ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/327/18 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/1305/19 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.122 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_1 ,
за участю прокурора - ОСОБА_5 ,
обвинуваченого - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова апеляційну скаргузахисника ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м.Харкова від 03 грудня 2018 року стосовно ОСОБА_6 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Ленінського районного суду м.Харкова від 03 грудня 2018 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та призначенопокарання у виді 1 року обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.
Відповідно до ч.1 п.1,2 ст.76 КК України, покладено на ОСОБА_6 наступні обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Вказаним вироком встановлено, що 12 жовтня 2017 року близько 13 години 20 хвилин ОСОБА_6 знаходився за адресою: м. Харків, вул. Холодногірська, буд. 2-А, на зупинці громадського транспорту поблизу торгівельного майданчику ТОВ Казка, де в ході конфлікту із потерпілою ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , діючи на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, схопив своєю правою рукою великий палець правої руки ОСОБА_8 , та шляхом обертального руху викрутив та надавив на нього у внутрішню сторону, внаслідок чого спричинив потерпілій тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми правої кисті у вигляді косого перелому основної фаланги першого пальця, що згідно висновку судово-медичної експертизи ХОБСМЕ № 6516-Ая/17 від 15.11.2017 року є тілесним ушкодженням середньої тяжкості, яке не є небезпечним для життя, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Не погодившись з рішенням районного суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та захисник ОСОБА_7 подалина нього апеляційні скарги.

До початку апеляційного розгляду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 відмовив від своєї апеляційної скарги.

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок районного суду скасувати, закрити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч.1 ст.122 КК України, оскільки не встановлені достатні докази його винуватості.
В обґрунтування своєї вимоги апелянт посилається на те, що судово-медичні експертизи стосовно тілесних ушкоджень отриманих потерпілою ОСОБА_8 є недопустимими доказами, оскільки медична документації, на підставі якої проводилася експертиза, походить з невідомих джерел і не була відкрита стороні захисту при ознайомленні з матеріалів кримінального провадження в порядку ст.290 КПК України; у справі немає рішень органу досудового розслідування про залучення лікаря-рентгенолога ОСОБА_10 при проведенні експертизи №6516-Ая/17 від 15.11.2017 року; слідчим, прокурор не попередили експерта про кримінальну відповідальність за стс.ст.384, 385 КК України; у матеріалах провадження відсутні постанови слідчого про призначення судово-медичних експертиз. Самі висновки складені з порушенням закону, а саме не зазначено час проведення досліджень та у висновках не наведено жодного з застосованих методів та методик.
Крім того, захисник зазначає, що судом необґрунтовано було відхилено клопотання сторони захисту про визнання недопустимими доказами висновків судово-медичних експертиз та протоколу слідчого експерименту від 21.11.2017 року.
Апелянт також вказує на те, що обвинувачений ОСОБА_6 під час конфлікту з потерпілою ОСОБА_8 діяв лише з метою допомоги своїй дружині і не бажав спричинити потерпілій будь-які тілесні ушкодження, у зв`язку з чим органом досудового розслідування та судом невірно встановлено правову кваліфікацію дій обвинуваченого.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі, думку прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Статтею 370 КПК України передбачено, що вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до ч.1 ст.94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Ретельно дослідивши й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні докази, давши їм оцінку з точки зору належності, допустимості і достовірності, суд першої інстанції обґрунтовано вирішив, що вони в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_6 , з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
У вироку суд, належним чином проаналізувавши надані докази, обґрунтовано визнав показання обвинуваченого ОСОБА_6 , що він лише намагався припинити протиправні дії потерпілої та захистити свою дружину, внаслідок чого його дії прирівнюютьсядо необхідної оборони, як такі, що дані з метою уникнення кримінальної відповідальності і справедливого покарання.
