Провадження: № 1-кп/484/334/19
Справа: № 484/2420/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 червня 2019 року м. Первомайськ
Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Первомайська кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Первомайськ Миколаївської області, громаданина України, українця, освіта вища, військовослужбовець за контрактом, перебуває на посаді командира 1 взводу охорони 5 роти охорони батальйону охорони віськової частини НОМЕР_1 , військове звання "лейтенант", не одружений, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , згідно обвинувального акту раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:
сторони обвинувачення ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ:
21.04.2018 року громадянин ОСОБА_3 уклав контракт про проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) від 21.04.2018 № 89, лейтенанта ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу вказаної частини та поставлено на всі види забезпечення. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) від 04.05.2018 № 111, лейтенанта ОСОБА_3 призначено на посаду командира 1 взводу охорони 5 роти охорони батальйону охорони зазначеної військової частини. Відповідно до Указу виконувача обов`язків Президента України .'СЗ03/2014 від 17.03.2014 «Про часткову мобілізацію» на території України гочав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу. Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності га територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» ісобливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Також, у ст. 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно п.п. 1, 3 ч. З ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби лейтенанту ОСОБА_3 , достеменно було відомо, і до часу не з`явлення вчасно на службу, останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання. Проходячи військову службу, лейтенант ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.
Будучи військовослужбовцем, лейтенант ОСОБА_3 , був зобов`язаний дотримуватися вимог ст.ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 119, 120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Про порядок проходження військової служби лейтенанту ОСОБА_3 , достеменно було відомо, і до часу не з`явлення вчасно на службу останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.
Однак, діючи в порушення вимог вищезазначених нормативних актів, лейтенант ОСОБА_3 , вчинив умисний військовий злочин проти встановленого порядку несення військової служби.
20.10.2018 року о 08 год. 00 хв., лейтенант ОСОБА_3 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не з`явився вчасно на військову службу без поважних причин у військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та незаконно перебував за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, приховуючи свою належність до Збройних сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який не з`явився вчасно до військової частини.
06.11.2018 року лейтенант ОСОБА_3 , добровільно з`явився до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та того ж дня приступив до виконання службових обов`язків.
Таким чином, дій обвинуваченого ОСОБА_3 органами досудового розслідуванння кваліфіковано за ч.4 ст. 407 КК України.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, визнав повністю. При цьому дав суду показання, що повністю відповідають викладеним в обвинувальному акті обставинам. Щиро розкаюється у скоєному, просить не призначати йому покарання, пов`язане з позбавленням волі.
Крім власного визнання вини, обвинувачений повністю погодився зі всіма доказами, що були зібрані під час досудового розслідування, які підтверджують його винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України згідно обвинувального акта, відмовившись від їх дослідження під час судового розгляду.
За таких обставин, згідно з положеннями ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи, що проти цього не заперечували учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, добровільність його позиції не викликає сумнівів. Судом роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Проаналізувавши вищевказані обставини та докази, суд приходить до переконання про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину та вважає, що органами досудового розслідування його дії вірно кваліфіковано за ч.4 ст. 407 КК України.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 відповідно до ст. 66 КК України є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.
Під час призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідо до ст. 12 КК України є тяжким злочином, обставини справи, вказані дані про особу обвинуваченого, який повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкрімінуємого йому злочину, щиро розкаявся, раніше не судимий, за місцем проходження служби характеризується негативно, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря - нарколога не перебуває.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч. 2 ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів.
Враховуючи обставини, що пом`якшують та відстуність обставин, що обтяжують покарання, особу винного, суд вважає, що для попередження вчинення нових злочинів, а також для виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому йому слід обрати покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України. Саме таке покарання відповідатиме закладеним в теорії кримінального права принципам справедливості та невідворотності покарання.
Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу обвинуваченому ОСОБА_3 не обирати.
Судові витрати, цивільний позов та речові докази по справі відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-371, 373, 374 КПК України, суд -
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.
Покласти на ОСОБА_3 обов`язки, передбачені п.п. 1,2, ч.1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу не обрати.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано.
Апеляційну скаргу може бути подано до Миколаївського апеляційного суду через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
СУДДЯ: