Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
638/4724/19: Кримінальні справи (з 01.01.2019); Кримінальні правопорушення у сфері службової діяльності та професійної діяльності, пов'язаної з наданням публічних послуг; Провокація підкупу.
Надіслано судом: 10.07.2019. Зареєстровано: 11.07.2019. Забезпечено надання загального доступу: 12.07.2019.
Номер судового провадження: 1-кп/638/1169/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/4724/19

Провадження № 1-кп/638/1169/19

10.07.2019 Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючий суддя: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 ОСОБА_5 ; ОСОБА_6

обвинувачених: ОСОБА_7 ; ОСОБА_8

розглянувши під час підготовчого судового провадження обвинувальний акту у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000231 від 14.02.2018 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Краснокутськ, Харківської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, уродженця с. Козача Лопань, Дергачівського району Харківської області, зареєстрованого та який проживає за адресою: АДРЕСА_3 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 370 КК України, суд,

ВСТАНОВИВ:

До Дзержинського районного суду м. Харкова з прокуратури Харківської області надійшов вищевказаний обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000231 від 14.02.2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.370 КК України.

03 квітня 2019 року ухвалою суду вказане кримінальне провадження призначено до підготовчого судового провадження.

У судовому засіданні захисник обвинуваченого, ОСОБА_8 , адвокат ОСОБА_4 , заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, оскільки досудове слідство по кримінальному провадженню проведено з порушенням норм КПК України, а також обвинувальний акт по кримінальному провадженню складений та затверджений не уповноваженими на це особами, а саме слідчим слідчого відділу та процесуальним керівником, прокурором, прокуратури Харківської області, із порушенням правил підслідності визначенихст. 216 КПК Україниз врахуванням вимогПрикінцевих положень КПК України, оскільки вказана категорія справ, за обвинуваченням працівників правоохоронного органу, підслідна слідчим ДБР, яке на момент внесення прокурором до ЄРДР відомостей про вказане кримінальне правопорушення, вже функціонувало, але прокурором підслідність вказаного кримінального провадження належним чином визначена не була.

Крім того, на думку захисника, обвинувальний акт не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, а саме: в ньому відсутнє формулювання обвинуваченого в частині кваліфікуючих ознак.

Обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 та захисники ОСОБА_9 , ОСОБА_6 підтримали клопотання і думки захисника ОСОБА_4 .

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання захисників про повернення обвинувального акту, стверджував, що відсутня єдина правозастосовна практика з цього питання. Посилався на положення Конституції України та зазначав, що ДБР як орган, не дивлячись на прямі норми Закону України «Про прокуратуру» та КПК України фактично не працював.

Вислухавши думку учасників підготовчого судового засідання суд приходить наступного висновку.

Відповідно до ст.1РозділуXIПерехідних положень КПК Українидо дня введення в дію положень частини четвертоїстатті 216 цього Кодексуповноваження щодо досудового розслідування здійснюють слідчі органів прокуратури, які користуються повноваженнями слідчих, визначеними цим Кодексом, щодо злочинів, передбачених частиною четвертоюстатті 216 цього Кодексу.

Після введення в дію положень частини четвертоїстатті 216 цього Кодексукримінальні провадження, розпочаті слідчими органів прокуратури, продовжують здійснюватися слідчими органів прокуратури, які користуються повноваженнями слідчих, визначеними цим Кодексом, до закінчення досудового розслідування, але не довше двох років. Після закінчення дворічного строку кримінальні провадження, розпочаті слідчими органів прокуратури, у тримісячний строк передаються слідчим органів Державного бюро розслідувань.

До дня введення в дію ч. 5статті 216 цього Кодексуповноваження щодо досудового розслідування передбачених нею злочинів здійснюють слідчі органів прокуратури, які користуються повноваженнями слідчих, визначеними цим Кодексом.

Після введення в дію ч. 5статті 216 цього Кодексурозпочаті слідчими органів прокуратури кримінальні провадження продовжують здійснюватися слідчими органів прокуратури, які користуються повноваженнями слідчих, визначеними цим Кодексом, до закінчення досудового розслідування.