Апеляційні доводи захисника щодо недоведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, викладені в апеляційній скарзі, були предметом розгляду у суді першої інстанції та перевірені у судовому засіданні апеляційного суду, який визнає їх такими, що не відповідають зібраним у кримінальному провадженні доказам.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого в заподіянні умисногосередньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя, але таке що спричинило тривалий розлад здоров`я, що встановлені судом і детально викладені у вироку, ґрунтуються на досліджених у судовому засіданні показаннях обвинуваченого, потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а також відомостях, які містяться в наступних доказах:
- у витязі з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню № 0002583 стосовно того, що ОСОБА_8 звернулась до Холодногірського ВП ГУНП у Харківській області із заявою про заподіяння їй 12 жовтня 2017 року приблизно о 13-00 годині за адресою м. Харків, вул. Холодногірська, 2, на зупинці громадського транспорту тілесних ушкоджень;
- у копіях медичних довідок, які надані потерпілою, про те, що 12 жовтня 2017 року потерпіла ОСОБА_8 проходила рентген дослідження, яким було визначено отримання потерпілою тілесного ушкодження;
- у протоколі та відеозаписі проведення слідчого експерименту від 14 листопада 2017 року, дослідженого судом першої інстанції відповідно до вимог ст.359 КПК України;
- у протоколі проведення слідчого експерименту та відеозаписі проведення слідчого експерименту від 21 листопада 2017 року, дослідженого судом першої інстанції відповідно до вимог ст.359 КПК України;
- у висновку експерта № 6516-Ая/17 від 15.11.2017 року, згідно якого, у громадянки ОСОБА_8 було встановлено закриту тупу травму правої кисті у вигляді косого перелому основної фаланги 1-го пальця. Переломи такого характеру, частіше за все, утворюються: внаслідок ударної дії тупим твердим предметом. Індивідуальні особливості діючої поверхні якого не відобразились/або відсутній їх опис у наданій медичній документації, з місцем прикладання сили, можливо із ротаційним компонентом, у ділянці ушкодження, та могла бути отримана не пізніше дати звернення до лікувального закладу, де й була встановлена. За ступенем тяжкості: закрита тупа травму правої кисті у вигляді косого перелому основної фаланги 1-го пальця не є небезпечною для життя в момент заподіяння, а спричинила за собою тривалий розлад здоров`я понад 3-х тижнів і за цією ознакою відноситься до ушкодження середнього ступеня тяжкості. Враховуючи характер пошкодження, гр. ОСОБА_8 було заподіяно, як мінімум, один травматичний вплив ;
- у висновку експерта № 7269-Ая/17 від 20.11.2017 року, відповідно до якого, окрім іншого, покази ОСОБА_8 викладені нею у статусі потерпілої в протоколі проведення слідчого експерименту від 14.11.2017 року, в цілому не суперечать наявним судово-медичним даним в частині терміну та механізму утворення встановленої у неї закритої травми правої кисті - при заподіянні травматичного впливу із ротаційним компонентом ...великий палець руки... та почав його викручувати;
- у висновку експерта Харківського обласного бюро СМЕ № 7926-Ая/17 від 13.12.2017 року в якому зазначено, що покази гр-ки ОСОБА_8 викладені нею у статусі потерпілої в протоколі допиту від 11.12.2017 року, в цілому не суперечать наявним судово-медичним даним в частині терміну і механізму утворення встановленої у неї закритої тупої травми правої кисті - при заподіянні травматичного впливу із ротаційним компонентом;
- у висновку експерта Харківського обласного бюро СМЕ № 7415-Ая/17 від 24.11.2017 року, про те, що утворення даного ушкодження, яке було встановлено у гр. ОСОБА_8 (закритої тупої травми правої кисті у вигляді косого перелому основної фаланги 1-го пальця) є малоймовірним, при тих обставинах та за тим механізмом розгинання (відведення в напрямку основи кисті) як вказує гр-н ОСОБА_6 та гр-ка ОСОБА_11 . Вищезазначена травма, частіше за все, утворюється внаслідок ударної дії тупим твердим предметом, з місцем прикладання сили, можливо ротаційним компонентом, у ділянці ушкодження, а не за механізмом розгинання. Тому дати оцінку в судово-медичному відношенні цим показам гр. ОСОБА_6 та ОСОБА_11 викладені ними у статусі свідків у протоколі проведення слідчого експерименту від 21.11.2017 року, не є можливим;
- у висновку експерта Харківського обласного бюро СМЕ № 7607-Ая/17 від 27.12.2017 року стосовно того, що на момент огляду гр. ОСОБА_6 в ділянці шиї будь-яких наявних тілесних ушкоджень не встановлено, в зв`язку з чим ступень тяжкості тілесних ушкоджень не встановлювався,
- у протоколі проведення слідчого експерименту та відеозаписі проведення слідчого експерименту від 21 листопада 2017 року, дослідженого судом першої інстанції відповідно до вимог ст.359 КПК України.

