Судді Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду
За вироком Придніпровського районного суду м. Черкас від 7 квітня 2017 року засуджено за ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі КК):
ОСОБА_2 до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років;
ОСОБА_3 до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років;
ОСОБА_4 до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 24 вересня
2015 року по 7 квітня 2017 року до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат у кримінальному провадженні.
Апеляційний суд Черкаської області ухвалою від 12 вересня 2018 року залишив вирок суду першої інстанції без змін.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК суд зарахував ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 24 вересня
2015 року по 12 вересня 2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
8 жовтня 2019 року колегією суддів Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги прокурора, який брав учать у розгляді справи судом апеляційної інстанції, ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 12 вересня 2018 року щодо ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 скасовано та призначено новий судовий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Не погоджуюсь із цим рішенням колегії суддів Верховного Суду, виходячи з такого.
За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визнано винуватими у заподіянні тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , що спричинило його смерть.
26 серпня 2015 року приблизно о 23:20 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 на ґрунті особистого неприязного ставлення до раніше незнайомого ОСОБА_5 , маючи умисел заподіяти йому умисних тілесних ушкоджень на автомобілі ЗАЗ-110206 (д.р.н. НОМЕР_1 ), яким керував ОСОБА_4 , приїхали в с. Лозуватка Шполянського району Черкаської області, проникли до приміщення будинку АДРЕСА_1 , де спав ОСОБА_5 , і умисно завдали йому заздалегідь пристосованими для вчинення злочину невстановленими дерев`яними предметами, схожими на битки, численних ударів по голові, тулубу та кінцівках, заподіявши тілесних ушкоджень.
Після цього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з цією ж метою силоміць перетягли ОСОБА_5 до салону вказаного автомобіля та вивезли до ділянки 68-го кілометра автодороги сполученням Золотоноша Черкаси Умань поблизу с. Миколаївка Смілянського району Черкаської області, де ОСОБА_2 завдав потерпілому численних ударів невстановленим предметом по голові та тулубу, після чого всі троє нападників залишили ОСОБА_5 та поїхали з місця скоєння злочину.
Спільними діями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які діяли групою осіб, заподіяли ОСОБА_5 : вдавленого перелому кісток склепіння черепа зліва, що належить до категорії тяжких тілесних ушкоджень; перелому нижньої щелепи справа з крововиливами у м`які тканини навколо перелому і перелому лівої виличної кістки з крововиливами у м`які тканини навколо перелому, ступінь тяжкості яких визначити неможливо; переломів 4 6-го ребер між передньою підпахвинною та середньо-ключичною лініями справа і 8 11-го ребер зліва між задньою підпахвинною та лопатковою лініями з крововиливами навколо них; переломів 1, 7 10-го ребер справа та 6-го ребра справа по задній підпахвинній лінії; переломів 4 7-го ребер зліва, які належать до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості; крововиливів у м`які тканини правої завушної ділянки, які є легкими тілесними ушкодженнями.
Судом першої інстанції висновки про доведеність винуватості ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності, про що у вироку відповідно до ст. 374 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) наведено докладні мотиви.
З таким рішенням суду погодився і суд апеляційної інстанції.
Органом досудового розслідування ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обвинувачувались у вчиненні за попередньою змовою групою осіб умисного вбивства ОСОБА_5 , їхні дії було кваліфіковано за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК.
Суд першої інстанції, провівши судовий розгляд, безпосередньо дослідивши докази, надавши їм належну оцінку, установив, що висунуте цим особам обвинувачення є недоведеним, оскільки доказів, які би свідчили про умисне вбивство ОСОБА_5 за попередньою змовою групою осіб, органами досудового розслідування не надано і дійшов висновку про доведеність їх винуватості в умисному заподіянні ОСОБА_5 тяжких тілесних ушкоджень за обставин, викладених у вироку, і кваліфікував їхні дії за ч. 2 ст. 121 КК.
При цьому суд виходив зі встановлених у судовому засіданні обставин вчинення кримінального правопорушення і обґрунтував свої висновки про завдання потерпілому тяжких тілесних ушкоджень тим, що виявлені на трупі ОСОБА_5 тілесні ушкодження (тяжкі, середньої тяжкості та легкі) було заподіяно внаслідок умисних дій усіх трьох засуджених, але суду не було надано переконливих доказів того, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 переслідували мету вбивства потерпілого і що смерть ОСОБА_5 настала внаслідок їх умисних дій, що умисел усіх винних осіб було спрямовано на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю потерпілого, і відповідальність для них повинна настати за тілесні ушкодження, яких фактично вони заподіяли, тобто за умисне тяжке тілесне ушкодження, незалежно від того, хто саме з них заподіяв такого ушкодження. Крім того, судово-медичні експерти причини смерті ОСОБА_5 не встановили і не встановили причинного зв`язку між наявними у нього тілесними ушкодженнями та причиною смерті.
Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК), суди повинні ретельно досліджувати докази, які мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.
З огляду на практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), суд не може самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином суд перебере на себе функцію обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України» суд указав на те, що при оцінці доказів він, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких та узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.
Приймаючи це рішення, суддя керується саме цим принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульовано у п. 43 рішення ЄСПЛ від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України». Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою. За відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.