Згідно ст. 1РозділуXПрикінцевих положень КПК Україницей Кодекс набирає чинності через шість місяців з дня його опублікування, крім: положень, що стосуються кримінального провадження щодо кримінальних проступків, які вводяться в дію одночасно з набранням чинності законом України про кримінальні проступки; частини четвертоїстатті 216 цього Кодексу, які вводяться в дію з дня початку діяльності Державного бюро розслідувань України, але не пізніше п`яти років з дня набрання чинності цим Кодексом.

Кримінальний процесуальний кодекс України №4651-VI набрав чинності 19 листопада 2012 року. Тому з 20.11.2017 р. «спливло» 5 років, про які йшла мова в процитованих вище положеннях, і повноваження на здійснення досудового розслідування справ, підслідних ДБР, у прокуратури формально припинилися.

На момент внесення відомостей про дане кримінальне правопорушення до ЄРДР14.02.2018 року, Державне Бюро розслідувань України вже функціонувало, що є загально відомим фактом.

Таким чином, слідчий відділ прокуратури Харківської області після 20 листопада 2017 року, втратив повноваження щодо здійснення досудового розслідування кримінальних проваджень, розпочатих після введення в дію положень ч. 4ст. 216 КПК України, за винятком продовження здійснення досудового розслідування кримінальних проваджень, зареєстрованих до внесення вказаних змін допроцесуального закону.

Вищим спеціалізованим судом з розгляду цивільних і кримінальних справ України 02.03.2016 р. на офіційному веб-сайті також роз`яснено, що початок дії положень ч. 4 ст. 216 КПК України пов`язаний не з моментом набрання чинності закону, який регулюватиме діяльність ДБР як державної установи, а з моментом початку здійснення останнім функцій органу досудового розслідування.

Закон України «Про Державне бюро розслідувань» набрав чинності 01.03.2016 р., а саме ДБР створено ще 29.02.2016 р. відповідною Постановою Кабінету Міністрів України № 127 «Про утворення Державного бюро розслідувань».

Кримінальне провадження у якому ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було здійснено повідомлення про підозру - зареєстровано в ЄРДР вже 14.02.2018 року.

Відповідно до ст. 5 КПК України, передбачено, що процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

На момент внесення відомостей про дане кримінальне правопорушення до ЄРДР,14.02.2018 р., Державне Бюро розслідувань України вже функціонувало, що є загально відомим фактом, дане кримінальне правопорушення віднесено до підслідності саме ДБР, але прокурором підслідність вказаного кримінального провадження належним чином визначена не була.

Повідомлення про підозру ґрунтується на доказах зібраних слідчим Прокуратури Харківської області з порушенням підслідності.

Повідомлення про підозру має бути здійснено (вручено) саме уповноваженою особою - це є імперативною нормою КПК України і розширеному тлумаченню не підлягає.

Таким чином, передумовою наявності обґрунтованості підозри є вручення відповідного письмового повідомлення особі про підозру у вчиненні нею кримінального правопорушення, яке має бути здійснено належною уповноваженою особою у порядку, передбаченому процесуальним законом.

Повідомлення про підозру, оголошене ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є таким, що вручено з порушенням кримінального процесуального законодавства, не уповноваженою особою.

Відтак ОСОБА_10 та ОСОБА_8 не можуть вважатися такими, що повідомлені про підозру, тобто не є підозрюванимими.

Таким чином, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не набули процесуального статусу підозрюваних та відповідно не можуть піддаватися кримінальному покаранню.

Абзацом 2 пункту 1 Розділу XI«Перехідні положення»КПК визначено, що після введення в дію положень частини четвертої статті 216цього Кодексу кримінальні провадження, розпочаті слідчими органів прокуратури, продовжують здійснюватися слідчими органів прокуратури, які користуються повноваженнями слідчих, визначеними цим Кодексом, до закінчення досудового розслідування, але не довше двох років.

