Номер провадження: 11-кп/813/1634/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційні скарги захисника обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 23.09.2019 року, якою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, п. 12 ч.2 ст. 115 КК України, та відносно ОСОБА_9 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч.2 ст. 115 КК України,

установив

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 23.09.2019 року продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 21.11.2019 року, відносно ОСОБА_8 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, п. 12 ч.2 ст. 115 КК України, та відносно ОСОБА_9 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч.2 ст. 115 КК України.

Рішення суду мотивоване тим, що є всі обґрунтовані підстави вважати, що заявлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшились і на даний час існують, так як обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 перебуваючи на свободі можуть перешкоджати судовому провадженню впливаючи на свідків; переховуватись від суду з метою уникнення можливої кримінальної відповідальності з огляду на суворість можливого покарання обвинувачених; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Також в ухвалі Київського районного суду м. Одеси від 23.09.2019 року вказано, що обставини, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраним обвинуваченим запобіжним заходам у виді тримання під вартою відпала, не встановлено, а його зміна на не пов`язаний не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинувачених під час розгляду кримінального провадження в суді.

Крім того, на думку колегії суддів Київського районного суду м. Одеси, наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого.

На дану ухвалу захисник обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційні скарги, в яких просить оскаржену ухвалу скасувати.

В обґрунтування вимог апеляційних скарг захисник зазначає, що суд не прийняв до уваги фактичні обставини справи, які встановлені органом досудового слідства та викладені в тексті обвинувального акту, та які мають суттєве значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених. Так, захисник вказує на те, що дії обвинувачених стали наслідком дій потерпілого ОСОБА_11 , який перший застосував до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вогнепальну зброю, поранивши останнього в плече, після чого і отримав ножове поранення.

Захисник вказує, що ОСОБА_8 добровільно видав органам досудового слідства вогнепальну зброю, яка належить потерпілому, а також, що обвинувачені неодноразово добровільно являлись в органи досудового слідства та за їх участю здійснювались слідчі дії.

Разом з тим, адвокат ОСОБА_7 зазначає, що досудове розслідування тривало більше трьох років та за цей час обвинувачені не скористались жодним ризиком з передбачених ст. 177 КПК України, чим підтвердили їх відсутність, а також бажання та намір довести в судовому порядку свою невинуватість.

Крім того, захисник вказує, що обвинувачені тривалий час проживають в м. Одесі, мають постійне місце проживання. ОСОБА_8 має дітей, які є громадянами України, та онуків, що свідчить про міцні соціальні зв`язки. Обидва раніше не судимі.

Також захисник наголошує на тому, що суд не врахував практику ЄСПЛ, згідно якої з моменту початку активного розслідування справи необхідно вважати ризики знизившимися. При продовженні строку тримання під вартою слід з`ясувати наявність нових ризиків та підтвердження тому, а прокурор в ході розгляду клопотання наявність нових ризиків не навів.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

З огляду на те, що Рішенням Конституційного Суду №4-р/2019 від 13.06.2019 р. положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо неможливості окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визнано таким, що не відповідає Конституції України, вищезазначена ухвала Київського районного суду м. Одеси від 23.09.2019 року підлягає апеляційному оскарженню.

Як вбачається з матеріалів провадження, зокрема, копії обвинувального акту (а.с. 1-18), на розгляді в Київському районному суді м. Одеси знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч.1 ст.263, п. 12 ч.2 ст. 115 КК України, та ОСОБА_9 за п. 12 ч.2 ст. 115 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 р. (далі - Рішення) зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене ч. 2 ст. 392 КПК України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

Разом з тим, на час розгляду апеляційної скарги на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 23.09.2019 року, на виконання Рішення будь-яких змін до КПК України, які б визначали процедуру розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції щодо застосування запобіжного заходу під час розгляду кримінального провадження по суті, не внесені.

Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особам обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Твердження сторони захисту щодо відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, апеляційний суд вважає такими, що заслуговують на увагу та наголошує на наступне.

Зважаючи на обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 злочинів, один з яких скоєний з корисливих мотивів, за попередньою змовою з іншою особою, пов`язаний із позбавленням життя особи, його характеру, тяжкості, а також можливої міри покарання, яка може їм бути призначена у разі визнання винними (позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічним позбавленням волі із конфіскацією майна), колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки, виходячи з вищевикладеного, є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховування обвинувачених від суду.

Окрім того, зважаючи на те, що остаточне рішення по справі відносно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не прийнято, існують ризики того, що вони можуть незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Крім того, стороною захисту не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 під вартою за станом здоров`яв умовах слідчого ізолятору та відсутність або зменшення ризиків, передбачених ст.. 177 КПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру вчинених злочинів, судом першої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а відносно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на даний час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Отже, доводи захисника обвинувачених про наявність підстав для застосування відносно них запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на беззаперечних доказах.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі , залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги захисника обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 183, 194, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив

Апеляційні скарги захисника обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Київськогорайонного суду м. Одеси від 23.09.2019 року, про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, п.12 ч.2 ст.115 КК України, та відносно ОСОБА_9 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч.2 ст. 115 КК України залишити без змін.
Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4