ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000048, щодо

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпропетровськ, громадянина України,який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України, за апеляційними скаргами потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх представника адвоката ОСОБА_8 , представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2019 року,

за участю:
секретарів ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,
прокурора ОСОБА_11 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_14 ,
потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 ,
представників потерпілих адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_10 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2019 року, ОСОБА_5 визнано невинуватим в пред`явленому обвинувачені у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене ним.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 про стягнення з ОСОБА_5 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 37000 грн., моральної шкоди в розмірі 200000 грн. залишено без розгляду.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 про стягнення з ОСОБА_5 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 271769,36 грн. залишено без розгляду.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 про стягнення з ОСОБА_5 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 124666,53 грн., моральної шкоди в розмірі 500000 грн. залишено без розгляду.
Окрім того, судом вирішено долю речових доказів у кримінальному провадженні.
Згідно зміненого обвинувального акта від 31 травня 2016 року ОСОБА_5 пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, відповідно до якого він 11 квітня 2012 року близько 11 години 20 хвилин, керуючи автомобілем «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Олеся Гончара в м. Дніпропетровську, зі сторони вул. Паторжинського в напрямку вул. Гусенка, у порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 (б, д) Правил дорожнього руху «п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну...., технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху», проявив власну необережність та недбалість до забезпечення елементарних вимог безпеки дорожнього руху, наближаючись до регульованого перехрестя вул. Чернишевського та вул. Олеся Гончара, рух через який регулюється світлофором, при виявленні небезпеки для руху, яка виражалася у наближенні до перехрестя, з ліва на право по ходу його руху, по вул. Чернишевського автомобіля «Фольксваген», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 , в порушення вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди» не зменшив швидкості руху аж до повної зупинки керованого ним транспортного засобу, а навпаки продовжив рух, виїхавши на перехрестя вул. Чернишевського та вул. Олеся Гончара, допустив зіткнення з автомобілем «Фольксваген», реєстраційний номер НОМЕР_2 . Після зіткнення транспортних засобів автомобіль «Фольксваген», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в некерованому стані в результаті заносу, виїхав на ліве узбіччя щодо напрямку свого руху, де допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які знаходилися на узбіччі вул. Чернишевського поряд з будинком № 25.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди:
- пішохід ОСОБА_15 отримав, згідно висновку судово-медичної експертизи № 754/166-Е від 25.04.2012, тілесні ушкодження у вигляді сумісної тупої травми тіла: у лобній ділянці посередині, дещо ліворуч садно; в лобній ділянці ліворуч садна; в ділянці крила носа ліворуч з переходом на передню поверхню, в нижній третині спинки, садно; у навколо вушній ділянці ліворуч садно; у лівій виличній ділянці садно; у ділянці підборіддя ліворуч садна; на тильній поверхні правого променево-зап`ястного суглобу численні дрібні садна; на тильній поверхні правої кисті, біля основи 2,3,4,5 пальців садна; у ділянці основи 3 та 4 пальців, на тильній поверхні правої кисті синець; на зовнішній, бічній поверхні правої кисті, у ділянці основи 1,2-го пальців садно; у ділянці променево-зап`ястного суглобу правої верхньої кінцівки садно; на тильній поверхні лівої кисті численні (в кількості 12-ти) садна; на зовнішній бічній поверхні правого стегна, у середній третині, три садна; на передній поверхні правого колінного суглобу садно; у верхній третині правої гомілки, на передній поверхні, садна; на передній поверхні правої гомілки, у середній та нижній третині, численні дрібні садна; на зовнішній бічній поверхні правої гомілки, у середній третині, синець; на зовнішній бічній поверхні правої стопи з переходом на зовнішню бічну поверхню гомілково-ступневого суглобу три садна; на внутрішній поверхні лівого колінного суглобу два садна; на тильній поверхні лівої стопи, на внутрішній бічній поверхні, у верхній третині, синець на тлі якого садно; у ділянці гомілково-ступневого суглобу праворуч; на внутрішній