ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3109/19 Справа № 206/4639/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючої судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000020, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2019 року, якою обвинувальний акт відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.296, ч.1 ст.122 КК України, повернуто прокурору для усунення недоліків,

за участю учасників провадження:
прокурорів: ОСОБА_6 , ОСОБА_8
потерпілого: ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2019 року обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.296, ч.1 ст.122 КК України, повернуто прокурору для усунення недоліків. У задоволенні клопотання прокурора про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту відмовлено.

Своє рішення суд мотивував тим, що до обвинувального акту не додано розписку обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника-адвоката ОСОБА_10 про отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, натомість в матеріалах справи міститься акт щодо вручення обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, відповідно до якого вбачається, що обвинувальний акт останньому не було вручено з підстав відсутності останнього за місцем проживання та роботи, в подальшому вказаний обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування було направлено ОСОБА_7 «Новою Поштою».

Крім того, в порушення вимог п.2 ч.2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті не вірно зазначені анкетні відомості обвинуваченого, а саме його місце реєстрації, оскільки як зазначено в паспорті, виданого на ім`я ОСОБА_7 , останній знятий з обліку реєстрації за вказаною адресою 10.02.2015 року.

Окрім того, в обвинувальному акті зазначено, що кримінальним правопорушенням матеріальної та моральної шкоди не завдано, однак в підготовчому судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 зазначив, що має намір подати цивільний позов до обвинуваченого про відшкодування завданої йому кримінальним правопорушенням шкоди, що не відповідає обставинам вказаним в обвинувальному акті.

Відмовляючи у задоволенні клопотання прокурора про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, суд зазначив про наявність у останнього постійного місця роботи, відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання, відсутність факту ухилення від явки до суду та не надання прокурором належних доказів на підтвердження необхідності застосування до обвинуваченого вказаного запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляду в суді першої інстанції.

Прокурор вказує на те, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Прокурор зазначає в своїй апеляційній скарзі, що розписка обвинуваченого та його захисника про отримання копій обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування відсутня в додатках до обвинувального акту не з причини грубого порушення вимог КПК України стороною обвинувачення, а у зв`язку зі зловживанням обвинуваченим та його захисником процесуальними правами з метою затягування строку досудового розслідування, їх небажанням з цією ж метою, отримати копії вказаних документів.

У попередньому судовому засіданні прокурором було надано обвинуваченому та його захиснику копії обвинувального акту та реєстру досудового розслідування, але вони у категоричній формі відмовилися від їх одержання.

Також зазначає, що на момент закінчення досудового розслідування потерпілий, якому були завчасно роз`яснені його права, не заявляв цивільний позов у кримінальному провадженні. В даному випадку потерпілий не позбавлений права пред`явити цивільний позов до обвинуваченого до початку судового розгляду.

Вказує, що помилкове зазначення в обвинувальному акті попереднього місця реєстрації ОСОБА_7 не є істотним, таким, що перешкоджає призначенню судового розгляду обвинувального акту.

При вирішенні питання про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту судом взагалі не було взято до уваги приведені в клопотанні докази наявності ризиків на обґрунтування вимог клопотання.

