Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 507/591/19
Номер провадження: 1-кп/511/144/19
26.09.2019 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:
судді-доповідача - ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання - ОСОБА_4

за участю:

прокурора - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області обвинувальний акт №0000059 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 09.03.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:
08.05.2019 року до Роздільнянського районного суду Одеської області з Одеського апеляційного суду надійшов за підсудністю обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0000059 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 09.03.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Ухвалою суду від 08.05.2019 року по вказаному провадженню було призначено підготовче судове засідання.

На підготовчому судовому засіданні колегією суддів Роздільнянського районного суду обвинуваченому ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання, в якому зазначив про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 на 60 днів, оскільки вважає, що ризики, передбачені п.п.1 ч.1 ст.177 КПК України, які були встановлені слідчим суддею при обранні запобіжного заходу на даний час не відпали.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні просили розглянути клопотання на розсуд суду.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, захисника, суд прийшов до висновку, що клопотання прокурора не підлягає задоволенню.

Висновок суду обґрунтовується наступним.

Відповідно до п.п.3,4 та 5 Конвенції про захист прав людини та практики Європейського суду за прав людини, обмеження права особи на свободу та особисту недоторканність можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та /або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадження; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є відповідно до ч.2 ст.177 КПК України наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш-м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу

Зі змісту ст.194 КПК України вбачається, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим злочину;

2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України , і на які вказує прокурор;

3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризиків, зазначеним у клопотанні.

Згідно правової позиції викладеної в рішенні ЄСПЛ «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

В контексті ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Європейський суд з прав людини не одноразово зазначав, що серйозність обвинувачення або суворість санкції інкримінованого злочину не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою («Єчус проти Литви»).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року у справі №1-23/2003, запобіжний захід у вигляді взяття під варту не може бути застосований лише з мотиву тяжкості злочину, оскільки це суперечить Конституції України, відповідно до якої особа вважається невинуватою у вчинені злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду (статті 29, 62 Конституції України).

Так, з наданих матеріалів вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яким за законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років.

При вказаних обставинах, суд вважає, що прокурором доведені обставини, викладені в п.п.1, 2 ч.1 ст.194 КК України, однак не доведено жодними матеріалами (доказами), про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Так, ОСОБА_6 раніше не судимий, має постійне місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , одружений, отже має міцні соціальні зв`язки. Після вчинення злочину намагався відвернути наслідки, що могли настати від його протиправної поведінки, викликавши швидку допомогу потерпілому. Потерпілий у минулих судових засіданнях стверджував, що вони з батьком помирилися і не наполягав на триманні останнього під вартою.

Доказів можливості переховуватись обвинуваченим від суду прокурором не надано.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні.

Під час обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом було встановлено ризики передбачені ст. 177 КПК України, а саме: п.п. 1) переховуватися від суду.

Суд зазначає, що запобігти ризику щодо можливого переховування від суду в даному випадку можливо не шляхом тримання обвинуваченого під вартою, а шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Відповідно до ч.3 Інструкції про порядок виконання органами Національної поліції ухвал слідчого судді, суду про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та про зміну раніше обраного запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту від 26.08.2016 року, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 13.07.2016 № 654 встановлено, що домашній арешт - вид запобіжного заходу, який застосовується в кримінальному провадженні відповідно до ухвали слідчого судді, суду до підозрюваних або обвинувачених осіб за вчинення ними злочинів, за які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі, та полягає в забороні залишати їм житло цілодобово або в певний період доби.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 202 КПК України у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинувачений, який був затриманий негайно звільняється з-під варти та зобов`язується невідкладно прибути до місця свого проживання, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло в певний період доби.

На підставі ч.1 ст. 181 КПК України, домашній арешт як запобіжний захід полягає в обмеженні свободи пересування підозрюваного, обвинуваченого шляхом його ізоляції в житлі через заборону залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Відповідно до ч.4 ст. 181 КПК України орган внутрішніх справ повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою як винятковий запобіжний захід, що застосовується винятково в разі неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, що надасть змогу запобігти ризикам передбаченим ст.177 КПК України, не може бути застосовано до обвинуваченого ОСОБА_6 так як з урахуванням особи обвинуваченого, обставин справи до нього може бути застосовані інші міри запобіжних заходів достатні для запобігання ризиків вказаних в клопотанні.

Таким чином, враховуючи все вищезазначене, приймаючи до уваги, обставини кримінального провадження, особу підозрюваного, суд вважає необхідним в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під ватрою у відношенні ОСОБА_6 відмовити, та застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту, що буде достатнім для запобігання вказаним ризикам.

На підставі встановленого, керуючись ст.ст. 176-177, 178, 181, 193- 194, 202, 331 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 відмовити.

Обрати запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч. 1 ст. 115 КК України у вигляді домашнього арешту на строк 60 (шістдесят) днів - до 04.12.2019 року включно.
Звільнити ОСОБА_6 з під варти в залі суду м. Роздільна Одеської області.

Покласти на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

1) прибувати до прокурора, суду за першою вимогою;

2) не залишати місце постійного проживання АДРЕСА_1 без дозволу прокурора або суду у період часу з 23:00 години до 06:00 години ранку;

3)повідомляти прокурора або суд про зміну свого місця проживання;

Контроль за виконанням домашнього арешту відносно ОСОБА_6 здійснює орган Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_6 а саме: до Любашівського ВП Балтського ВП ГУНП в Одеській області.

Любашівському ВП Балтського ВП ГУНП в Одеській області негайно поставити ОСОБА_6 на облік, як особу щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це суд.

Копію ухвали суду вручити обвинуваченому після її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала підлягає оскарженню згідно діючого законодавства.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді : ОСОБА_2

ОСОБА_3