Питання про спрямованість умислу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 на завдання потерпілому тяжких тілесних ушкоджень суд першої інстанції вирішив, ураховуючи сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень, причини припинення злочинних дій, поведінку винних та потерпілого, їх відносини з потерпілим, ситуацію, що передувала події.
Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що з ОСОБА_5 вони проживали приблизно з березня 2015 року, влітку цього ж року додому приїхали її неповнолітні діти ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , які навчаються в інтернаті та перебували за кордоном, і між ними та ОСОБА_5 склалися неприязні стосунки, діти скаржилися, що він застосовував до них насильство, донька показувала синці й розповідала, що він її домагався.
26 серпня 2015 року близько 23:00, коли вони з ОСОБА_5 лягли спати, до будинку забігли троє хлопців, одним з яких був ОСОБА_2 , з дерев`яними предметами у руках, і вони утрьох почали бити потерпілого цими предметами. ОСОБА_2 першим завдав потерпілому удару по голові, інші били по тулубу та кінцівках, і всього в її присутності ОСОБА_5 було завдано близько п`яти ударів, після чого вона втекла на вулицю і не бачила подальших подій, додому повернулася під ранок, виявила розбиту лампочку в кімнаті, де відбувалося побиття ОСОБА_5 , сліди крові на різних предметах. ОСОБА_5 у будинку не було, хоча його речі та документи залишились, а син ОСОБА_9 розповів, що телефонував ОСОБА_2 і повідомив, що відправив ОСОБА_5 до м. Миколаєва, звідки той родом.
Зазначені показання свідка узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які, крім того, пояснили суду, що вони потерпали від неправомірної поведінки ОСОБА_5 і поскаржились на нього ОСОБА_2 , котрий приїхав до них разом із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , вивели ОСОБА_5 із будинку, посадили в автомобіль і поїхали. Через деякий час їм зателефонував ОСОБА_2 , передав телефон ОСОБА_5 , і останній вибачався перед ними за свою поведінку, а наступного дня ОСОБА_2 пояснив, що відправив ОСОБА_5 до м. Миколаєва.
Сам засуджений ОСОБА_2 не заперечував, що приїхав у с. Лозуватка до будинку, де проживав ОСОБА_5 , з метою з`ясувати з ним стосунки, і визнавав факт заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, але пояснював, що завдав йому близько п`яти ударів у будинку і декількох ударів по тілу та обличчю потерпілого, коли вони вийшли з автомобіля. При цьому ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 категорично заперечували наявність умислу не тільки на вбивство, а й на умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження потерпілому.
Крім того, висновок суду про винуватість ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні злочину підтверджується даними протоколів огляду місця події, слідчого експерименту, висновками судово-медичної експертизи, іншими доказами, зміст яких докладно відображено у вироку.
Також суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення про відсутність
у ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 прямого умислу на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_5 , обґрунтовано послався у вироку на висновки судово-медичних експертиз № 212 та № 212/5, згідно з якими на трупі ОСОБА_5 виявлено тілесні ушкодження у вигляді вдавленого перелому склепіння черепа зліва, перелому ребер справа та зліва, крововиливів у м`які тканини навколо перелому, перелому лівої виличної кістки з крововиливами у м`які тканини навколо перелому, численних переломів ребер справа і зліва, крововиливів у м`які тканини навколо переломів 4 6-го ребер справа між передньою підпахвинною та середньо-ключичною лініями та навколо переломів 8 11-го ребер зліва між задньою підпахвинною та лопатковою лініями, крововиливів у м`які тканини правої завушної ділянки. З урахування того, що встановити причину смерті
ОСОБА_5 неможливо, оскільки труп піддався значним гнильним змінам, визначити, чи існує між наявними на трупі тілесними ушкодженнями і причиною смерті прямий зв`язок, неможливо. Причини смерті ОСОБА_5 не встановлено через виражене гниття та скелетування трупу.
Крім того, в суді першої інстанції був допитаний експерт, який пояснив, що ознак прижиттєвого отримання деяких тілесних ушкоджень не встановлено внаслідок вираженого гниття та скелетування трупа ОСОБА_5 .
Вважаю, що суд правильно встановив обставини кримінального правопорушення та виклав їх у вироку. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, відповідає диспозиції норми кримінального закону, згідно з якою встановлено кримінальну відповідальність за вчинені ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 дії.
При призначенні ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 покарання суд урахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, осіб винних, та обставини, які впливають на покарання. Зокрема, взяв до уваги те, що вчинення злочину було спровоковано неправомірною поведінкою ОСОБА_5 , який грубо ставився до неповнолітніх і не змінив своєї поведінки й після того, як ті зверталися по допомогу до міліції; також суд зважив на те, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не мають судимостей.
Призначене ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК.
З огляду на наведене вважаю, що завдання кримінального провадження, передбачене ст. 2 КПК (кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, має бути притягнутий до відповідальності в міру своєї винуватості), виконано.
Враховуючи наведене вважаю, що касаційна скарга прокурора, який брав учать у розгляді справи судом апеляційної інстанції не підлягала задоволенню.
Суддя ОСОБА_1