Провадження № 1-кс/344/6581/19
У Х В А Л А

16 липня 2019 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 з участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , скаржника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання про скасування арешту, -

встановив:

в клопотанні вказано, що органом досудового розслідування розслідується кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 185 КК України, під час затримання у нього вилучено автомобіль «Шкода Суперб» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , на який накладено арешт. Довіреність на автомобіль видано на ім`я ОСОБА_6 , а тому скаржник просив суд скасувати арешт зазначеного автомобіля та технічного паспорту на автомобіль.

В судовому засіданні скаржник підтримав скаргу з підстав, що в ній зазначені та надав перед судом пояснення про те, що ОСОБА_5 ввів суд і орган досудового розслідування в оману щодо належності йому спірного автомобіля, ОСОБА_5 повинен був передати автомобіль ОСОБА_6 , натомість використовував його під час вчинення злочинів, ОСОБА_6 не знала про використання автомобіля для вчинення крадіжок, з автомобіля вилучено викрадені речі, а тому в ньому вже відсутні такі речі, ОСОБА_6 вважає себе власником автомобіля, оскільки на її ім`я видано довіреність, не має значення хто платив грошові кошти за автомобіль, право власності ОСОБА_6 посвідчується довіреністю, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 не є членами сім`ї, авто перебуває у володінні правоохоронного органу, але воно не опечатано, оскільки пломби знищено природними факторами.

В судовому засіданні слідчий заперечив клопотання з тих підстав, що автомобіль визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, його використовував ОСОБА_5 під час вчинення біля 10 крадіжок з проникненням для прибуття на місце вчинення злочину та для вивезення викрадених речей, в кримінальному провадженні допитано свідка, який надав показання про те, що ОСОБА_5 заплатив грошові кошти за придбання автомобіля, спори щодо речового права на майно, яке є речовим доказом можуть бути вирішені за змістом ст. 100 КПК України після розгляду кримінального провадження судом щодо суті обвинувачення в порядку цивільного судочинства, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 проживали спільно протягом тривалого часу, що встановлено допитом свідків за місцем проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , довідка скаржника про склад сім`ї ОСОБА_6 видана на час 12/06/2019, а спільне проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_5 мало місце до зазначеної дати, а тому довідка не стосується кримінального провадження.

Судом встановлено наступні обставини.

Відповідно до довідки від 12/06/2019 про склад сім`ї ОСОБА_6 вона проживає одна.

Відповідно до акту від 12/06/2019 ОСОБА_5 не проживає за адресою АДРЕСА_1 з 01/01/2019.

Відповідно до ухвали Івано-Франківського міського суду від 21/02/2019 накладено арешт на автомобіль «Шкода Суперб» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , оскільки його визнано речовим доказом, він використовувався під час вчинення злочинів, належить ОСОБА_5 .

Відповідно до ухвали Івано-Франківського міського суду від 21/02/2019 накладено арешт на технічний паспорт до автомобіля «Шкода Суперб» з реєстраційним номером НОМЕР_1 .

Відповідно до протоколу допиту свідка від 21/05/2019 ОСОБА_7 придбав автомобіль для себе 20/01/2017, який передав в користування 02/05/2018 особі чоловічої статі на ім`я ОСОБА_8 і склали про це розписку.

20/01/2017 складено довіреність на спірний автомобіль на ім`я користувача ОСОБА_7

03/02/2018 складено довіреність на користування спірним автомобілем на ім`я ОСОБА_9 .

Відповідно до ч. 3 ст. 100 КПК України документ повинен зберігатися протягом усього часу кримінального провадження.

Отже речовий доказ технічний паспорт повинен зберігатися протягом усього часу кримінального провадження.

Так, відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів в кримінальному провадженні, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті його розгляду. До вказаного часу докази повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

До завершення розгляду кримінального провадження по його суті все ще зберігається необхідність здійснити процесуальні дії з відповідним речовим доказом.

Таким чином перед судом не доведено тієї обставини, що визнання автомобіля та свідоцтва речовими доказами здійснено без правових підстав.

Будь-якого неправомірного втручання у права, передбачені в ст. 1 Протоколу Першого Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не здійснюється, оскільки зберігання з речовим доказом визнано безпосередній засіб вчинення кримінального правопорушення, відповідні дії здійснено на основі положення кримінального-процесуального закону, такі дії мають легітимну мету, що виправдана інтересами досудового слідства, а тому здійснюються в інтересах суспільства.

В клопотанні повинно бути враховано, що Європейський суд з прав людини вказав, що елементом, передбаченого пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, права на справедливий розгляд справи судом є змістовне, а не формальне тлумачення правової норми (рішення у справі «Бентем проти Нідерландів» від 23 жовтня 1985 року, заява № 8848/80, п. 32).

Скаржник не довів перед судом обставину належності ОСОБА_6 речових прав на спірний речовий доказ, крім цього його клопотання про передання речового доказу до завершення слідчих дій складає небезпеку зміни властивостей речового доказу.

Відповідно до ст. ст. 7, 22 КПК України обвинувачення підтримується прокурором, а відповідно до ст. 23, 95 КПК України суд безпосередньо досліджує докази, під час судового розгляду кримінального провадження.

Отже питання підтримання державного обвинувачення у відповідному кримінальному провадженні вирішується прокурором. Тому питання використання доказу в процесуальній діяльності до завершення кримінального провадження підлягає вирішенню прокурором.

Отже для вирішення питання повернення речового доказу скаржник зобов`язаний був звернутися до уповноваженого кримінальним процесуальним законом суб`єкта, якому належить право на підтримання обвинувачення за опосередкуванням відповідних доказів, яким є прокурор, а не слідчий.

Визнання тимчасово вилученого майна речовим доказом змінює його процесуально-правову природу і правове регулювання відносин щодо утримання відповідного майна.

В даному спорі спірне майно арештовано за ухвалами слідчих суддів.

Також в ч. ст. 100 КПК України вказано, що спір про належність речей, що підлягають поверненню, вирішується у порядку цивільного судочинства. У такому випадку річ зберігається до набрання рішенням суду законної сили.

Отже за змістом зазначеної скарги і поясненнями сторін судового розгляду встановлено спір про належність речей, що підлягають поверненню, який відповідно до ст. 100 КПК України підлягає розглядові у порядку цивільного судочинства.

В п. 2 ст. 100 КПК України вказано, що зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Крім цього в КПК України передбачено, що після тимчасового вилучення майна уповноважена службова особа зобов`язана забезпечити схоронність такого майна в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядок, спосіб зберігання вилученого майна визначено в наказі Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ, Державної податкової адміністрації України, Служби безпеки України, Верховного Суду України, Державної судової адміністрації від 27.08.2010 N 51/401/649/471/23/125.

Отже законом визначено відповідальних осіб за збереження вилученого майна, порядок його зберігання.

В п. 3 ст. 26 КПК України вказано, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Таким чином перед судом не доведено наявності правових підстав для скасування арешту зазначених речових доказів.

Відповідно до зазначеного суд, -

постановив:

в задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1