Після закінчення дворічного строку кримінальні провадження, розпочаті слідчими органів прокуратури, у тримісячний строк передаються слідчим органів Державного бюро розслідувань.

Тобто, з огляду на вищевказані положення кримінального процесуального закону, слідчі органів прокуратури втратили повноваження щодо здійснення досудового розслідування у кримінальних провадженнях, розпочатих після 19.11.2017, оскільки розслідування злочинів, підслідність яких визначена ч. 4 ст. 216 цього Кодексу, повинні здійснювати слідчі Державного бюро розслідувань.

З викладеного вбачається, що обвинувальний акт складено особою не уповноваженою на здійснення досудового слідства по вказаній категорії справ.

Крім того, при розгляді клопотання сторони захисту суд звертає увагу учасників процесу на те, що згідно вимог п. 3 ч. 3 ст.314КПК України суд першої інстанції в підготовчому судовому засіданні має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України, тобто вимогам ст. 291 КПК України.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Крім того, відповідно до п.п. 1,2 ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається з п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 р. №8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

Вказаний принцип закріплений в п. «а» ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 р., де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.

Суд зазначає, що формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо. Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статі кримінального закону, а й точне формулювання, у тому числі як суб`єктивної, так і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

Статтею 62Конституції України встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Із зазначеної норми Основного Закону випливає, що формулювання обвинувачення в обвинувальному акті повинно бути конкретним.

Відсутність чіткого формулювання обвинувачення суттєво впливає на право обвинуваченого мати повну, вичерпну інформацію про характер, обсяг і причини обвинувачення для відповідної можливості реалізації свого права на захист та підготуватися до нього. Право обвинуваченого на захист гарантується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В рішенні Європейського суду з прав людини, яке є джерелом права в Україні, по справі Абрамян проти Росії від 09 жовтня 2008 року, справі Камасінскі проти Австрії, Матточіа проти Італії від 25 липня 2000 року, зазначено, що відповідно до п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відіграти вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Надання повної та детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та правову кваліфікацію, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

В Роз`ясненнях, викладених у листі № 223-1430/0/4-12 від 03.10.2012 р. Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» зазначено, що суд має право повернути прокурору обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам статті 291 КПК: зокрема, якщо цей документ містить положення, що суперечать одне одному; у документах наведено недопустиму натуралізацію опису злочину; обвинувальний акт не підписаний слідчим (крім випадків, коли прокурор склав його самостійно) чи не затверджений прокурором: до нього не долучено передбачені законом додатки.

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_7 та ОСОБА_8 пред`явлено обвинувачення за ч. 2 ст. 370 КК України, провокація підкупу, тобто дії службової особи з підбурення особи на пропонування, обіцянку чи надання неправомірної вигоди або прийняття пропозиції, обіцянки чи одержання такої вигоди, щоб потім викрити того, хто пропонував, обіцяв, надав неправомірну вигоду або прийняв пропозицію, обіцянку чи одержав таку вигоду, вчинене службовою особою правоохоронного органу.

З обвинувального акту за обвинуваченням за ч. 2ст. 370 КК Українивбачається, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на початку січня 2018 року (точну дату в ході досудового розслідування не встановлено) перебуваючи в кафе «Джин», розташованому за адресою: м. Харків, вул. Ярослава Мудрого, буд. 38/1, під час зустрічі з ОСОБА_11 здійснили дії з підбурення останнього на пропонування та надання неправомірної вигоди працівникам Харківської митниці ДФС України, щоб в подальшому їх викрити, а саме: вмовляли, обіцяли матеріальну допомогу в разі надання своєї згоди на співпрацю та написання відповідної заяви до правоохоронних органів про неправомірні дії працівників Харківської митниці ДФС України, яка не відповідала дійсності. Під час розмови ОСОБА_8 та ОСОБА_7 отримали відмову від ОСОБА_11 від написання відповідної заяви, у зв`язку з чим прохали останнього знайти особу, яка погодиться на їх умови, спрямовані на провокацію підкупу.

