УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2019 року

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1

за участю представника володільця майна адвоката ОСОБА_2

при секретарі ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Шевченківського районного суду м.Києва клопотання адвоката ОСОБА_2 , яка діє в інтересах володільця майна Товариства з обмеженою відповідальністю «РІО ФІН», про скасування заходів забезпечення кримінального провадження арешту нерухомого майна, накладеного в межах кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за № 0001087, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 29 вересня 2016 року,

В С Т А Н О В И В:

У провадження слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва надійшло клопотання володільця арештованого майна ТОВ «РІО ФІН», в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_2 , в якому володілець майна, просить скасувати арешт, накладений в рамках досудового розслідування кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за № 0001087, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 29 вересня 2016 року, на нерухоме майно, законним володільцем якого насьогодні є ТОВ «РІО ФІН».
При цьому, як підставу для скасування вищезазначеного арешту вказує на те, що ТОВ «РІО ФІН» або його службові особи не є підозрюваними, обвинуваченими або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи у кримінальному провадженні, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не перебувають в жодному процесуальному статусі та не вчиняли будь-яких дій, що мають ознаки кримінального правопорушення. У той же час ТОВ «РІО ФІН» набуло право власності на арештоване нерухоме майно (перелік квартир за адресою: м.Київ, вул.Ділова, буд. 2 Б) у встановленому законом порядку, про що внесеного відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
У зв`язку з цим, підстав для подальшого обмеження права володіння майном немає.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_2 , яка здійснює представництво інтересів власника майна, підтримала клопотання та просила його задовольнити з підстав, у ньому наведених.
Слідчий, за клопотанням якого було накладено арешт на нерухоме майно, у судове засідання не з*явився, про дату та час розгляду клопотання повідомлявся належним чином, неявка якого не перешкоджає розгляду вказаного клопотання на підставі наявних матеріалів.
Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши пояснення представника власника майна, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
У судовому засіданні встановлено, що СУ ГУ НП в м.Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0001087 від 24.09.2015 р., за ознаками вчинення шахрайських дій, самовільного присвоєння владних повноважень та підкупу особи, яка надає публічні послуги, підроблення та використання підробленого документа, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 353, ч.ч. 3, 4 ст. 358, ч. 2 ст. 368-4 КК України.
В межах вказаного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 вересня 2016 року було частково задоволено клопотання слідчого СУ ГУ НП в м.Києві ОСОБА_4 та накладено арешт на квартири, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , власником яких є ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТ ГАРАНТ АКТИВ» (), а саме на: квартиру № 2 (Загальна площа (кв.м): 98,6, житлова площа (кв.м): 37,2); квартиру № 8 (Загальна площа (кв.м): 99,3, житлова площа (кв.м): 45,6); квартиру № 14 (Загальна площа (кв.м): 99,2, житлова площа (кв.м): 45,7); квартиру № 26 (Загальна площа (кв.м): 101,4, житлова площа (кв.м): 49); квартиру № 58 (Загальна площа (кв.м): 101,2, житлова площа (кв.м): 46,4); квартиру № 78 (Загальна площа (кв.м): 102,7, житлова площа (кв.м): 47,7); квартиру № 83 (Загальна площа (кв.м): 102,6, житлова площа (кв.м): 47,8).
Також встановлено, що у вересні 2019 року за ТОВ «РІО ФІН» було зареєстровано право вланості на вищезазначене нерухоме майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Так, при вирішенні питання про арешт майна або його скасування для прийнятгя законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідно до ст. 170 КГІК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально- правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України, з метою забезпечення спеціальної конфіскації, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КГІК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, грунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обгрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень,володіння майном повинно бути законним ( рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції»,від 22 вересня 1994 року, та «Кушоглу проти Болгарії», заява №48191/99.пп.49-62,від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статі 1 Першого Протоколу. Необхідного балансу не вдається досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»,пп.69 та 73). Іншими словами, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються,та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21.02.1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п.50).

Під час судового розгляду встановлено, що з урахуванням наведених норм міжнародного права, недостатньо одного лише посилання слідчого на те, що майно є речовим доказом по даній справі, а тому таке майно нібито підлягає арешту. Оскільки, для вжиття такого суттєвого заходу обмеження прав особи як арешт, належного їй майна, мас бути дотримано вищенаведені приписи кримінально процесуального законодавства, чітко визначені в ст.ст. 170 - 173 КПК України.

За таких обставин накладення арешту на майно Товариства, зважаючи також на тривалість досудового розслідування, є явно неспівмірним з обмеженням юридичної особи права користування та розпорядження майном, а тому такий захід забезпечення кримінального провадження фактично порушує право на мирне володіння та розпорядження належним майно.

Враховуючи вишевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні таких даних, які б виправдовували подальше втручання держави у правомірне володіння ТОВ «РІО ФІН» належним Товариству майном на підставі зазначених обставин, оскільки представником власника майна доведено, що в подальшому застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження, а саме арешті майна, відпала потреба.

У зв`язку з чим і вважає доцільним частково скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судці Шевченківського районного суду м. Києва від 29 вересня 2016 року, не вбачаючи потреби для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження, а відтак клопотання підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 170-174, 309, 376, 532 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Клопотання адвоката ОСОБА_2 , яка діє в інтересах володільця майна Товариства з обмеженою відповідальністю «РІО ФІН» задовольнити.

Скасувати арешт, накладений в межах досудового розслідування кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за №0001087 від 24.09.2015 р. ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 29 вересня 2016 року (справа №761/33894/16-к), на квартири, розташовані за адресою: м. Київ, вул. Ділова (колишня Димитрова), 2Б, а саме на: квартиру № 2 (Загальна площа (кв.м): 98,6, житлова площа (кв.м): 37,2); квартиру № 8 (Загальна площа (кв.м): 99,3, житлова площа (кв.м): 45,6); квартиру № 14 (Загальна площа (кв.м): 99,2, житлова площа (кв.м): 45,7); квартиру № 26 (Загальна площа (кв.м): 101,4, житлова площа (кв.м): 49); квартиру № 58 (Загальна площа (кв.м): 101,2, житлова площа (кв.м): 46,4); квартиру № 78 (Загальна площа (кв.м): 102,7, житлова площа (кв.м): 47,7); квартиру № 83 (Загальна площа (кв.м): 102,6, житлова площа (кв.м): 47,8)

Ухвала окремому оскарженню не підлягає, разом з тим проти неї можуть бути подані заперечення під час підготовчого провадження у суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1