бічній поверхні рана; у товщі м`яких тканин у ділянці вищеописаних рани вогнищевий крововилив; у грудному відділу хребта між 7 та 8 грудними хребцями перелом хребта з ушкодженням спинного мозку; переломи ребер 1,2,3,4,5,6,7,8 праворуч; переломи ребер ліворуч по лопатковій лінії: 7,8 ребер; по передній пахвовій лінії 5,6,7 ребер; по біля грудинній лінії 4,6,7, 9, 10 ребер; в товщі-м`яких тканин спини в ділянках вищезазначених переломів вогнищеві темно-червоні крововиливи; в товщі м`яких тканин на бічній та задній поверхні, ліворуч, крововилив; перелом тіла грудини в верхній третині; безуламковий перелом верхньої та нижньої гілок правої лобкової кістки; переломи крижово-клубових з`єднань праворуч та ліворуч; безуламковий перелом правої променевої та ліктьових кісток у середній третині, зі зміщенням кісткових уламків; внутрішній вивих голівки великогомілкової кістки з розривом суглобової капсули у ділянці гомілково-стопного суглобу праворуч; вогнищеві крововиливи оточуючих переломи м`яких тканинах; ушкодження печінки, легень; у плевральних порожнинах та черевній порожнині темно-червона рідка кров, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення, а в даному випадку призвели до смерті останнього і знаходяться в прямому причинному зв`язку з отриманими в результаті дорожньо-транспортної пригоди тілесними ушкодженнями.
- пішохід ОСОБА_16 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 762/64-е від 14.05.2012, отримала тілесні ушкодження у вигляді: сумісної тупої травми тіла: внутрішньочерепна травма: вогнищеві крововиливи під м`якими мозковими оболонками, поодинокі мікрогеморагії у речовині головного мозку, масивний інфільтруючий крововилив у товщі м`яких покровів тім`яно-потиличної ділянки голови посередині з розповсюдженням ліворуч та ліву тім`яно-скроневу ділянку, садно на шкіряних покровах правої щоки, синець на шкіряних покровах правої виличної ділянки обличчя; закрита травма грудної клітини: переломи 8,9-го ребер грудної клітини по лопатковій лінії праворуч з пошкодженням пристінкової плеври, вогнищеві інтра- та екстра альвеолярні крововиливи, незмінені еритроцити у просвітах деяких бронхів середнього калібру в легенях; закрита травма черева: розрив селезінки (за даними мед документації), масивні крововиливи у товщі брижі та стінок кишковика, ушиті розриви брижі кишковика та очеревини в проекції маточно-прямокишечної ділянки; подвійний перелом правої клубової кістки, неповний перелом в ділянці лівого клубово-крижового з`єднання, переломи обох гілок лобкової кістки праворуч, перелом нижньої гілки лобкової кістки ліворуч; уламковий перелом лівої стегнової кістки на відстані від підошовної поверхні стоп 72 см, уламковий перелом правої стегнової кістки на відстані від підошви стоп 70 см; крайовий перелом мищелка правої великогомілкової кістки, перелом нижньої третини правої малогомілкової кістки; численні садна, синці та ділянки осаднень на шкіряних покровах тіла трупа; нерівномірне кровонаповнення судин внутрішніх органів, вогнищеві крововиливи у товщі ендокарду серця, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення, а в даному випадку призвели до смерті останньої, і знаходяться в прямому причинному зв`язку з отриманими в результаті дорожньо-транспортної пригоди тілесними ушкодженнями.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги прокурор посилається на істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність. Так, прокурор вказує на те, що суд вийшов за межі висунутого ОСОБА_5 обвинувачення, оголошеного у судовому засіданні, чим порушив вимоги ст.ст. 374, 377 КПК України. Поряд із цим, прокурор посилається також й на те, що судом викривлено у вироку показання свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , а також надано перевагу лише частині їх пояснень. Окрім того, судом не надано оцінку даним про мізцезнаходження свідків в момент ДТП, згідно трафіку телефонних розмов. Поряд із цим, судом порушено вимоги ст. 290 КПК України, оскільки враховано докази, які сторона захисту не відкрила у судовому засіданні. При цьому, суд помилково не врахував пояснення свідків ОСОБА_22 , отримані в порядку ст. 225 КПК України, що кримінальним процесуальним законом це заборонено. Серед іншого, прокурор вказує також й на те, що суд не врахував, що пояснення свідків захисту спростовуються висновком автотехнічної та трасологічної експертиз. При цьому, надавши їм перевагу, суд не навів докладних мотивів з яких він відкидає докази обвинувачення. Також, суд всупереч вимогам ст.ст. 337, 290, 368, 374 КПК України, дійшов висновку про причетність до ДТП іншого учасника руху. Прокурор зазначає, що під час судового розгляду суду надано рішення щодо іншого водія, яке скасовано у встановленому законом порядку не було. Окрім цього, суд не звернув увагу та залишив без реагування обставини, наведені в ухвалі Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2016 року.