У подальшому, з вищезазначеною метою ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в кінці січня 2018 року (точну дату в ході досудового розслідування не встановлено), повторно продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, перебуваючи за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, буд. 63, під час зустрічі з ОСОБА_12 здійснили дії з підбурення останнього на пропонування та надання неправомірної вигоди працівникам Харківської митниці ДФС України, щоб в подальшому їх викрити, а саме: вмовляли, обіцяли матеріальну допомогу в разі надання своєї згоди на співпрацю та написання відповідної заяви до правоохоронних органів про неправомірні дії працівників Харківської митниці ДФС України, яка не відповідала дійсності, на що ОСОБА_12 погодився та написав заяву про неправомірні дії працівника Харківської митниці ДФС України на ім`я « ОСОБА_13 », яка не відповідала дійсності, та після її написання особисто передав її ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .

Крім того, на початку лютого 2018 р. (точну дату в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , організували перетинання кордону ОСОБА_12 в районі митного посту «Щербаківка» Харківської митниці ДФС Україна для створення правдивості відомостей його заяви щодо дійсного спілкування з працівниками митниці, під час якого ОСОБА_12 не вчинив тих дій, які наказували ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , оскільки зрозумів, що їх дії є неправомірними в зв`язку з тим, що ніхто з нього не вимагав неправомірну вигоду, в тому числі ОСОБА_14 .

Тобто, з обвинувального акту наявно вбачається, що ОСОБА_12 коли в кінці січня 2018 р. писав заяву про неправомірні дії працівників Харківської митниці ДФС України на ім`я « ОСОБА_13 » не знав, що з нього ніхто не вимагав неправомірну вигоду, а дізнався тільки, коли при перетинанні кордону на початку лютого 2018 р., не вчинив тих дій, які наказували ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , тільки у зв`язку з тим, оскільки зрозумів, що ніхто з нього не вимагав неправомірну вигоду, в тому числі ОСОБА_14 .

Суд вважає ці суперечності в обвинувальному акті такими, що обмежують гарантоване право обвинувачених на захист, а отже неприпустимими.

Крім цього, в обвинувальному акті не викладено в чому полягала роль ОСОБА_7 , а в чому полягала роль ОСОБА_8 , не розмежовані дії обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , висунуті їм обвинувачення є повністю ідентичним.

Фактичні обставини викладені не конкретно та не повно, при цьому, не встановлено та не зазначено конкретний час і місце скоєння кримінального правопорушення за яким обвинувачується ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ст. 370 КК України.

Мотив вчинення злочину не конкретизовано, ґрунтується на припущеннях органу досудового розслідування та загальних фразах, а саме зазначено: бажаючи зробити хибне уявлення про позитивні досягнення у своїй роботі щодо розкриття корупційних злочинів, а також з особистих мотивів.

В обвинувальному акті не наведено фактів, які можуть свідчати про те, що метою кримінального правопорушення, інкримінуємого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 370 КК України, є саме викриття особи, яка прийняла пропозицію, обіцянку чи одержала таку вигоду. Відсутність такої мети взагалі виключає кваліфікацію за статтею 370 КК України.

Такі суперечності, на думку суду, позбавляють суд можливості роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення у відповідності до вимог ст. 348 КПК України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт складений відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не містить формулювання обвинувачення за ч. 2ст. 370 КК України, а лише містить опис обставин скоєного правопорушення та кваліфікацію дій обвинуваченого, в обвинувальному акті не зазначені конкретні об`єктивні ознаки спрямованості умислу і мотиву дій обвинувачених, а фактичні обставини, що характеризують об`єктивну та суб`єктивну сторону злочину є незрозумілими та суперечливими.

Право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого пп. «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» п. 54, а також«Даллос проти Угорщини», п. 47).

Окрім цього, суд звертає увагу на наступне:

Згідно з ч. 1 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором.

Затвердження прокурором обвинувального акту щодо обвинувачених та не скріплення його печаткою є порушенням вимог до реквізитів офіційного документу. Оскільки в контексті примітки до ст. 358 КК Українипід офіційним документом слід розуміти документ, що містить зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи докази у правозастосовній діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднання громадян, юридичних осіб, незалежно від форм власності та організаційно-правових форм, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.

