№710/151/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 жовтня 2019 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стрижавка, Ставищенського району, Київської області, проживаючого АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, працюючого головою Іскренської сільської ради Шполянського району, не судимого,-
у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, -
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , маючи умисел на незаконне заволодіння грошовими ОСОБА_6 , шляхом обману, усвідомлюючи що це не входить в його повноваження як сільського голови, та розуміючи що не має реального впливу на вирішення цього питання, домовився з останнім про розміщення реклами в приміщенні Іскренської сільської ради Шполянського району Черкаської області за грошову винагороду, та в подальшому, 07.10.2015 ОСОБА_4 , знаходячись на відкритій місцевості біля дороги по вул. Червоноармійська, 66, м. Шпола Черкаської області, реалізуючи свій злочинний умисел,шляхом обману отримав від представника мережі салонів «Ритуальний Світ» ОСОБА_6 3000 (три тисячі) гривень.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому злочині не визнав, та показав, що йому на мобільний телефон зателефонував ОСОБА_6 який попросив зустрітись. Зустрілись з ним остианній просив розмістити рекламу та продукцію ритуального характеру на території села. Потім через деякий час ОСОБА_6 приїхав до нього додому в с. Іскрено, він поспішав та поїхав по своїх справах, а ОСОБА_6 залишився розмовляти з його дружиною, пізніше зателефонував йому, та повідомив, що з дружиною про все домовився і буде матеріальна допомога. Коли запитав у дружини про що вони домовилися вона пояснила, що про розміщення ритуальних товарів у її особистому магазині. Ніякої допомоги він в ОСОБА_7 не просив і не вимагав, коли про допомогу почув від нього то не придав цьому значення і нічого про неї не питав. Ніяких договорів на розміщення реклами в сільській раді ОСОБА_7 не надавав і не пропонував укласти, наполягав на розміщенні реклами в сільській раді на що він йому повідомив, що приміщення сільської ради в оренді і в ньому розміщати нічого не потрібно, а краще буде розмістити рекламу в магазині дружини, або на дошці оголошень поруч з сільською радою. Наміру розміщати будь-яку рекламу в сільській раді він не мав і не збирався цього робити. Коли отримав гроші від ОСОБА_7 , то мав намір передати їх дружині як плату за розміщення ОСОБА_7 ритуальної продукції в її магазині.
Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим його вина підтверджується наступними зібраними в ході досудового слідства, та дослідженими в судовому засіданні доказами.
-показаннями ОСОБА_6 , який у судовому засіданні показав, що працював у салоні ритуальних послуг в ПП ОСОБА_8 . В кінці вересня 2015 року він заїхав в сільську раду с. Іскрене Шполянського району. Голови села не було на робочому місці, він дізнався номер його мобільного телефону, зателефонував йому та зустрівся в м. Шпола та обговорив з ним про розміщення реклами їхньої продукції в приміщенні сільської ради. ОСОБА_4 повідомив, що вони будуть переїжджати в нове приміщення і потім поговорять про це. Через тиждень знову приїхав до будинку ОСОБА_4 , останній десь поспішав і він залишився розмовляти з його дружиною про розміщення реклами та ритуальної продукції. Через деякий час він зустрівся з ОСОБА_4 і домовилися, що він розмістить рекламу в приміщенні сільради, а коли переїдуть то розмістить і в новому приміщенні, та що ОСОБА_6 надасть йому «матеріальну допомогу в сумі 3000 гривень» Після цієї розмови ОСОБА_7 вирішив звернутись до правоохоронних органів та написав відповідну заяву, та через кілька днів з працівниками поліцїї поїхали у м. Шпола де домовився зустрітися з ОСОБА_4 і під час зустрічі передав останньому грошові кошти у сумі 3000 гривень та рекламний банер, та ОСОБА_9 було затримано працівниками поліції. Трудові відносини з ПП ОСОБА_10 в нього не оформлені, він мав від неї лише доручення на представництво інтересів. Жодних договорів з іншими сільрадами він не укладав. Допомогу вирішив надати з власних коштів оскільки мав би відсоток від продажу ритуальної продукції.
