КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
за участю представника ОСОБА_5

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу представника ТОВ «АЛМЕЙДА ГРУП», адвоката ОСОБА_5 , на ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 22 лютого 2019 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого Дарницького управління поліції Головного управління національної поліції України в місті Києві ОСОБА_6 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 2, та накладено арешт на майно, а саме на транспортний засіб марки «Шкода Октавія», д.н.з. НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , який був вилучений 20 лютого 2019 року за адресою: м. Київ, вул. Дніпровська Набережна, 33, із забороною його використання будь-яким фізичним особам, підприємствам, установам, організаціям.
Постановлене рішення слідчий суддя мотивував тим, що стороною обвинувачення доведено наявність підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження з метою збереження речових доказів.
В апеляційній скарзі представник власника майна просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою в задоволенні клопотання слідчого відмовити. Так, апелянт зазначає, що постановлене судом рішення є незаконним і необґрунтованим та вважає, що подане клопотання підлягає поверненню, оскільки слідчим не доведено існування тих обставин, на які останній послався в клопотанні. Зокрема, згідно доводів апеляційної скарги, автомобіль марки «Шкода Октавія», д.н.з. НОМЕР_1 , належить ТОВ «АЛМЕЙДА ГРУП» на праві приватної власності. Належність вказаного транспортного засобу ТОВ «АЛМЕЙДА ГРУП» можна встановити за допомогою VIN-коду. Також, апелянт зазначає, що в клопотанні слідчого неправильно зазначено колір вилученого автомобіля. Крім того, згідно доводів апеляційної скарги, вилучення майна відбулося з порушенням вимог кримінального процесуального закону, зокрема без відповідного протоколу. Посилається представник і на ті обставини, що клопотання про арешт майна було подане до суду поза межами встановленого строку. Вказані обставини, на думку апелянта, не були враховані слідчим суддею, як і співмірність такого обмежувального заходу з завданням кримінального провадження та його негативні наслідки для власника майна.

Також, адвокат ОСОБА_5 посилається на своєчасність оскарження ухвали слідчого судді, оскільки клопотання про арешт майна було розглянуто без повідомлення його власника і представника, а копію постановленого судом рішення ними було отримано 01 березня 2019.