Саме підписання й затвердження обвинувального акту прокурором та скріплення його підпису печаткою надає цьому документу статус офіційного і свідчить про належний нагляд за досудовим розслідуванням.

Зазначена правова позиція збігається з правовою позицією Верховного Суду України усправі №5-50кс15 від 09.07.2015 р. та позицією Верховного Суду у справі № 344/5091/13-к від 29.08.2018 р., відповідно до яких«скріплення печаткою підпису прокурора,що затверджуєобвинувальнийакт,є одним із реквізитів офіційного документу».

Обвинувальний акт від 28.03.2019 р. не скріплено печаткою, що є порушенням вимог до реквізитів офіційного документа.

За змістомст.291 КПК Україниобвинувальний акт надається до суду разом із реєстром матеріалів досудового розслідування.

Отже за правиламист. 314 КПК України, якими врегульовано проведення підготовчого судового засідання в межах підготовчого провадження, обвинувальний акт не відокремлений зокрема від іншого документу який складається саме органом досудового розслідування - реєстру матеріалів досудового розслідування.

Вбачається, що в долученому до обвинувального акту реєстрі відсутня дата його складення як обов`язковий реквізит документа.

В порушення вимог п.1 ч.2ст. 109 КПК України, у реєстрі у розділі І «Проведенні під час досудового розслідування процесуальні дії»,не всі процесуальні дії містять відомості про час їх проведення, а лише їх дату.

В порушення вимог п. 3 ч.2ст. 109 КПК України, у реєстрі у розділі ІІІ «Заходи забезпечення кримінального провадження, застосовані під час досудового розслідування», не всі види заходів містять строків видів заходів забезпечення кримінального провадження, а лише їх дату. Зокрема зазначені в Реєстрі Ухвали про тимчасовий доступ до речей і документів від 02.10.2018 р., 29.10.2018 р., 10.12.2018 р. не містять строків застосування, строків дії Ухвали, відповідно до вимог ст. 164 КПК.

Також, суд звертає увагу учасників процесу на те, що ст. 314 КПК Українине передбачено можливості виправлення технічних помилок, а також внесення якихось додаткових відомостей до обвинувального акту після його надходження до суду, зокрема, у підготовчому судовому засіданні. Законом також не передбачено розмежування недоліків обвинувального акту на суттєві та не суттєві. Ст. 291 КПК Україничітко передбачено перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт. Виключень щодо можливості визнання несуттєвим недотримання прокурором чи слідчим будь-якої із вказаних вимог, Законом не передбачено.

Єдиним процесуальним шляхом виправлення недоліків обвинувального акту, передбаченимКПК України, є повернення обвинувального акту прокурору з метою усунення ним недоліків обвинувального акту протягом розумного строку.

На підставі вищезазначеного, суд вважає, що порушення правил підслідності кримінального провадження, відсутність формулювання обвинувачення, неповнота та наявність положень, які суперечать одне одному у викладених фактичних обставинах кримінального правопорушення, порушує право особи на захист, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку із чим, суд не має можливості розглянути зазначений обвинувальний акт згідно положень КПК України, вищезазначені недоліки свідчать про оформлення обвинувального акту з недотриманням вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, суд доходить до висновку, що вказані обставини значно порушують право обвинуваченого на захист та перешкоджають призначенню справи до судового розгляду. Тому обвинувальний акт з доданими до нього документами підлягає поверненню прокуророві, який направив його до суду, для усунення допущених недоліків та приведення його у відповідність до вимог статті 291 КПК Українив продовж розумного строку, який буде об`єктивно достатнім для усунення цих недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ч.6 ст.9, ст.ст.291, 314 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника обвинуваченого, ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_4 - задовольнити.

Обвинувальний акт за кримінальним провадженням № 0000231 від 14.02.2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вчиненні злочину, передбачених ч.2 ст.370КК України повернути прокурору для приведення його у відповідність до вимог статті 291 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...