-показаннями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які в судовому засіданні показали, що були запрошені працівниками міліції в якості понятих, в їхній присутності особі для вручення хабара вручались грошові кошти в сумі 3000 гривень, які обробляли хімічною речовиною, після чого з працівниками міліції поїхали в м. Шполу. Біля автовокзалу на узбіччі дороги біля автомобіля стояв обвинувачений. Працівник міліції ходив збирав розкидані по землі грошові кошти купюрами по 500 грн. з розмов зрозуміли, що ці кошти викинув обвинувачений під час затримання.
-показаннями свідка ОСОБА_13 , який у судовому засіданні показав, що він є співробітником органів внутрішніх справ і приймав участь у документуванні факту отримання хабара ОСОБА_4 , був присутнім при проведенні слідчих дій при затриманні ОСОБА_9 .
-показаннями ОСОБА_14 , яка показала, що є дружиною обвинуваченого, восени 2015 року між нею, ОСОБА_4 , та ОСОБА_6 біля її будинку відбулась зустріч. ОСОБА_4 запропонував їй обміркувати з ОСОБА_6 питання поставки ритуальної продукції в її магазині, а сам поїхав у власних справах. Вона з ОСОБА_6 домовилась про поставку ним ритуальної продукції та розміщення відповідної реклами в її магазині. Про подальші домовленості між ОСОБА_6 та її чоловіком їй нічого не відомо.
-показаннями свідка ОСОБА_15 який показав, що працює у ОСОБА_16 , та підтвердив її показання про те, що восени 2015 року біля її двору між ОСОБА_4 , нею, та ОСОБА_6 відбулась зустріч в ході якої вони розмовляли про розміщення ритуальної продукції та реклами в її магазині.
-протоколом прийняття заяви від ОСОБА_6 про вчинення злочину ОСОБА_9 ;
-протоколом спеціального слідчого експерименту від 07.10.2015, відповідно до якого ОСОБА_7 в присутності понятих були вручені грошові кошти в сумі 3000 грн. купюрами по 500 грн., всього 6 купюр в рамках контролю за вчиненням злочину ОСОБА_9 . Грошові кошти в присутності вказаних осіб оглянуті, відкопійовані та оброблені СХР, примірник СХР поміщено до контрольного пакету.
-відеозаписом та протоколом огляду місця події від 07.10.2015, під час якого було виявлено та вилучено та оглянуто грошові кошти в сумі 3000 грн. купюрами по 500 грн., які попередньо були вручені ОСОБА_7 для їх передачі ОСОБА_9 в рамках контролю за вчиненням злочину, з рук ОСОБА_9 зроблено змиви. Окрім того, під час огляду місця події ОСОБА_9 добровільно видано працівникам правоохоронних органів рекламний банер, який йому попередньо передав ОСОБА_7 .
-висновком судово-хімічної експертизи № 2/1688 від 05.11.2015, який підтвердив, що на 6 купюрах по 500 грн. кожна та на тампоні зі змивами з правої руки ОСОБА_9 наявна СХР, яка має спільну родову належність із СХР із контрольного пакету; - підтверджує, що ОСОБА_9 тримав грошові кошти в правій руці.
-висновком техніко-криміналістичної експертизи №1/1049 від 17.11.2015, який підтверджує справжність вилучених при ОМП грошових коштів.
-розсекреченими в установленому законом порядку матеріалами негласних слідчих (розшукових) дій (протоколами та додатками до них), що проведені у кримінальному провадженні, які підтверджують обставини спілкування ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , в тому числі їх розмови про розміщення реклами в сільській раді та розміщення рекламного банеру на видному місці у як у старому так і в новому приміщенні сільської ради. На відеозаписі від 07.10.2015 видно як ОСОБА_9 бере грошові кошти від ОСОБА_7 та обіцяє розмістити рекламу.
-протоколом огляду речових доказів від 08.10.2015 року яким оглянуто поліграфічну рекламу мережі салонів «Ритуальний світ» вилучену з автомобіля ОСОБА_4
-протоколом огляду речових доказів від 20.11.2015 року яким оглянуто грошові кошти у сумі 3000 гривень.
-протоколом огляду речових доказів від 27.11.2015 року яким оглянуто карти пам`яті з номерами №232т та 233т зі звуковими та відео файлами.
