Справа № 307/3020/14-к
Провадження № 1-кп/307/65/15
У Х В А Л А
30 січня 2015 рокум. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 ; перекладача ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Тячів кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з неповною середньою освітою, не працює, судимості не має,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України,

встановив:
В провадженні Тячівського районного суду знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, який, 30 червня 2014 року, приблизно о 17 годині, перебуваючи у дворогосподарстві АДРЕСА_1 , під час сварки з ОСОБА_4 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, наніс останньому один удар правою ногою по лівій нозі ОСОБА_4 , внаслідок чого спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому обох кісток лівої гомілки зі зміщенням уламків, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 487 від 14 липня 2014 року відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень, так як являються небезпечними для життя потерпілого в момент спричинення.

В ході судового розгляду прокурором заявлено письмове клопотання про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Суд, вислухавши думку прокурора, який підтримав клопотання та просив його задовольнити, думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти клопотання, дослідивши письмові матеріали кримінального провадження, прийшов до наступного висновку.

Обвинуваченому ОСОБА_5 був обраний запобіжний захід у виді домашнього арешту до 28 вересня 2014 року включно, із покладанням обов`язків: прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за першою вимогою, у разі неможливості прибути через поважні причини, завчасно повідомити про це; в період часу з 23 год. по 06 год. не залишати місце постійного проживання будинок АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду.
01 серпня 2014 року, 03 вересня 2014 року, 12 вересня 2014 року та 19 вересня 2014 року ОСОБА_5 не з`явився в підготовче судове засідання, хоча був повідомлений належним чином про місце та час розгляду справи.

26 вересня 2014 року ОСОБА_5 не з`явився в судове засідання і не повідомив про причини неявки, хоча був повідомлений належним чином про місце та час розгляду справи, і ухвалою Тячівського районного суду по даній справі за клопотанням прокурора оголошено розшук та надано дозвіл на затримання обвинуваченого ОСОБА_5 з метою його приводу для участі у розгляді клопотання про зміну запобіжного заходу.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 22 січня 2015 року відмовлено в клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу з домашнього арешту на тримання під вартою, оскільки на час розгляду клопотання відносно ОСОБА_5 не було обрано жодного запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження судом за клопотанням прокурора.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді триманням під вартою, суд бере до уваги, що відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Метою і підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється особа.

Прокурор посилається на те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 8 років, та зазначає що обвинуваченому ОСОБА_5 був обраний запобіжний захід у виді домашнього арешту, однак він порушив його умови, у зв`язку з чим був оголошений в розшук.

Тяжкість інкримінованого особі злочину, так само як суворість можливої санкції не можуть слугувати єдиними підставами для тримання особи під вартою. Існування обґрунтованої підозри у вчиненні особою тяжкого правопорушення хоч і є важливим фактором, не може бути єдиною підставою для виправдання тривалого періоду запобіжного ув`язнення (рішення ЄСПЛ у справі "Калашников проти Росії, Kalashnikov v. Russia" від 24 червня 2002 року, заява № 47095/99, п. 116).

Ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового вироку. У цьому контексті мають враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, а також міжнародні контакти (рішення ЄСПЛ у справі "W. проти Швейцарії, W v. Shitzerland" від 26 січня 1993 року Серія А, № 254-А, п. 33).

Стороною обвинувачення не представлено суду будь-які аргументи, а тим більше дійсно вагомі аргументи, на користь обґрунтованого з точки зору ст. 5 § 3 Конвенції збереження попереднього ув`язнення підсудного на цій стадії судового розгляду.

Враховуючи вищенаведене та те, що після розшуку обвинуваченого, останній з`являється на всі виклики до суду, суд вважає про можливість застосування до ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, а тому відносно нього слід обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Статтею 181 КПК України передбачено, що домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або в певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Орган внутрішніх справ повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду. Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Визначаючи адресу, за якою обирається домашній арешт, виходжу із того, що згідно матеріалів провадження та пояснення обвинуваченого, ОСОБА_5 фактично постійно проживає в АДРЕСА_1 .

Разом з цим, при обранні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, вважаю за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до суду за кожною вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; носити електронний засіб контролю.

А тому, керуючись ст. 110, 131, 132, 176-178,183,184, 200, 205, 331 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
В клопотанні прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити.

Обрати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту з забороною цілодобово покидати житло за місцем фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 процесуальні обов`язки:

· прибувати до суду за кожною вимогою;

· не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

· повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

· носити електронний засіб контролю.

Встановити строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту строком на два місяці, тобто до 30 березня 2015 року, включно.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 5ст. 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за їх поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення органом внутрішніх справ.

Копію ухвали для контролю за поведінкою ОСОБА_5 направити до Тячівського РВ УМВС України в Закарпатській області.

Копію ухвали про застосування запобіжного заходу вручити ОСОБА_5 після її оголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1