Справа № 204/52/19
Провадження № 1-кп/204/341/19
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 листопада 2019 року м. Дніпро
Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000632, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 листопада 2018 року за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Піщаний Брід Добровеличківського району Кіровоградської області, громадянина України, маючого середньо-спеціальну освіту, одруженого, офіційно не працевлаштованого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,-
за участю: прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 , відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 155 (по стройовій частині) від 25 липня 2018 року призначено на посаду кулеметника 2 взводу 1 роти охорони військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 .

Солдат ОСОБА_6 будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, та відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно Закону України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію», з 20 січня 2015 року в Україні діє особливий період.

У відповідності до нової редакції статті 407 КК України внесеної Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі військові злочини», який опубліковано у журналі Голос України від 04 березня 2015 року № 39 зазначено, що до ст. 407 КК України внесені зміни та її доповнено ч. 4, яка передбачає відповідальність, за самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду. Зазначені зміни набирають законної сили на наступний день після опублікування, тобто 05 березня 2015 року. Таким чином солдат ОСОБА_6 вчинив злочин в умовах особливого періоду.

31 жовтня 2018 року солдату ОСОБА_6 надано відпустку строком 6 (шість) діб, з якої останній повинен прибути до військової частини НОМЕР_1 та приступити до виконання службових обов`язків 06 листопада 2018 року.

Однак, 06 листопада 2018 року солдат ОСОБА_6 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, не з`явився вчасно на службу з відпустки до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

22 листопада 2018 року солдат ОСОБА_6 , прибув до військової частини НОМЕР_1 та заявив про себе, внаслідок чого кримінальне правопорушення, припинено.

Таким чином, 06 листопада 2018 року солдат ОСОБА_6 не з`явився вчасно з відпустки до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану та незаконно перебував за її межами до 22 листопада 2018 року.

Умисні дії ОСОБА_6 , що виразилися у не з`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби), кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 4 ст. 407 КК України.
Під час судового розгляду, 19 вересня 2019 року, між прокурором Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України капітаном юстиції ОСОБА_7 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000632, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 листопада 2018 року, за ознаками складу злочину передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, з одного боку, та обвинуваченим у цьому провадженні військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 , з іншого боку, за участю захисника ОСОБА_5 , була укладена угода про визнання винуватості, що містять повне формулювання обвинувачення, його правову кваліфікацію за ч. 4 ст. 407 КК України, де вказано, що обвинувачений ОСОБА_6 під час досудового розслідування повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та під час досудового розслідування та судового провадження зобов`язується: беззастережно визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України; щиро каятися. З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, враховуючи, що вчинений ОСОБА_6 злочин, передбачений ч. 4 ст. 407 КК України, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, враховуючи особу винного, який позитивно характеризується та став на шлях виправлення, самостійно повернувся до військової частини, з моменту повернення до військової частини дотримується військової дисципліни та не має стягнень, раніше не судимий, обставини що пом`якшують покарання та істотно знижують ступень тяжкості вчиненого злочину, з`явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, сторони погоджуються на призначення судом ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 176 неоподаткованих мінімуму доходів громадян, що складає 2992 гривні.

Сторони погоджуються на призначення такого покарання, розуміють наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України.
Розглянувши в судовому засіданні угоду між прокурором та обвинуваченим, за участю захисника, про визнання винуватості, вислухавши з приводу цього пояснення сторін про затвердження угоди, перевіривши укладену угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам діючого кримінального процесуального законодавства, роз`яснивши сторонам наслідки її затвердження, суд приходить до переконання, що угода про визнання винуватості може бути затверджена та обвинуваченому призначене узгоджене покарання.
Відповідно до положень п. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним (обвинуваченим) може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої тяжкості, злочинів середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
При укладенні угоди про визнання винуватості прокурором враховані обставини, зазначені у ст. 470 КПК України, а саме ступінь сприяння ОСОБА_6 у проведенні кримінального провадження щодо нього, характер і тяжкість обвинувачення.
Як вбачається з пояснень обвинуваченого та міркувань прокурора, захисника в суді, змісту угоди про визнання винуватості, вона укладена на добровільних засадах, ця угода не суперечить вимогам КПК України та інтересам суспільства, не порушує прав, свобод та інтересів сторін або інших осіб, відсутні відомості, що вона укладена через застосування насильства, примусу, погроз; у матеріалах провадження зафіксовані фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, що дають об`єктивні підстави для визнання обвинуваченим винуватості у його скоєнні.
За наведених обставин, слід затвердити укладену 19 вересня 2019 року між прокурором Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України капітаном юстиції ОСОБА_7 та обвинуваченим у цьому провадженні військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 , з іншого боку, за участю захисника ОСОБА_5 угоду про визнання винуватості та призначити обвинуваченому узгоджену міру покарання, відповідно до вимог ч. 1 ст. 475 КПК України
Речові докази по даному кримінальному провадженні відсутні.
Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 468-475 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 19 вересня 2019 року між прокурором Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України капітаном юстиції ОСОБА_7 та обвинуваченим у цьому провадженні військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 , з іншого боку, за участю захисника ОСОБА_5 .
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами угоди покарання з застосуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу у розмірі 176 неоподаткованих мінімуму доходів громадян, що складає 2992 грн. 00 коп.
Речові докази по даному кримінальному провадженні відсутні.
Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.
У разі невиконання затвердженої судом угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив угоду, з клопотанням про скасування вироку протягом встановленого строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

Згідно ч. 6 ст. 376 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати її після подачі до суду відповідної заяви.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення вироку, шляхом подачі апеляційної скарги через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська, обвинуваченим, його захисником, з підстав, передбачених п.1 ч.4 ст. 394 КПК України, а прокурором виключно з підстав, передбачених п. 2 ч.4 ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1