- інформацією з карт пам`яті в яких зафіксовано розмови ОСОБА_7 та дружини обвинуваченого, про розміщення реклами та продукції в магазині останньої. Розмови обвинуваченого та ОСОБА_7 про розміщення реклами в приміщенні сільради, ОСОБА_9 обіцяє повісити її в сільраді. ОСОБА_7 обіцяє привести 3 тисячі допомоги з понеділка, ОСОБА_9 сказав добре. Відеофайли місять розмову ОСОБА_7 та ОСОБА_9 про місце зустрічі та власне сам факт передачі рекламного банера та 3 тисяч гривень.
Суд критично оцінює показання обвинуваченого ОСОБА_4 в тій частині, що кошти він отримував для передачі своїй дружині оскільки між нею та ОСОБА_6 була домовленість про розміщення ритуальної продукції та реклами в її магазині, та за це він мав передати їй вищевказану суму, та вважає що такі показання дані ним з метою уникнення від кримінальної відповідальності, оскільки вони спростовуються вищевикладеними доказами, зокрема матеріалами НСРД в яких маються розмови між ОСОБА_6 та обвинуваченим саме з приводу розміщення реклами в приміщенні сільської ради.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.1 ст. 190 КК України - заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).
Досудовим розслідуванням ОСОБА_4 обвинувачувався в тому, що він будучи згідно з рішенням сесії Іскренської сільської ради №1- 1/VІ від 10.11.2010 головою Іскренської сільської ради Шполянського району Черкаської області, якому присвоєно 7 ранг та 4 категорію посадової особи місцевого самоврядування, виконуючи покладені, відповідно до посадової інструкції сільського голови, затвердженої рішенням виконавчого комітету Іскренської сільської ради №51 від 29.11.2011, на нього службові обов`язки щодо забезпечення здійснення у межах, наданих Законом повноважень органів виконавчої влади на відповідній території, додержання Конституції та законів України, виконання актів Президента України та відповідних органів виконавчої влади; підписання рішення ради та виконавчого комітету; здійснення керівництва апаратом ради та її виконавчим комітетом; скликати сесію ради, виносити пропозиції та формувати порядок денний сесії ради і головувати на пленарних засіданнях ради; укладати від імені територіальної громади, ради та її виконавчого комітету договори, відповідно до законодавства, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою одержання неправомірної вигоди, отримав від ОСОБА_6 , який по довіреності представляв інтереси мережі салонів «Ритуальний Світ», неправомірну вигоду в сумі 3000 (три тисячі) гривень за розміщення рекламної інформації в приміщенні Іскренської сільської ради за адресою: вул. Хрещатик, 36, с. Іскрене Шполянського району Черкаської області.
Такі його дії стороною обвинувачення були кваліфіковані за ч. 3 ст. 368 КК України одержання службовою особою, яка займає відповідальне становище неправомірної вигоди для себе для вчинення в інтересах того, хто дає неправомірну вигоду, будь якої дії з використання наданого їй службового становища.
Оцінюючи докази у їх сукупності , суд прийшов до переконання, що така кваліфікація дій обвинуваченого не є вірною.
Диспозиція ст.368 КК України передбачає обов`язкову умову - вчинення чи не вчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданої особі влади чи службового становища .
Відповідно до змісту Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 26.04.2002 р. Про судову практику у справах про хабарництво", відповідальність за одержання хабара настає лише за умови, що службова особа одержала його за виконання чи невиконання таких дій, які вона могла або повинна була виконати з використанням наданої їй влади, покладених на неї організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або таких, які вона не уповноважена була вчинювати, але до вчинення яких іншими службовими особами могла вжити заходів завдяки своєму службовому становищу.
Давання й одержання хабара тісно пов`язані умислами осіб, які вчинюють ці злочини. Якщо особа, вручаючи службовій особі незаконну винагороду, з тих чи інших причин не усвідомлює, що дає хабар (наприклад, у зв`язку з обманом чи зловживанням довірою), вона не може нести відповідальність за давання, а службова особа - за одержання хабара. Дії останньої за наявності до того підстав можуть кваліфікуватись як зловживання владою чи службовим становищем, обман покупців або замовників, шахрайство тощо.