Суд ретельно допитав потерпілу ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_12 під час судового розгляду.
Зокрема потерпіла ОСОБА_8 в судовому засіданні в суді першої інстанції надала показання про те, що її донька навчається в одному класі із донькою ОСОБА_13 . Між дітьми була конфліктна ситуація. 12.10.2017 року вона йшла біля ринку «Сказка» близько громадської зупинки, та її зупинила ОСОБА_14 та почала звинувачувати її доньку в тому, що вона провокує конфлікти із їхньою донькою. Вважає, що ОСОБА_11 була відразу налаштована на конфлікт. В ході сварки вони штовхали одна одну на рівні плеч. Обвинувачений ОСОБА_6 в цей час схопив її праву руку та почав викручувати, вона в цей час вдарила його по ногах. На цьому конфліктна ситуація припинилася, оскільки оточуючи люди почали реагувати. Вона відразу відчула біль у пальці. Вона звернулася до клініки біля метро «Холодна гора», зробили рентген знімок і встановили перелом у двох містах правої кисті.
Свідок ОСОБА_12 під час судового розгляду в суді першої інстанції пояснив суду, що 12 жовтня 2017 року, точний час не пам`ятає, він знаходився на зупинці громадського транспорту на Холодній горі біля ринку. Почув що виник конфлікт між двома жінками, а саме окрім словесного конфлікту жінок, вони ще штовхали одна одну. Поряд був також обвинувачений ОСОБА_13 , який підійшов та втрутився. А саме ОСОБА_12 бачив, що чоловік хватав за руки жінку та викручував, після цього жінка почала кричати, що в неї щось з рукою. Як саме викручував руку свідок не бачив, оскільки той стояв по відношенню до нього напів боком. Жінка потерпіла ОСОБА_15 скаржилася на біль у руці.
Обвинувачений ОСОБА_6 та свідок ОСОБА_11 підтвердили під час свого допиту в суді першої інстанції, що 12.10.2017 року вони, перебуваючи близько громадської зупинки біля ринку «Сказка», зустріли потерпілу ОСОБА_8 , з якою у ОСОБА_11 виникла сварку та вони почали штовхатися. Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 , не заперечував, що він звідав потерпілій тілесне ушкодження.
У колегії суддів відсутні підстави ставити під сумнів показання ОСОБА_16 та свідка ОСОБА_12 , які були отримані судом безпосередньо під час судового розгляду за участю сторони захисту. Крім того, апеляційна скарга захисника не містить будь-яких об`єктивних даних, які б ставили ці показання потерпілої під сумнів.

Апеляційні доводи захисника про те, що вищезазначені висновки експерта є недопустимим доказом, тому щомедичні документи отримані з невідомих джерел, не були відкриті стороні захисту під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження в порядку ст.290 КПК України, сам експерт не був повідомлений про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України ,а також те, що експертизи складані з порушенням Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України№ 6 від 17.01.1995 року , є безпідставними та суб`єктивними.
Колегія суддів бере до уваги показання потерпілої, яка пояснила під час її допиту в суді першої інстанції, що вона 12.10.2017 року після зазначених подій , відчувши біль у руці, одразу звернулася до клініки біля метро «Холодна гора», зробила рентген знімок і встановила перелом у двох містах правої кисті.
Крім цього, захисником під час судового розгляду в суді першої інстанції було надано постанову слідчого Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_17 від 18 жовтня 2017 року та супровідний лист за підписом слідчого СВ Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_18 від 02.11.2017 року, які долучені до матеріалів кримінального провадження.