До Дніпровського апеляційного суду від захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_10 надійшли заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких адвокат, вказуючи на аналогічні підстави щодо повернення обвинувального акту прокурору, зазначені в ухвалі суду, просить у задоволенні апеляційної скарги прокурора відмовити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурорів, які підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку потерпілого, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги і заперечень на неї, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Суд відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.
За змістом положень ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт, встановлений ст.291 КПК України.
Так, відповідно до ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 9) дату та місце його складення та затвердження.
Колегія суддів зазначає, що кримінальним процесуальним законом передбачено, що після закінчення досудового розслідування, до суду передається обвинувальний акт, до якого додається реєстр матеріалів досудового розслідування, та інші, передбачені ст.291 КПК України документи.
Закон не висуває інших вимог до обвинувального акту, крім тих, які зазначені в ст.291 КПК України.
Таким чином, єдиною законною підставою для повернення обвинувального акту прокурору є невідповідність змісту самого обвинувального акту вимогам саме ст.291 КПК України.
Вказані вимоги закону при постановленні оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції належним чином не були дотримані.
Як вбачається з ухвали суду першої інстанції, до висновку про повернення обвинувального акту відносно ОСОБА_7 , суд дійшов з тих підстав, що до обвинувального акту не додано розписку обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника-адвоката ОСОБА_10 про отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, в обвинувальному акті не вірно зазначені анкетні відомості обвинуваченого, а саме його місце реєстрації. Також вказав, що в обвинувальному акті зазначено, що кримінальним правопорушенням матеріальної та моральної шкоди не завдано, однак в підготовчому судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 зазначив, що має намір подати цивільний позов до обвинуваченого про відшкодування завданої йому кримінальним правопорушенням шкоди, що не відповідає обставинам вказаним в обвинувальному акті
Посилання суду на те, що до матеріалів обвинувального акту не було надано розписок про отримання обвинувального акту обвинуваченим та його захисником колегія суддів не приймає до уваги, оскільки, відповідно до матеріалів провадження, ОСОБА_7 було запрошено до Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 для отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування та вручено відповідну повістку про виклик , що було записано на відеозапис, однак це було проігноровано ОСОБА_7 . У зв`язку з зазначеним, відповідно до акту щодо вручення обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, прокурором було здійснено виїзд за місцем проживання та роботи ОСОБА_7 , де його співробітники вказали, що на роботі його не бачили відучора, що також унеможливило вручення ОСОБА_7 вказаних документів. На неодноразові виклики прокурором ОСОБА_7 та його захисник не з`являлися.
На думку колегії суддів, доводи прокурора про неможливість вручення копії обвинувального акту обвинуваченому та його захиснику заслуговують на увагу, а вищенаведене свідчить про зловживання останніми своїми процесуальними правами.
Доводи ж суду про те, що в обвинувальному акті не вірно зазначені анкетні відомості обвинуваченого, а саме його місце реєстрації, хоча і мають місце бути, але не є суттєвими та такими, що можуть бути підставою для повернення обвинувального акту прокурору, як такого, що не відповідає вимогам ст.291 КПК України, враховуючи те, що за викликами суду ОСОБА_7 та його захисник зьявлялися.
Як вбачається з обвинувального акту, в анкетних відомостях ОСОБА_7 , окрім помилково зазначеного фактичного місця проживання, вірно вказано місце реєстрації: АДРЕСА_1 , що відповідає місцю його проживання, вказаному у копії паспорту, наявному у матеріалах провадження.
Посилання суду, як на підставу для повернення обвинувального акту прокурору, на те, що у ньому не зазначено відомості про матеріальну та моральну шкоду, завдану злочином, хоча в підготовчому судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 зазначив, що має намір подати цивільний позов до обвинуваченого, є необґрунтованими.
Так, станом на момент закінчення досудового розслідування, потерпілий не заявляв цивільний позов у кримінальному провадженні, що і було зазначено у обвинувальному акті.
Крім того, зважаючи на положення ст.ст.56, 128 КПК України, потерпілий має право до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого, що не може бути підставою для повернення обвинувального акту прокурору.
Таким чином, зазначені судом першої інстанції вказані вище формальні недоліки, на підставі яких суд повернув обвинувальний акт прокурору, як такий, що не відповідає вимогам КПК України, не є суттєвими, і не є перешкодою для призначення даного кримінального провадження до судового розгляду, оскільки всі інші питання щодо встановлення особи обвинуваченого, потерпілого, доведеності вини і правової кваліфікації дій обвинуваченого, належності чи допустимості доказів, вирішення цивільного позову з`ясовуються судом і розглядаються при розгляді справи по суті.
За таких обставин, на думку колегії суддів, згідно до вимог діючого КПК України, сумніви суду є передчасними, тоді як визнати обґрунтованими висновки суду в частині невідповідності обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, колегія суддів не може, тому вважає слушними доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі та приходить до висновку про задоволення вимог апеляційної скарги.
При цьому, колегія суддів зазначає, що не розглядає доводи прокурора про незаконність відмови суду у застосуванні відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, оскільки судом першої інстанції міра запобіжного заходу не обиралася.
Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2019 року, якою обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.296, ч.1 ст.122 КК України, повернуто прокурору для усунення недоліків, скасувати.

Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

_______________ _____________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4