УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАНИ
16 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 464/4515/17
провадження № 51-5968ск18
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 20 травня 2019 року по справі №464/4515/17, постановлену у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000266, за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 309 Кримінального процесуального кодексу України (далі КК),
встановив:
Вироком Сихівського районного суду міста Львова від 24 липня 2017 року, залишеним без змін апеляційним судом, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 309 КК та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
ОСОБА_4 визнано винним у тому, що він 30 січня 2017 року незаконно придбав на трамвайній зупинці по вулиці Івана Франка 35 у місті Львові особливо небезпечну психотропну речовину 3,4 метилендіоксиметамфетамін, загальною масою 32,8140 г, та особливо небезпечний наркотичний засіб екстракт канабісу, загальною масою 0,3128 г, обіг яких заборонено, які зберігав у подальшому за місцем свого проживання. 01 лютого 2017 року у ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 , було виявлено і вилучено вищезазначені речовини.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 не погоджується з ухвалою Львівського апеляційного суду від 20.05.2019 року, просить її скасувати у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального законодавства, незастосуванням норм закону про кримінальну відповідальність, що мали бути застосовані, невідповідність призначеного покарання особі засудженого, та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
В обґрунтуванні своїх вимог ОСОБА_4 посилається на те, що поза увагою апеляційного суду лишилися дані, які характеризують його особу з позитивного боку та свідчать про його повне перевиховання, а саме: систематичне виконання вимог Центру Пробації, влаштування на постійну державну роботу, виховування неповнолітньої дитини. Зазначені факти, на думку засудженого ОСОБА_4 , обумовлюють необхідність застосування судом положень статті 75 КК.
Перевіривши доводи касаційної скарги, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних міркувань.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 та правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі не оскаржуються.
Відповідно до вимог статті 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Згідно зі статтею 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді обмеження волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Постановою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 28 лютого 2019 року вже було скасовано ухвалу апеляційного суду від 08 лютого 2018 року, постановлену відносно ОСОБА_4 і призначено новий судовий розгляд у суді апеляційної інстанції саме з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність (застосування положень статті 75 КК).
Відповідно до частини 2 статті 439 КПК вказівки суду, який розглядав справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанцій при новому розгляді.
Як убачається із судового рішення, апеляційний суд, належно оцінивши дані про особу засудженого, який судимостей немає, утримує неповнолітнього сина, позитивно характеризується, щиро розкаявся, - погодився з місцевим судом щодо можливості призначення ОСОБА_4 покарання у мінімальних межах санкції частини 3 статті 309 КК.
Разом з тим, апеляційний суд, переглядаючи судове рішення за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 з підстав, аналогічних, наведеним у касаційній скарзі, дійшов висновку про відсутність мотивів для звільнення засудженого від відбуванням покарання з випробуванням, належним чином умотивувавши прийняте рішення. Так, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких життєвих обставин, перебування на утриманні засудженого ОСОБА_4 неповнолітньої дитини та престарілих осіб, не впливають на ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину та особи винного та не дають підстав зробити висновок про можливість виправлення ОСОБА_4 без реального відбування ним покарання.
За наведених обставин, на переконання апеляційного суду, виправлення засудженого без ізоляції від суспільства неможливе, а тому підстави для застосування положень статті 75 КК відсутні.
29 липня 2019 року до Касаційного кримінального суду надійшла касаційна скарга від захисника засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 20 травня 2019 року по справі №464/4515/17. Суд встановив, що при повторному апеляційному розгляді нових даних про особу винного, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, встановлено не було, призначене ОСОБА_4 покарання є справедливим та домірним вчиненому, підстави для пом`якшення такого покарання та звільнення засудженого від нього відсутні. Враховуючи зазначене, Суд постановив ухвалу від 2 серпня 2019 року про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 20 травня 2019 року.
Із змісту касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 20 травня 2019 року, аналогічною за змістом та прохальною частиною вже розглянутій скарзі захисника ОСОБА_5 від 29 липня 2019 року, обставин, які б надавали можливість відкрити касаційне провадження, не встановлено.
Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись статтею 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 20 травня 2019 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3