнянського ВП Пологівського ВП ГНУП України в Запорізькій області перебувають матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000178 від 11.02.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 10 лютого 2017 року, приблизно о 21 годині 00 хвилин, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходячись в провулку між вулицею Гагаріна та вулицею Центральною в селі Богатирівка Вільнянського району Запорізької області, в ході раптово виниклого конфлікту з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , маючи умисел, направлений на заподіяння останньому тілесних ушкоджень, стоячи обличчям до ОСОБА_10 на відстані біля 0,5 м наніс останньому один удар кулаком правої руки в область обличчя, від якого потерпілий ОСОБА_10 втратив рівновагу та впав на дорогу. Після чого, ОСОБА_3 , не зупиняючись на досягнутому, продовжуючи свій злочинний умисел, схилився над лежачим ОСОБА_10 та наніс йому не менше п`яти почергових ударів кулаками обох рук в область голови та тулуба, в результаті чого спричинив ОСОБА_10 тяжкі тілесні ушкодження у вигляді: тяжкої закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, гострої субдуральної гематоми правої півкулі головного мозку, які являються небезпечними для життя в момент заподіяння, і за цією ознакою, згідно п. 2.1.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, від 17.01.1995 року, кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження.
17 лютого 2017 року від отриманих травм настала смерть потерпілого ОСОБА_10 .
Таким чином, ОСОБА_3 , своїми умисними діями скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України, тобто «умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого».
17.02.2017 року батьку ОСОБА_3 - ОСОБА_11 вручено повідомлення про підозру ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України у кримінальному провадженні № 0000178 від 11.02.2017 року.
20.02.2017 року, в порядку ст. 281 КПК України ОСОБА_3 оголошено у розшук.
06.04.2017 року, в порядку ст. 281 КПК України ОСОБА_3 оголошено у міждержавний розшук.
26.06.2017 року ухвалою Вільнянського районного суду відносно ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, при цьому зазначено, що після затримання особи не пізніше як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його заміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.
20.11.2019 року ОСОБА_3 було затримано в порядку ст. 208 КПК України.
Слідчий за погодженням з прокурором, посилаючись на наявність ризиків передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, звернувся до суду з клопотанням, у якому просить суд застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_3 .
В судовому засіданні слідчий та прокурор на клопотанні наполягали, просили його задовольнити на підставах, які в ньому зазначені.
Підозрюваний та його захисники у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечували, просили суд застосувати до підозрюваного ОСОБА_3 більш м`який запобіжний захід, обґрунтовуючи це тим, що ОСОБА_3 від органів досудового розслідування не переховувався та вважають, що органом досудового розслідування невірно визначеною кваліфікацію кримінального правопорушення.
Вивчивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, заслухавши учасників кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
Слідчим суддею встановлено, що в провадженні Вільнянського ВП Пологівського ВП ГНУП України в Запорізькій області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000178 від 11.02.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
17.02.2017 року батьку ОСОБА_3 - ОСОБА_11 вручено повідомлення про підозру ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України у кримінальному провадженні № 0000178 від 11.02.2017 року.
20.02.2017 року, в порядку ст. 281 КПК України ОСОБА_3 оголошено у розшук.
06.04.2017 року, в порядку ст. 281 КПК України ОСОБА_3 оголошено у міждержавний розшук.
26.06.2017 року ухвалою Вільнянського районного суду відносно ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, при цьому зазначено, що після затримання особи не пізніше як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його заміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.
20.11.2019 року ОСОБА_3 було затримано в порядку ст. 208 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Стороною обвинувачення у клопотанні та доданих документах доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_3 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_3 інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості та кореспондуються з визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, та у справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує тяжкість злочину, у якому підозрюється ОСОБА_3 , дані про особу підозрюваного, який будучи раніше засудженим за вчинення умисного злочину і не відбувши призначене судом покарання, зазіхнув на невід`ємне право будь-якої людини - право на життя, закріплене ст.ст. 3, 27 Конституції України, а саме скоїв умисний тяжкий злочин, за який Кримінальним кодексом України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, має постійне місце проживання, не одружений, офіційно не працевлаштований, вчинив злочин на іспитовому строку, слідчий суддя враховує вік підозрюваного, стан його здоров`я, міцність соціальних зв`язків, відсутність у підозрюваного офіційного працевлаштування та стабільного доходу.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Європейський суд з прав людини у рішенні «Подвезько проти України» крім іншого зазначає, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, недостатньо самого факту застосування цього заходу згідно з національним законодавством - він також повинен бути необхідним за конкретних обставин. На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «c» пункту 1 статті 5 Конвенції має відповідати вимозі пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, в якому здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення.