Відповідно до постанови слідчого Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_17 від 18 жовтня 2017 року булопроведено судово-медичну експертизу № 6516-Ая/17 від 15 листопада 2017 року (арк.93, 56).
Згідно відомостей супровідного листа за підписом слідчого СВ Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_18 від 02.11.2017 року та дослідницької частини висновку судово-медичну експертизу № 6516-Ая/17 від 15.11.2017 року (арк.94, 56), експерту для проведенняпервинної судово-медичної експертизи02.11.2017 року були надані наступні медичні документи: довідка від 23.10.2017 року на ім`я ОСОБА_8 , 1987 року народження, про те, вона знаходиться на амбулаторному лікуванні у лікаря травматолога Харківської міської поліклініки №24 з 12.10.2017 року з уточненням діагнозу; рентгенівський знімок №5465 від 12.10.2017 року на ім`я ОСОБА_8 , 1987 року народження.
Крім того, згідно відомостей висновків експерта№№ 6516-Ая/17, 7415-Ая/17, 7926-Ая/17, 7269-Ая/17,7607-Ая/17 вбачається, що експерт ОСОБА_19 був ознайомлений з правами та обов`язками експерта, що передбачені ст.69 КПК України, а також попереджений відповідно до ч.2 ст.102, ст.70 КПК України щодо відповідальності за ст.ст.384, 385 КК України, про свідчить його власний підпис у вступній частині експертиз.
Більш того, відповідно до даних висновку експерта № 6516-Ая/17 не вбачається, що до участі у її проведені залучався лікар-рентгенолог ОСОБА_10 , оскільки у ній міститься лише посилання на медичну документацію, що надана для проведення експертних досліджень.
Захисником також не зазначено в своїй апеляційний скарзі та не надано під час апеляційного розгляду доказів щодо наявності обставин, які б об`єктивно ставили під сумнів законність походження довідки від 23.10.2017 року про знаходження ОСОБА_8 на амбулаторному лікуванні у лікаря травматолога Харківської міської поліклініки №24 з 12.10.2017 року та рентгенівського знімку №5465 від 12.10.2017 року на ім`я ОСОБА_8 .
Доводи захисника про те, що висновки експертабуло проведено з порушенням вимог закону, так як вона не містить часу її проведення та застосованих методів і методик, є безпідставними. Так, у вступній частинівисновків експерта зазначені дати початку та закінчення проведення експертиз (арк.56, 69, 71, 73, 75). Не зазначення експертом конкретного часу проведення експертних досліджень не є істотним порушення вимог кримінального процесуального закону та підставою для визнання проведених експертиз неналежним доказом.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що досудовим слідствомне було допущено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при отриманні й направленні на експертизу медичних документів потерпілої щодо отриманих нею тілесних ушкоджень. Порушень вимог ст. 162 КПК України, на які посилається апелянт, при цьому немає. Вказана норма стосується лише тих документів, які можуть містити лікарську таємницю. У цьому провадженні дані про тілесні ушкодження потерпілої, які їй наніс обвинувачений при обставин, встановлених судом першої інстанції, не можуть бути лікарською таємницею. Сама потерпіла такими їх не вважає, жодних її скарг з цього приводу немає. Тому отримання таких медичних документів слідчим відповідає вимогам ст. 93 КПК України.
Колегія суддів також не вбачає підстав для визнання висновків експертанедопустимим доказом внаслідок не відкриття стороні захисту під час ознайомленняз матеріалами кримінального провадження,в порядку ст.290 КПК України, медичної документації стосовно отриманих потерпілою тілесних ушкоджень, так як зазначені обставини будь-яким чином не впливають на правильність висновків експерта та не можуть бути підставою, передбаченою ст.87 КПК України.