В апеляційній скарзі потерпілі ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та їх представник адвокат ОСОБА_8 просять вирок скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_5 покарання у виді 10 років позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, задовольнивши позовні вимоги та стягнути з засудженого на користь: ОСОБА_6 - матеріальну шкоду у розмірі 37000 грн., моральну шкоду у розмірі 200000 грн., на користь ОСОБА_7 - матеріальну шкоду у розмірі 124666,53 грн., моральну у розмірі 500 000 грн.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги апелянти вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права. На переконання потерпілих, винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України є повністю доведеною, однак суд не надав належної оцінки доказам, які на це вказують. Так, поза увагою суду залишився висновки автотехнічної та трасологічної експертиз, а також висновки медичних експертиз, які у сукупності вказують на те, що в момент ДТП пішоходи перебували на тротуарі, а причиною ДТП стали первинні дії ОСОБА_5 , який проігнорував сигнал світлофора. Потерпілі вважають, що порушення ПДР обвинуваченим та його подальша поведінка свідчать про його пряме відношення до злочину, оскільки він не намагався надати допомогу потерпілим, а одразу почав телефонувати знайомим та шукати фіктивних свідків, показаннями яких мав намір в подальшому ввести в обману органи досудового розслідування. На переконання потерпілих, суд помилково не прийняв до уваги свідчення водія трамваю ОСОБА_22 , яка є прямим свідком, та не врахував, що вони були надані одразу після ДТП та зафіксовані на відео-носії органів ДПС. Поза увагою суду залишились також й пояснення свідка ОСОБА_23 , який також був очевидцем події. Натомість, суд необґрунтовано визнав допустимими пояснення свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які вказали на обставини ДТП, в той час як згідно аналізу про зв`язок абонентів, вони не були присутні на місці ДТП в момент його скоєння, а прибули туди в різний час та пізніше. Сумнівними з позиції потерпілих є також й показання свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_20 та ОСОБА_19 . Потерпілі вважають пояснення всіх свідків захисту змовою та зауважують, що ОСОБА_20 є знайомим ОСОБА_18 , а ОСОБА_19 - знайомою ОСОБА_5 . Поряд із цим, потерпілі вважають недопустимим посилання суду на висновок комплексної автотехнічної ексепртизи № 10.1-10.4/028 від 14 травня 2018 року, оскільки в її основу покладено загальні вихідні дані з матеріалів справи замість вибіркових. На думку апелянтів, захистом умисно протягом слухання справи надавались вихідні дані поетапно та частинами, для проведення експертизи з одностороннім нахилом. При цьому, експерт не врахував показання свідка ОСОБА_22 , однак провів дослідження з урахуванням пояснень свідків, які не були очевидцями події, а також допустив істотні суперечності щодо механізму ДТП. На переконання потерпілих, висновок автотехнічної експертизи не узгоджується з іншими наявними у матеріалах провадження доказами, зокрема з висновками СМЕ щодо локалізації та механізму утворення тілесних ушкоджень у потерпілих, а також протоколами огляду місця ДТП. Окрім цього, потерпілі вказують також й на невідповідність вироку вимогам ст. 373 КПК України. Апелянти звертають увагу на те, що вирок суду містить численні припущення, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. При цьому, потерпілі вважають, що в цьому провадженні з боку ОСОБА_5 здійснено тиск на суддю, свідків та слідчі органи. На переконання апелянтів, винуватість обвинуваченого є повністю доведено, як і заявлені у справі цивільні позови.