Виходячи з інкримінованого ОСОБА_3 злочину, при вирішенні даного клопотання, слідчий суддя враховує його суспільну небезпеку, шкідливість неправомірної поведінки для суспільства, усвідомлення її підозрюваним.
В ході розгляду клопотання підозрюваним та його захисниками не надано слідчому судді доказів, які б спростовували наявність ризиків передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а отже слідчий суддя вважає їх доведеними органом досудового слідства відповідно до положення п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, а саме, що ОСОБА_3 може переховуватися від органів досудового розслідування, зокрема, вказаний ризик підтверджуються тим, що усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, та невідворотності покарання за його вчинення, підозрюваний ОСОБА_3 переховувався від органів досудового розслідування, а саме 17.02.2017 року, о 22-22 годині, перетнув кордон України та переховувався на території Російської Федерації, у зв`язку з чим 20.02.2017 року був оголошений у розшук, таким чином існує беззаперечний ризик того, що підозрюваний ОСОБА_3 , перебуваючи на волі, буде і в подальшому переховуватись від органів досудового розслідування та суду, чим перешкоджатиме встановленню істини у справі. Крім того, необхідно взяти до уваги те, що ОСОБА_3 , усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення і невідворотність покарання, зможе вплинути на обставини, які згідно зі ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а саме, шляхом незаконного впливу на потерпілу та свідків, які являються мешканцями одного села, шляхом погроз, вмовляння тощо, може схилити останніх давати неправдиві показання щодо обставин злочину, що являється ризиком, передбаченим п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. До того ж, варто враховувати й те, що ОСОБА_3 може перешкоджати кримінальному провадженню шляхом періодичного невиконання вимог слідчого про явку до органу досудового розслідування та суду, а також перешкоджання ним кримінальному провадженню іншим чином, наприклад впливати на швидкість проведення досудового розслідування (затягувати його проведення) мотивуючи неможливістю своєї явки будь-яким чином, що являється ризиком, передбаченим п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України. Окрім того, встановлено, що ОСОБА_3 вчинив дане кримінальне правопорушення, перебуваючи на обліку в органах пробації, як особа звільнена з випробуванням, оскільки вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04.08.2016 року останнього засуджено за ч. 3 ст. 187 КК України до 5 років позбавлення волі, з іспитовим строком 3 роки, що являється ризиком, передбаченим п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
У відповідності до п.п. 61, 62 рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи.
У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного, слідчим суддею не встановлено .
Зазначені обставини дають підстави для висновку, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе ефективно попередити спроби підозрюваного ухилитися від органів розслідування й суду, оскільки протягом розгляду клопотання доведено наявність обґрунтованої підозри та наявність обставин, передбачених п. 2, 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а також для запобігання ризикам, які зазначені у клопотанні та наведено у судовому засіданні, слідчий суддя вважає недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу,
За викладених обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_3 підлягає задоволенню.
Виходячи з вимог ст. 115 КПК України, строк дії запобіжного заходу стосовно підозрюваного ОСОБА_3 слід обчислювати з моменту його фактичного затримання з 20.11.2019 року, та у відповідності до ст. 197 КПК України, згідно якої строк дії ухвали слідчого судді про тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів, слідчий суддя вважає за необхідне визначити строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу стосовно підозрюваного ОСОБА_3 до 18.01.2020 року включно.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 184, 192-194, 196, 197, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -
постановив:

клопотання слідчого Вільнянського ВП Пологівського ВП ГНУП України в Запорізькій області майора поліції ОСОБА_8 , погодженого прокурором Вільнянського відділу Токмацької місцевої прокуратури ОСОБА_9 , у кримінальному провадженні № 0000178, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.02.2017 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.
Застосувати до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, який обчислювати з 20.11.2019 року.
Встановити строк дії даної ухвали до 18.01.2020 року включно.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Подання апеляційної скарги не зупиняє виконання, ухвала підлягає негайному виконанню.

Слідчий суддя: ОСОБА_1

21.11.2019