Зі сказаного випливає, що коли службова особа має умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману і для цього вчиняє дії, які за зовнішнім проявом схожі до тих, що належать до кола її службових повноважень, що піднеслося б обвинуваченим так, щоб переконати потерпілого у достовірності обману, що дійсно відбулося сприяння, то такі дії самі по собі, попри їх схожість із протиправним використанням службових повноважень, не утворюють злочину в сфері службової діяльності.

Верховний Суд України в контексті різних видів фактичних обставин справи раніше неодноразово називав ознаки, за якими діяння належало кваліфікувати як одержання неправомірної вигоди та за якими воно відрізняються від інших суміжних видів суспільно небезпечних діянь.

Відповідальність за одержання неправомірної вигоди настає лише за умови, що посадова особа одержала його за виконання чи невиконання таких дій, які вона могла або повинна була виконати з використанням наданої їй влади або організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або хоч і не мала повноважень вчинити відповідні дії, але через своє посадове становище могла вжити заходів до їх вчинення іншими посадовими особами (абзац перший пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №5 «Про судову практику у справах про хабарництво»).

Кваліфікація діяння за ознаками одержання неправомірної вигоди (основний склад кримінального правопорушення, передбачений статтею 368 КК) завжди потребує встановлення спеціального суб`єкта злочину службової особи, визначення якої дається у примітці до статті 364 КК, предмета злочину будь-якої матеріальної вигоди, способу одержання неправомірної вигоди, яка може бути будь-якою, причинного зв`язку між незаконною винагородою та згодою службової особи використати свої службові повноваження чи становище, залежності між оплаченою незаконною винагородою результатом та спроможністю і/або реальним застосуванням або ж незастосуванням службових повноважень чи можливостей суб`єкта злочину.

Судом досліджено посадову інструкцію сільського голови затверджену рішенням №51 від 29 грудня 2011 року Іскренської сільської ради Шполянського району, відповідно до п . 16 ч. 2 якої встановлено сільський голова укладає від імені територіальної громади, ради та її виконавчого комітету договори відповідно до законодавства, а з питань віднесених до виключної компетенції ради, подає їх на затвердження відповідної ради, що узгоджується з вимогами ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування».

Разом з цим відповідно до п. 13 ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить надання дозволу в порядку, встановленому законодавством, на розміщення реклами.

Як випливає із Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та посадових обов`язків сільського голови - до компетенції сільського голови не входить одноособово прийняття рішення про надання дозволу на розміщення реклами, оскільки такі рішення за заявою особи приймаються колегіальним органом місцевого самоврядування - сесією сільської Ради.

Таким чином ОСОБА_4 як посадова особа місцевого самоврядування не наділений повноваженнями одноосібно приймати рішення про надання дозволу на розміщення реклами.

Заявник ОСОБА_6 всупереч вимогам закону не звернувся до сільської ради з заявою про необхідність надання дозволу на розміщення реклами та укладення відповідного договору, а натомість намагався в протизаконний спосіб розмістити рекламну продукцію в приміщенні сільської ради, шляхом пропозиції неправомірної винагороди обвинуваченому ОСОБА_4 .

Як вбачається з матеріалів справи та показань обвинуваченого, які не спростовані стороною обвинувачення, ОСОБА_4 взагалі не мав повноважень ніякого наміру розміщувати відповідну рекламну продукцію ОСОБА_6 в приміщенні сільської ради, а натомість неправомірно заволодів грошовими коштами останнього у сумі 3000 гривень так званої матеріальної допомоги.

Органом досудового слідства в пред`явленому ОСОБА_4 обвинуваченні не вказано, які конкретно дії вчинив чи мав вчинити останній в інтересах ОСОБА_6 , чи входили ці дії до його компетенції, як сільського голови, та як вони вплинули на позитивне вирішення питання про розміщення рекламної продукції в приміщенні сільської ради.

Не вказано органом досудового розслідування також, яких заходів на користь ОСОБА_6 обвинувачений міг вжити або вжив до інших службових осіб завдяки своєму службовому становищу
На думку суду, сам факт фіксації органом досудового слідства даних про одержання ОСОБА_4 3000 гривень та вилучення цих коштів у обвинуваченого, їх попередня помітка та огляд в подальшому, з допомогою відео зйомки не є безперечним доказом наявності в діях ОСОБА_4 складу злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, оскільки органом досудового розслідування не доведено належними та допустимими доказами, що даний злочин вчинено ОСОБА_4 саме як посадовою особою.