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_10 в інтересах потерпілого ОСОБА_9 просить вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Вимоги скарги захисник обґрунтовує неповнотою судового розгляду, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи. Адвокат вказує на те, що в основу вироку покладено висновок експерта від 14 травня 2018 року, складеного на підставі заяви адвоката ОСОБА_14 про залучення експерта на договірних умовах, однак цей доказ не відповідає критеріям допустимості. Адвокат ОСОБА_10 вказує й на те, що судом було порушено вимоги ст. 332 КПК України, а саме не усунено протиріччя наявних у матеріалах провадження висновків експертиз, шляхом виклику свідків у судове засідання або призначення комплексної експертизи, натомість залучено до справи висновок експерта, складений за заявою сторони захисту та на підставі наданих копій матеріалів. Наведені порушення, з позиції адвоката, є істотними. Захисник вважає, що судом порушено принцип змагальності, оскільки сторонам провадження не надано право висловити свою думку щодо доцільності проведення експертизи, за умови наявності у матеріалах провадження двох висновків, а також не відкрито цей доказ у порядку, визначеному ст. 290 КПК України. Окрім цього, захисник звертає увагу на те, що ця експертиза була проведена всупереч вимогам Закону України «Про судову експертизу». Адвокат зауважує, що вимогами цього закону вставлено обов`язковість укладення договору, у разі проведення експертизи на замовлення, в той час як цей договір з експертом не укладався. При цьому, в заяві про залучення експерта відсутні відомості про попередження експерта про кримінальну відповідальність. Поряд із цим, захисник вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження. Адвокат зазначає, що вирок містить посилання на неможливість суду дійти однозначного висновку про спроможність об`єктивного виявлення обвинуваченим на шляху свого руху небезпеки, що була створена іншим водієм. Між тим, ці твердження містять припущення та не узгоджуються з наявними у матеріалах провадження доказами. Окрім цього, незрозумілим, на думку ОСОБА_10 , є також неврахування судовім висновку експертизи від 31 жовтня 2012 року, яким встановлено невідповідність дій ОСОБА_5 вимогам п. 12.3 ПДР України, що перебуває в причинному зв`язку з ДТП, що не виключається й висновком від 28 січня 2013 року. Поряд із цим, захисник посилається також на порушення судом вимог ст. 338 КПК України. Адвокат вважає, що суд вийшов за межі обвинувачення, оскільки у вироку намагався встановити причетність до ДТП іншого водія, діям якого під час досудового розслідування надано оцінку. Також, суд не надав належної оцінки показанням свідка ОСОБА_24 , отриманих в порядку ст. 225 КПК України, та свідка ОСОБА_23 . З урахуванням наведених обставин, ОСОБА_10 також вважає винуватість ОСОБА_5 доведеною, як і заявлений у справі цивільний позов, який на думку представника потерпілого, підлягає задоволенню у повному обсязі.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, потерпілих та їх представників, які підтримали апеляційні скарги, обвинуваченого та захисника, які проти задоволення скарг заперечували, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла таких висновків.
Виходячи з положень, закріплених у ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим, що передбачає його ухвалення компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, а також вмотивованим, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи виправданою, у мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
Судова колегія вважає, що судом першої інстанції не дотримано зазначених вимог кримінального процесуального закону при розгляді провадження та прийнятті судового рішення у повному обсязі, тому вирок не може вважатися законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Колегією суддів встановлено, що ухвалюючи виправдувальний вирок, суд не надав належної оцінки усім доказам у провадженні та належним чином не мотивував своє рішення.
Як видно з вироку, суд, дійшовши висновку, що пред`явлене ОСОБА_5 обвинувачення не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду, посилався, зокрема на висновок комплексної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи № 10.1-10.4/028 від 14 травня 2018 року, проведеної на підставі лише заяви адвоката ОСОБА_14 .
