Справа № 675/1762/19
Провадження № 1-в/675/155/2019
У Х В А Л А

"05" вересня 2019 р. м.Ізяслав
Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , засудженого ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ізяслав клопотання засудженого ОСОБА_4 про вирішення питань, пов`язаних з виконанням вироку суду відповідно до ст.ст.537, 539 КПК України, -
в с т а н о в и в :
Засуджений ОСОБА_4 , який відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в ДУ «Замкова виправна колонія (№58)», звернувся до Ізяславського районного суду Хмельницької області із клопотанням, яким просив суд звільнити його від подальшого відбування покарання на підставі ч.4 ст.49, ч.ч.1, 2, 3 ст.74, ч.5 ст.80, ст.82 КК України, а також вказуючи, що довічне позбавлення волі без реальної можливості дострокового звільнення порушує вимоги міжнародного права, не відповідає практиці Європейського суду з прав людини.
В судовому засіданні ОСОБА_4 своє клопотання підтримав, просив його задовольнити з підстав, вказаних у ньому, додавши, що в справі «Пєтухов проти України» Європейський суд з прав людини ще раз звернув увагу на невідповідність такого виду покарання, як довічне позбавлення волі, Конвенції про захист з прав людини і основоположних свобод.
Захисник ОСОБА_5 клопотання підтримала.
Прокурор заперечив проти задоволення клопотання, вказуючи на його безпідставність.
Заслухавши пояснення засудженого та його захисника, з`ясувавши думку прокурора, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Згідно копії свідоцтва про шлюб ОСОБА_6 зареєстрував шлюб з ОСОБА_7 , в зв`язку із чим змінив прізвище з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 ».
Вироком судової палати з кримінальних справ Апеляційного суд Хмельницької області від 30.11.2001 року ОСОБА_6 засуджено до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна за вчинення злочинів, передбачених ст.142 ч.3, ст.93 п.п. «а», «з» КК України (1960 року).
Вказаний вирок залишено в силі ухвалою Верховного Суду України від 07.05.2002 року.
Згідно розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили, вирок Апеляційного суд Хмельницької області від 30.11.2001 року набрав законної сили 07.05.2002 року.
У відповідності до ст.152 КВК України, підставою звільнення від відбування покарання є відбуття строку покарання, призначеного вироком суду.
Покарання у виді довічного позбавлення волі має початок його обрахунку, але не має кінцевого терміну відбуття покарання.
Водночас, ст.82 КК України, в тому числі на положення якої посилається засуджений, як на підставу свого звільнення, передбачено заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
Порядок застосування зазначеної норми права роз`яснено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», якою встановлено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч.1 ст.82 КК України може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі на певний строк.
Таким чином, для застосування положень статті 82 КК України необхідно, щоб засуджена особа відбула не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин. Тобто положення даної норми кримінального закону вимагає наявності строкового характеру призначеного особі покарання, від тривалості якого й здійснюється розрахунок строку фактично відбутого покарання, що і надає засудженій особі право на звернення з клопотанням про її застосування.
За таких обставин можливість заміни невідбутої частини покарання більш м`яким для осіб, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, ст.82 КК України не передбачена.
Проте, національним законодавством передбачений інститут помилування. Так, ч.1 ст.87 КК України встановлена можливість здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи.
Згідно з ч.2 ст.87 КК України актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років, а згідно ч.7 ст.151 КВК України засудженим до довічного позбавлення волі може бути подано клопотання про його помилування після відбуття ним не менше 20 років призначеного покарання.
Отже, нормами Кримінального кодексу України передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.
Що стосується посилань засудженого на відповідні рішення Європейського суду з прав людини, в яких вказується, що ув`язнення, яке не передбачає кінцевої конкретної дати, є порушенням ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід зазначити наступне.
Так, за змістом рішення ЄСПЛ від 9 липня 2013 року у справі «Вінтер та інші проти Об`єднаного Королівства (Великобританія)», Велика Палата Європейського суду з прав людини у справі Вінтера постановила, що відсутність в законодавстві Англії і Уельсу ефективного механізму реалізації можливості помилування або перегляду рішення суду про призначення міри покарання у вигляді довічного тюремного ув`язнення, з врахуванням прогресу ув`язненого на дорозі соціальної реабілітації, є порушенням прав засуджених і статті 3 Конвенції з захисту прав людини та основоположних свобод.
У справі «Ласло Магьяр проти Угорщини» від 20 травня 2014 року Європейський суд з прав людини у своєму рішенні висловив позицію, що засуджені до довічного позбавлення волі повинні не тільки мати можливість дострокового звільнення, але й знати, що потрібно їм зробити, щоб стосовно них було розглянуто питання про таке звільнення.
Водночас, у рішенні «Ласло Магьяр проти Угорщини» Європейський суд з прав людини зазначив, що для належного виконання цього рішення держава відповідач повинна провести реформи, переважно законодавчі, механізму перегляду покарання у виді довічного ув`язнення. Цей механізм повинен гарантувати оцінку в кожному конкретному випадку того, чи є утримання під вартою виправданим на обґрунтованих пенологічних підставах, і надати довічникам можливість передбачити, з певним ступенем точності, що вони повинні робити, щоб стосовно них було розглянуто питання звільнення і за яких умов. При цьому Європейський суд з прав людини у вказаному рішенні наголосив, що встановлення судом порушення вимог ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у даній справі не є підставою для звільнення засудженого від відбування покарання.
Посилання засудженого, як на підставу для задоволення його заяви, на прийняте 12.05.2019р. ЄСПЛ рішення у справі «Пєтухов проти України», в якому констатовано порушення статті 3 Конвенції, яке пов`язане з тим, що в державі Україні довічно ув`язнені не мають реальної перспективи звільнення, суд оцінює критично.
Так, у вказаній справі ЄСПЛ вчергове підкреслив про необхідність проведення відповідної законодавчої реформи державою-відповідачем, яка б передбачала можливість перегляду покарання у виді довічного позбавлення волі.
З урахуванням наведеного суд зазначає, що в національному законодавстві України відсутній механізм перегляду довічних вироків, на теперішній час в України існує тільки інститут Президентського помилування, передбачений ст.87 КК України, згідно якого актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком не менше 25 років.
Також, суд не знаходить підстав для звільнення засудженого ОСОБА_4 на підставі ст.ст.49, 74, 80 КК України в зв`язку із тим, що вирок, за яким він відбуває покарання, набрав законної сили та був приведений до виконання в межах встановлених законом строків для притягнення особи до кримінальної відповідальності та виконання ухваленого вироку, караність вчинених засудженим діянь не усунена.
За таких обставин, поставлена засудженим в клопотанні вимога про звільнення від подальшого відбування покарання не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.372, 537, 539 КПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В :
У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_4 про вирішення питань, пов`язаних з виконанням вироку суду відповідно до ст.ст.537, 539 КПК України, відмовити.
Ухвала суду може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду через Ізяславський районний суд Хмельницької області протягом семи днів з дня її проголошення, а засудженим протягом семи днів з дня отримання копії ухвали.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1