Прокурор у кримінальному провадженні, будучи належним чином повідомлений про дату розгляду справи, в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, а тому, виходячи з положень ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути дану справу за його відсутності.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника, який підтримав апеляційну скаргу і просив їх задовольнити, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Враховуючи ті обставини, що розгляд клопотання слідчого про арешт майна відбувся без повідомлення його власника, а копію постановленого судом рішення його представник отримав 01 березня 2019 року, колегія суддів, виходячи з положень ст. 395 КПК України, погоджується з доводами апелянта про своєчасність оскарження ухвали слідчого судді.
Що стосується доводів апелянта про відсутність підстав для накладення арешту на майно, то колегія суддів, дослідивши надані їй матеріали, приходить до наступних висновків.
Згідно вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом.
Чинним Кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт майна з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.
На переконання колегії суддів, слідчий суддя, під час розгляду клопотання про арешт майна в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.
Так, Дарницьким управлінням поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001290 від 20 лютого 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 290 КК України.
В рамках даного кримінального провадження слідчий звернувся до суду з клопотанням про арешт автомобіля «Шкода Октавія», д.н.з. НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , який був вилучений 20 лютого 2019 року за адресою: м. Київ, вул. Дніпровська Набережна, 33, з метою збереження зазначеного транспортного засобу як речового доказу.
Згідно доводів клопотання, до Дарницького УП ГУ НП у місті Києві надійшло повідомлення від полку поліції особливого призначення № 1 ГУ НП у місті Києві про те, що 20 лютого 2019 року приблизно о 19 год. 00 хв. за адресою: м. Київ, вул. Дніпровська Набережна, 33, на парковому майданчику ТЦ «Аркадія» зупинено автомобіль марки «Шкода Октавія» з ознаками підроблення ідентифікаційних номерів кузова.
При візуальному огляді автомобіля виявлено спеціально облаштований пристрій кріплення державних номерних знаків, який облаштований під зміну державного номерного знаку, а саме виявлено д.н.з. НОМЕР_1 при перегортанні якого встановлено інший номерний знак НОМЕР_3 .
Крім того, під час візуального огляду вказаного транспортного засобу, в передній частині автомобіля, під лобовим склом, встановлений ідентифікаційний номер НОМЕР_4 .
Працівниками ППОП №1 при звірці державних номерних знаків із ідентифікаційним номером кузова вказаного транспортного засобу встановлено, що співпадання в інформаційній базі МВС України не має, та крім того д.н.з. НОМЕР_3 не зареєстрований за жодним транспортним засобом.
20 лютого 2019 року слідчим СВ Дарницького УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_6 проведено огляд вказаного автомобіля та прийнято рішення про його вилучення з метою огляду в присутності експертів на виявлення ознак підробки ідентифікаційних номерів кузова автомобіля.
Того ж дня зазначений автомобіль був поміщений на паркувальний майданчик Дарницького УП ГУ НП у місті Києві (м. Київ, вул. О. Кошиця, 3-А).
Постановою слідчого СВ Дарницького управління поліції ГУ НП у місті Києві ОСОБА_6 від 21 лютого 2019 року вилучений автомобіль було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0001290 від 20 лютого 2019 року.
Встановивши зазначені обставини та дослідивши надані матеріали, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта, дотримався вимог ст. 170 КПК України і прийшов до обґрунтованого висновку з приводу наявності підстав для задоволення клопотання слідчого про арешт транспортного засобу «Шкода Октавія», д.н.з. НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , оскільки доводи клопотання та додані до нього матеріали містять достатньо даних, які вказують на ті обставини, що вилучений автомобіль може зберігати на собі сліди або містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, є об`єктом кримінально протиправних дій, або набутий кримінально протиправним шляхом, а тому відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України, що відповідно до ст. 170 КПК України дає підстави для накладення на нього арешту з метою збереження речових доказів.

Таким чином, посилання апелянта на недоведеність стороною обвинувачення тих обставин, що вилучене майно може бути використано як доказ в рамках кримінального провадження № 0001290 є безпідставними.
Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що цей автомобіль належить на праві власності ТОВ ««АЛМЕЙДА ГРУП» яке є добросовісним набувачем цього майна та не має ніякого відношення до кримінального провадження № 0001290, що на думку апелянта виключає можливість накладення арешту на майно, то відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи при наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Також, сукупність наданих суду матеріалів спростовує і доводи апеляційної скарги про незаконність вилучення транспортного засобу. Ті обставини, що клопотання слідчого та додані до нього матеріали містять суперечності щодо кольору автомобіля, то ці обставини не можуть бути підставою для відмови в застосуванні такого обмежувального заходу, оскільки це не є суттєвою ознакою, яка ідентифікує транспортний засіб, а тому дана помилка може туби виправлена шляхом уточнень.
Спростовуються наданими суду матеріалами і доводи сторони захисту щодо пропущення слідчим строку на звернення до суду з клопотанням про арешт майна.
Таким чином, з урахуванням вище наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, оскільки надані слідчим матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на майно, а також того, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів його забезпечення, одним із яких і є накладення арешту на майно.
У зв`язку з цим, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак, подана апеляційна скарга, за викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 22 лютого 2019 року, якою задоволено клопотання слідчого Дарницького управління поліції Головного управління національної поліції України в місті Києві ОСОБА_6 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 2, та накладено арешт на майно, а саме на транспортний засіб марки «Шкода Октавія», д.н.з. НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , який був вилучений 20 лютого 2019 року за адресою: м. Київ, вул. Дніпровська Набережна, 33, із забороною його використання будь-яким фізичним особам, підприємствам, установам, організаціям, залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника ТОВ «АЛМЕЙДА ГРУП», адвоката ОСОБА_5 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не
підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/2070/2019 Категорія ст. 170 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_7
Доповідач: ОСОБА_1