Хоч потерпілий і усвідомлював, що передає кошти ОСОБА_4 в сумі 3000 гривень за сприяння у позитивному вирішенні питання щодо розміщення реклами його продукції в приміщенні сільської ради, обвинувачений не мав реальної можливості вирішити таке питання, оскільки він не мав реальної можливості впливу в силу службового становища, а мав намір заволодіти шахрайським шляхом коштами, отриманими від потерпілого.
Разом з тим , відповідно до змісту ст.190 КК України шахрайство - це заволодіння чужим майном або правами на майно шляхом обману чи зловживання довірою.
Обман при шахрайстві застосовується винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього. Обов"язковою ознакою шахрайства є добровільна передача майна чи права на нього.
Сукупність досліджених і проаналізованих судом доказів вказують на те, що обвинувачений шляхом обману, враховуючи необізнаність потерпілого ОСОБА_6 щодо обсягу його повноважень як голови сільської ради та питань в сфері своєї службової діяльності, незаконно заволодів коштами потерпілого в сумі 3000 гривень.
Згідно статті 62 Конституції України виходячи з презумпції невинуватості, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

В п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За вищенаведених обставин, суд вважає, що в діях ОСОБА_4 відсутній склад злочину, передбачений ч.3 ст. 368 КК України , а тому перекваліфіковує дії обвинуваченого із ч.3 ст. 368 КК України на ч.1 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману.

Під час призначення обвинуваченому покарання у межах санкції ч. 1 ст. 190 КК України відповідно до положень Загальної частини цього ж кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, його відношення до вчиненого, його роль у вчиненому злочині, за місцем проживання характеризується позитивно на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, враховуючи відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд вважає, що необхідним і достатнім кримінальним покаранням для виправлення особи та запобігання вчиненню ним нових злочинів є кримінальне покарання у виді обмеження волі

Разом з тим, під час судового розгляду, було встановлено, що з дня вчинення ОСОБА_4 злочину і до дня винесення вироку минули строки давності. Так, подія злочину відбулася 7.10.2015 року, тобто дворічний термін притягнення його до кримінальної відповідальності збіг 8.10.2017 року.
Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених КК України, у порядку, встановленому КПК.
Ч.2 ст.44 КК України регламентує, що звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюється виключно судом.
Санкція ч. 1 ст. 190 КК України передбачає одне із видів покарання до 2 років обмеження волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 КК України злочином невеликої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, або інше, більш м`яке покарання за винятком основного покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло 2 роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.
Дана позиція зазначена і в п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності»

Ч.2 п.8 зазначеної Постанови вказує, що таке звільнення є обов`язковим.
На підставі ст. 124 КПК України процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 373-375 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та призначити йому та призначити йому покарання у виді 2 років обмеження волі.
Звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати в справі за проведення судових експертиз в сумі 645 грн. 79 коп..

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду ОСОБА_17 від 25 листопада 2015 року на транспортні засоби: ЗИЛ-ММЗ д.н.з НОМЕР_1 , ИЖ 21251 д.н.з. НОМЕР_2 , ММЗ 554 д.н.з. НОМЕР_3 , ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_4 , ЗИЛ-ММЗ д.н.з. НОМЕР_5 , ММЗ 554М д.н.з. НОМЕР_6 , Mercedes-Benz 210D д.н.з. НОМЕР_7 , Volkswagen Caddy 2.0 д.н.з. НОМЕР_8 , що належать ОСОБА_4 - скасувати.

Речові докази у справі: карти пам`яті №232т та 233т залишити у матеріалах провадження, марлеві тампони зі змивами з рук ОСОБА_4 , зразок марлевого тампону, зразок спеціальної хімічної речовини, банер рекламний «Ритуальний світ», що знаходяться на зберіганні заступника начальника слідчого відділу прокуратури Черкаської області знищити, грошові кошти у сумі 3000 гривень, що знаходяться на зберіганні заступника начальника слідчого відділу прокуратури Черкаської області повернути ОСОБА_6 за належністю.

Вирок може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду через Черкаський районний суд Черкаської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1