Що стосується апеляційних доводів захисника про недопустимість висновків експерта №7269-ая від 20.11.2017 та №7415-ая/17 від 24.11.2017 року (арк.69-70, 73-74) в якості доказів, оскільки у матеріалах судового провадження відсутні постановислідчого СВ Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_18 , на підставі яких було проведено судово-медичні експертизи, колегія суддів вважає їх безпідставними та суб`єктивними. Як вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування за цим кримінальним провадженням, 18.10.2017 року, 16.11.2017 року, 21.11.2017 року, 29.11.2017 року та 12.12.2017 року слідчий СВ Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області ухвалював відповідні процесуальні рішення про призначення судово-медичних експертиз (арк. 5). Зі вступної частини зазначених експертиз вбачається, що вони були проведені на підставі постанов слідчого СВ Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_18 та в цих висновках зазначені конкретні питання, що поставленні слідчим та які необхідновирішити експерту (арк. 69, 73).
Крім цього, згідно ст.301 КПК України, прокурор зобов`язаний до спливу тридцятиденного терміну після повідомлення особі про підозру звернутися до суду з обвинувальним актом.
Відповідно до ст.317 КПК України, документи, інші матеріали, надані суду під час судового провадження його учасниками, судові рішення та інші документи і матеріали, що мають значення для цього кримінального провадження, долучаються до обвинувального акта і є матеріалами кримінального провадження (кримінальною справою).

Тобто, зі змісту положень ст.ст.301, 317 КПК України слідує, що прокурор надає суду лише ті матеріали досудового розслідування, в тому числі докази, які на його думку підтверджують пред`явлене особі обвинувачення.
За таких обставин, чинним КПК України не передбачений прямий обов`язок подання прокурором до суду усіх матеріалів досудового розслідування разом з обвинувальними актом.
Обсяг дослідження доказів вирішується судом під час судового розгляду з урахуванням думки учасників судового провадження та з дотриманням вимог ст.349 КПК України.

Решта апеляційних доводів захисника про недопустимість проведених судово-медичних експертиз внаслідок того, що у висновку в порушення вимог п.3.4 Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України № 6 від 17.01.1995 року, не міститься вказівка експерта про застосовані ним методи та методики, також є безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону.

Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необгрунтвоаність вимоги захисника щодо визнання недопустимими доказами протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 та висновки судово-медичних експертиз внаслідок того, що слідчий експеримент проведений з ОСОБА_6 в статусі свідка і на підставі цієї слідчої дії у подальшому виконана експертиза.
Згідно правового висновку, що міститься в Постанові Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 09 червня 2016 року по справі №5-360кс15,суд зобов`язаний визнати істотними порушення прав людини і основоположних свобод діяння з отримання показань від свідка, який надалі буде визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні за умови, коли на час отримання показань від свідка уже існували дані, що його буде визнано підозрюваним чи обвинуваченим, але всупереч наявності у такої особи права на мовчання та свободи від самовикриття, слідчий, прокурор вчиняє дії, спрямовані на отримання показань від неї. Саме такі дії, а не власне факт отримання показань від свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим, мають визнаватися істотним порушенням прав людини і основоположних свобод.
Як вбачається з відомостей матеріалів кримінального провадження, слідчий експеримент з ОСОБА_6 було проведено 21.11.2017 року та пізніше , а саме 15.12.2017 року, з урахуванням отриманих органом досудового розслідування доказів, ОСОБА_6 пред`явлено підозру.
Згідно відомостей протоколу проведення слідчого експерименту від 21.11.2017 року та відеозапису до нього (арк.57-68), які були дослідженні під час судового розгляду в суді першої інстанції, ОСОБА_6 давав свої показання про обставини події без будь-якого примусу.
Відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Конституційний Суд України у своєму рішенні № 12-рп/2011 від 20 жовтня 2011 року у справі за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України зазначив, що визнаватися допустимими і використовуватися як доказ в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.Аналіз положення частини третьої статті 62 Конституції України про те, що «обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом», дає підстави для висновку, що обвинувачення у вчиненні злочину не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо.
Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність істотного порушення прав та свобод ОСОБА_6 , у зв`язку з чим відсутні підстави вважати недопустимими доказами відомості про обставини події, надані обвинуваченим як свідком під час проведення слідчого експерименту.