Між тим, суд не навів у вироку докладних мотивів з яких він надав перевагу саме цьому висновку, та у зв`язку з чим відкидає докази сторони обвинувачення, зокрема висновок комплексної судово-автотехнічної та трасологічної експертизи № 2020-2012-12 від 25 вересня 2012 року, яким встановлено порушення обвинуваченим, зокрема п. 12.3 ПДР України.
При цьому, суд не з`ясував які саме вихідні дані надавались експертам для дослідження за заявою захисника та залишив поза увагою те, що сторона обвинувачення і потерпілі не були обізнані у її проведенні та відповідно не мали можливості, зокрема поставити запитання експерту. До того ж, посилаючись у вироку на те, що разом із цим висновком не приймає до уваги висновки судово-автотехнічної експертизи № 70/27-716 від 31 жовтня 2012 року, судово-автотехнічної експертизи № 70/27-80 від 28 січня 2013 року, комплексної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 599/8870 від 01 листопада 2013 року, комісійної комплексної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 3388/7199/15-52 від 24 травня 2015 року, суд не врахував, що вони між собою не узгоджуються та зазначені у них твердження є взаємовиключними.
Разом з цим, суд першої інстанції надав власну оцінку відповідності дій ОСОБА_5 вимогам п. 12.3 ПДР України та дійшов хибного висновку, що суд, згідно з вимогами ст. 94 КПК України, має самостійно встановити об`єктивну спроможність водія уникнути ДТП. Колегія суддів зазначає, що наведені твердження суду не узгоджуються з вимогами закону, оскільки встановлення цих обставин потребує спеціальних знань, якими суд не володіє.
Окрім того, протиріччя висновків усіх наведених експертиз не були усунені під час судового розгляду, що робить судовий розгляд неповним.
Також, суд апеляційної інстанції не може погодитись з наданою судом оцінкою показанням свідків у провадженні.
Колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції не були враховані висновки, наведені в ухвалі Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2016 року, зокрема щодо оцінки показів свідків сторони захисту.
Так, суд, поклавши в основу вироку покази свідків захисту, не дослідив належним чином їх місцезнаходження в момент ДТП, та не урахував наявної у матеріалах провадження інформації про зв`язок абонентів, телекомунікаційні послуги, їх тривалість, зміст, маршрути передавання, та не навів докладних мотивів з яких він відкидає пояснення свідків сторони обвинувачення.
Також, всупереч вимогам ст. 337 КПК України, суд порушив питання про винуватість у ДТП іншого водія ОСОБА_9 .
Як видно з вироку, висновки суду зводились до того, що небезпека для руху у цьому провадженні виникла саме з вини іншого учасника ДТП. При цьому суд не врахував, що матеріали провадження містять постанову про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_9 та питання про відповідність його дій вимогам ПДР України не є предметом цього судового розгляду.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд, в порушення вимог кримінального процесуального закону, не усунув наявні у провадження протиріччя при оцінці доказів, допустив неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених в вироку, фактичним обставинам провадження, внаслідок чого дійшов до передчасного висновку про необхідність виправдання ОСОБА_5 .
Згідно п.п.1, 2, 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг, в яких не ставиться питання про дослідження будь-яких доказів, тому у суду апеляційної інстанції відсутні будь - які процесуальні підстави для прийняття свого рішення.
З огляду на ці обставини, судова колегія вважає за необхідне, керуючись ст. 9 КПК України, де вказано, що у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені зокрема п.п. 2, 15, 16 ч. 1 ст. 7 КПК, скасувати вирок та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
При новому розгляді провадження суду необхідно усунути зазначену вище неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та порушення кримінального процесуального закону, всебічно, повно та об`єктивно дослідити всі обставини справи, перевірити доводи, які викладені в апеляційній скарзі прокурора, й прийняти законне і обґрунтоване рішення.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх представника адвоката ОСОБА_8 , представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , задовольнити.
Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2019 року щодо ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4