Також, колегія суддів не може погодитися з апеляційними доводами захисника про те, щодії обвинуваченого ОСОБА_6 були пов`язані лише з необхідною обороною.
Відповідно до показань потерпілої ОСОБА_8 , які вона надавала в суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 , за обставин, які встановлені в оскаржуваному вироку,схопив її праву руку та почав викручувати, після чого вона відразу відчула біль у пальці.
Свідок ОСОБА_12 , який був попереджений за дачу завідомо неправдивих показань, пояснив в суді першої інстанції, що 12 жовтня 2017 року він бачив конфлікт між двома жінками, під час якого обвинувачений ОСОБА_6 хватав потерпілу за руки та викручував, після цього жінка почала кричати.
Згідно висновків експерта №№ 6516-Ая/17 від 15.11.2017 року, 7415-Ая/17 від 24.11.2017 року, 7926-Ая/17 від 13.12.2017 року, 7269-Ая/17 від 20.11.2017 року, у потерпілої ОСОБА_8 встановлено закриту тупу травму правої кисті у вигляді косого перелому основної фаланги 1-го пальця, яка за ступенем тяжкості не є небезпечною для життя в момент заподіяння, а спричинила за собою тривалий розлад здоров`я понад 3-х тижнів і за цією ознакою відноситься до ушкодження середнього ступеня тяжкості.
Відповідно до ст. 36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
Колегія суддів також враховує роз`яснення, які містяться в Постанові № 1 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про необхідну оборону» від 26.04.2002, суди при з`ясуванні наявності створення реальної загрози заподіяння шкоди особі, мають враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.
Право на необхідну оборону виникає лише за наявності для цього певної підстави. Така підстава характеризується двома елементами: 1) вчинення особою суспільно небезпечного посягання; 2) необхідністю його негайного відвернення або припинення.
Стан необхідної оборони утворює лише таке посягання, яке заподіює (здатне заподіювати) істотну шкоду фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі. Достатньо, щоб подібні посягання за об`єктивними своїми ознаками відповідали суспільній небезпечності відповідного злочину. Суспільно небезпечне посягання може виражатися лише в активній поведінці людини, тобто в діях особи, яка посягає.
З наведених вище показань потерпілої та свідка ОСОБА_12 ,які вони безпосередньо надавали під час судового розгляду в суді першої інстанції, а такождоказів на підтвердження вини обвинуваченого за пред`явленим обвинуваченням, наведених судом в оскаржуваному судовому рішенні, колегія суддів не вбачає доказів чи фактів, які вказують, що дії ОСОБА_8 могли утворювати реальну загрозу на спричинення істотної шкоди дружині обвинуваченого - ОСОБА_11 або іншій особі, та внаслідок чого у ОСОБА_6 виникло б обґрунтована підстава щодо припинення таких протиправних дій із спричиненням потерпілій відповідних тілесних ушкоджень.
Апелянтом не надано будь-яких об`єктивно встановлених даних щодо спростування зазначених відомостей.
Суд першої інстанції також врахував фізичні особистісні характеристики обвинуваченого та потерпілої. Зокрема те, що обвинувачений на відміну від потерпілої має міцну статуру та має професійний спортивний досвід, який дозволяв йому адекватно оцінити життєву ситуацію, яка склалася, та свою фізичну силу застосовану по відношенню до потерпілої.
Отже, версія та доводи сторони захисту про незгоду з оскаржуваним вироком суду першої інстанції, а також щодо суперечливості та відсутності достовірних доказів на підтвердження вини ОСОБА_6 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, мають суто суб`єктивний та безпідставний характер, пов`язаний з обраним способом захисту, що обумовлює необхідність відмови у задоволенні поданої апеляційної скарги.
Достовірність та об`єктивність загальної сукупності наведених у вироку суду першої інстанції доказів не викликають сумнівів, оскільки вони отримані без порушень кримінального процесуального закону, узгоджуються один з одним, їх належність та допустимість визнана судом.
Поряд з цим, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного обвинувального вироку, не вбачається.

Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м.Харкова від 03 грудня 2018 року стосовно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді