Провадження № 11-кп/4820/532/19
Справа № 686/68/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія : ч.1 ст.115 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2019 року Колегія суддів судової палати з розглядукримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:
судді-доповідач ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000256 від 20.09.2018 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10 на вирок Хмельницького міськрайонного суду від 24 червня 2019 року, -

в с т а н о в и л а:
Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 24 червня 2019 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Варенка Летичівського району Хмельницької області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого у АДРЕСА_2 , громадянина України, одруженого, з середньою технічною освітою, не працюючого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років.

До набрання вироком законної сили міру запобіжного заходу ОСОБА_11 залишено попередню тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_11 ухвалено рахувати з 24.06.2019р., зарахувавши в строк відбуття покарання час тримання його під вартою з 20.09.2018 року по 23.06.2019 року включно.

Речові докази: марлевий тампон зі змивом із правої руки ОСОБА_8 , який упаковано до паперового конверту; контрольний марлевий тампон, який вилучено під час відібрання біологічних зразків у підозрюваного ОСОБА_8 , який упаковано до паперового конверту; зрізи із нігтьових пластин із правої руки підозрюваного ОСОБА_8 , які упаковано до паперового конверту; марлевий тампон зі змивом із лівої руки ОСОБА_8 , який упаковано до паперового конверту; зрізи із нігтьових пластин із лівої руки підозрюваного ОСОБА_8 , які упаковано до паперового конверту;

-залишок марлевого тампону зі змивом речовини бурого кольору, який упаковано до паперового конверту; зразки сухої крові підозрюваного ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_11 , зрізи нігтів з правої та лівої рук потерпілого ОСОБА_11 , волосся із голови потерпілого ОСОБА_11 , які упаковано до десяти окремих паперових конвертів; одна скляна стопку, упаковану до паперового конверту; контрольний відрізок марлевого тампону, упакований до паперового конверту; марлевий тампон із змивом з зовнішньої ручки вхідних дверей до квартири, упакований до паперового конверту; сім дерев`яних частин дерев`яного стільця, які упаковано до семи окремих паперових конвертів; відрізок дактилоскопічної плівки, яка упакована до паперового конверту; одяг з трупа ОСОБА_11 , який упакований до поліетиленового патенту; дві дерев`яних ніжки від пошкодженого стільця, які упаковано до паперової коробки; одну дерев`яну ніжку від пошкодженого стільця, яку упаковано до паперової коробки; одна частина дерев`яного пошкодженого стільця, яку упаковано до паперової коробки, передані на зберігання в камеру зберігання речових доказів Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області, знищено:

Мобільний телефон марки «Нокіа», упакований до паперового конверту; зв`язку ключів (два ключі) із мотузкою, упаковано до паперового конверту; два магнітних ключі на металевому кільці, упаковані до паперового конверту; пару взуття, а саме резинові тапочки, упаковані до двох окремих паперових конвертів; сині джинсові штани з чорним ременем, упаковані до поліетиленового сейф-пакету; блакитну футболку в чорну полосу, яку упаковано до поліетиленового сейф-пакету; спортивну куртку синього кольору, яку упаковано до поліетиленового сейф-пакету, передані на зберігання в камеру зберігання речових доказів Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області, повернуто ОСОБА_8 .

Цивільний позов потерпілого задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_12 100 000 грн моральної шкоди, в решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 858 грн витрат за проведення експертизи.

За вироком суду, 20.09.2018 року ОСОБА_8 близько 11 год. в приміщенні квартири АДРЕСА_3 , умисно вбив ОСОБА_11 за наступних обставин.

Так, 20.09.2018, близько 11-ї години ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із своїм сином ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебували у приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_2 , де вони постійно проживають. Під час розмови, між ними, на ґрунті тривалих особистих неприязних відносин, які виникли з приводу постійного вживання алкогольних напоїв і небажанням влаштовуватись на роботу ОСОБА_11 , між останнім та ОСОБА_8 у коридорі вищевказаної квартири виник словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_11 нецензурно висловлювався на адресу свого батька ОСОБА_8 , що сильно обурило останнього. Внаслідок чого, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, з мотивів особистої неприязні та помсти за його моральне приниження, у ОСОБА_8 виник умисел спрямований на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_11 .. А тому, ОСОБА_8 умисно наніс один удар кулаком правої руки в обличчя ОСОБА_11 , від якого в останнього частково зігнулись ноги у колінних суглобах і він присів. Продовжуючи свої незаконні дії спрямовані на вбивство ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , одразу ж після нанесення першого удару, з метою доведення свого злочинного умислу спрямованого на позбавлення життя ОСОБА_11 до кінця, взяв у руки дерев`яний стілець та умисно, бажаючи настання смерті ОСОБА_11 , наніс ним три удари в область голови, де знаходяться життєво важливі органи людини. Внаслідок яких ОСОБА_11 помер.

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_8 , які виразились у нанесенні ударів ОСОБА_11 , останній отримав тілесні ушкодження у вигляді:

-закритої черепно-мозкової травми (забійна рана завушної ділянки зліва, крововилив м`яких тканин з внутрішньої сторони в проекції рани, крововиливу під тверду та м`які мозкові оболонки з забоєм речовини головного мозку), які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, що перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням смерті;

-крововиливів шиї зліва та правого плеча, саден шиї зліва, лівої лопатки, підборіддя зліва, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень, що в причинному зв`язку із настанням смерті не перебувають.

Безпосередньо після нанесення ОСОБА_8 вказаних тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , останній помер на місці події від закритої черепно-мозкової травми (крововилив під тверду та м`які мозкові оболонки з забоєм речовини головного мозку), яка ускладнилась набряком-набуханням речовини головного мозку.

В поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_10 , з урахуванням доповнення до апеляційної скарги, просить: вирок Хмельницького міськрайонного суду від 24 червня 2019 року змінити; перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч.1 ст.115 КК України на ч.2 ст.121 КК України; призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.121 КК України у виді позбавлення волі у розмірі нижчому від найнижчої межі, встановленої у санкції цієї статті; у задоволенні цивільного позову ОСОБА_12 відмовити; в решті вирок суду залишити без змін.
При цьому вказує, що вирок суду є незаконним через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого васлідок його суворості.
Суд першої інстанції описуючи фактичні обставини кримінального провадження встановив обставини, які самі собі суперечать, з яких неможливо зрозуміти чи вчиненю злочину ОСОБА_8 сприяли тривалі неприязні відносини між ним та його сином, чи він вчинив злочин внаслідок раптово виниклих неприязних відносин.
Кваліфікуючи дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст.115 КК України, як умисне вбивство, суд прийшов до помилкового висновку про наявність обвинуваченого умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_11 .
Суд не врахував, що відносини між обвинуваченим та потерпілим (загиблим) були неприязні тривалий час, черговий конфлікт був спровокований потерпілим, при цьому дії ОСОБА_8 були спричинені черговою образою внаслідок довготривалих неприязних відносин, а не бажанням помсти за моральне приниження.
ОСОБА_8 у своїх показаннях не стверджував категорично про те, що він цілеспрямовано наносив удари в голову ОСОБА_11 .
Обвинувачений спеціально не підшукував будь-якого знаряддя для нанесення ударів, а взяв у руку найближчий предмет, що знаходився біля нього. Удар, який обвинувачений наніс рукою потерпілому за жодних обставин не міг спричинити смерть останнього, проте стороною обвинувачення навіть цей удар ставиться у вину ОСОБА_8 , як такий, що охоплюється умислом на вбивство.
З протоколу №4084т/121/14-2018 про результати здійснення негласних слідчих розшукових дій від 25.10.2018 р. видно, що ОСОБА_8 розповідає своєму співрозмовнику про те, що він не хотів цього, бо це його рідний син, що він думав, що його син так головою об одвірок вдарився, вважав, що його син ще живий, також повідомляє про те, що він викливав працівників правоохоронних органів, відразу зізнвався про вчинене.
ОСОБА_8 не викликав швидку допомогу не через байдужість, а внаслідок розгубленості, він не намагався приховати злочин, а повідомив про це свою співмешканку.
Вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_8 не наносив своєму синові удари цілеспрямовано в область голови, а зрозумів про те, що його удари влучили в голову ОСОБА_11 вже через деякий час після того як останній впав. Обвинувачений не бажав смерті сина, тому його ставлення до смерті останнього як до наслідків своїх дій, є необережним.
Таким чином дії обвинуваченого мають бути кваліфіковані не за ч.1 ст.115 КК України, а за ч.2 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.
При призначенні покарання обвинуваченому суд безпідставно виключив з обставин, що пом`якшують покарання щире каяття, мотивуючи це тим, що ОСОБА_8 не визнав вини у вбивстві та не визнав цивільний позов.
Не в повній мірі врахована особа обвинуваченого, зокрема стан його здоров`я. Відповідно до листа Хмельницької міської медичної частини філії ЦОЗ ДКВС України в Хмельницькій області від 20.06.2019 рн. у ОСОБА_8 виявлений ряд захворювань.
Враховуючи наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого та обставинини, яка істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину, а саме постійні глибокі образи з боку його сина та те наскільки сильно ці образи сприймалися обвинуваченим, як батьком, є підстави для застосування положень ч.1 ст.69 КК України при призначенні обвинуваченому покарання.
Крім того показання обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_12 судом першої інстанції відображені у вироку дещо по іншому, ніж вони давали ці покази у суді.
Також в апеляційній скарзі захисник обвинуваченого вказує про відсутність підстав для стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_12 моральної шкоди, оскільки потерпілий ОСОБА_12 , який є братом ОСОБА_11 по лінії матері (кровна спорідненість), хоча і проживав з останнім в одній квартирі, не проживав з ОСОБА_11 однією сім`єю у розумінні ч.2 ст.3 СК України.
Обвинувачений ОСОБА_8 у поданій ним апеляційній скарзі просить: змінити вирок Хмельницького міськрайонного суду від 24 червня 2019 року; перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч.1 ст.115 КК України на ч.2 ст.121 КК України із застосуванням ст.69 КК України; у задоволенні цивільного позову ОСОБА_12 відмовити.
Зазначає, що при ухваленні вироку суд не врахував, що обвинувачений вдарив свого сина ОСОБА_11 через те, що він своїми діями вивів обвинуваченого з рівноваги (короткочасний нервовий стрес), син був п`яний, висловлювався до обвинуваченого нецензурною лайкою, погрожувавав. Такі дії були неодноразовими. Коли обвинувачений взяв у руки дитячий стільчик та влучив ОСОБА_11 в голову, зрозумів про це коли син впав. Обвинувачений не цілився навмисно стільцем в голову ОСОБА_11 , не бажав йому смерті та не мав умислу на вбивство, спеціально не підшукував будь-якого знаряддя для нанесення ударів, а взяв у руку найближчий предмет, що знаходився біля нього.
Обвинувачений щиро розкаявся у тому, що через його дії настала смерть його сина ОСОБА_11 , співпрацював із слідством, вчинив злочин внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин, злочин вчинений під впливом короткочасного нервового розладу, хвилювання, викликаного аморальними діями потерпілого, має маму похилого віку і є єдиним її опікуном, та відсутні обставини, які обтяжують покарання.
Тому, обвинувачений ОСОБА_8 має нести відповідальність за ч.2 ст.121 КК України, з урахуванням пом`якшуючих покарання обставин та ст. 69 КК України.
Крім того, відсутні підстави для стягнення на користь потерпілого ОСОБА_12 моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, представника потерпілого, думку прокурора про законність і обґрунтованість вироку, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню в силу наступних підстав.

Вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненому злочині при викладених у вироку обставинах доведена зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 не заперечив того, що між ним та його сином ОСОБА_11 виникла суперечка щодо постійного зловживання останнім алкоголем, відсутністю коштів на проживання та оплату комунальних послуг а також небажанням влаштуватися на роботу. Внаслідок суперечки, ОСОБА_11 почав ображати ОСОБА_8 а тому останній наніс потерпілому удар в обличчя, після якого він присів. ОСОБА_8 схопив дитячий стільчик, який стояв поряд, та наніс ребром сидіння цього стільчика, три удари синові по голові, від чого той впав і не рухався. Під головою відразу з`явилась калюжа крові. ОСОБА_8 перевірив чи син живий, але той помер. До цієї суперечки між ними склалися неприязні відносини. ОСОБА_11 погрожував ОСОБА_8 , оскільки останній припинив оплачувати комунальні послуги.

Потерпілий ОСОБА_12 в судовому показав, що між обвинуваченим та потерпілим постійно виникали сварки та бійки з ініціативи обвинуваченого. Коли ОСОБА_12 прийшов до дому обвинувачений сказав йому не чіпати потерпілого, оскільки той вже був мертвий.

Об`єктивно вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні умисного вбивства підтверджується:

-Відомостями з витягу з ЄРДР від 20.09.2018 року про внесення відомостей за ч. 1 ст. 115 КК України за заявою ОСОБА_12 , який 20.09.2018 у квартирі АДРЕСА_3 виявив труп ОСОБА_11 1988р.н.

-Відомостями з рапорту від 20.09.2018 року відповідно до якого прибувши на місце події було виявлено тіло ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на місці події були присутні бригада ШМД та СОГ ПЗВП. Зі слів слідчого кваліфікація вбивство. Затриманий за вбивство працівниками СОГ ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який наніс удар табуретом в область голови своєму сину, внаслідок чого потерпілий на місці помер.

-Відомостями з рапорту від 20.09.2018 року, відповідно до якого ОСОБА_13 з органів охорони здоров`я повідомив, що смерть ОСОБА_11 настала до прибуття ШМД внаслідок нанесення тілесних ушкоджень батьком.

-Відомостями з протоколу огляду місця події від 20.09.2018 року та ілюстративної таблиці до нього, відповідно до яких оглянуто місце вчинення кримінального правопорушення, а саме квартира АДРЕСА_3 , під час огляду якого було виявлено труп ОСОБА_11 , який було направлено на СМЕ, у ХОЛ СМЕ.

-Постановою від 20.09.2019 року про визнання речовими доказами: одинадцяти фрагментів пошкодженого дерев`яного стільчика, із нашаруванням речовини бурого кольору та залишками волосся, мобільного телефону марки «Нокіа», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 ; одну скляну стопку; взуття із трупа ОСОБА_11 , а саме пари резинових тапочок чорного кольору; змивів речовини бурого кольору із підлоги, біля місця виявлення трупа ОСОБА_11 , пилове нашарування сліду низу взуття із зовнішньої поверхні вхідних дверей до квартири, яке скопійоване на дактилоскопічну плівку, змиви із зовнішньої та внутрішньої ручок вхідних дверей до квартири, два магнітних ключі на металевому кільці, зв`язку ключів, а саме два металевих ключі на мотузці, із нашаруваннями речовини бурого кольору, які вилучено в ході проведення огляду місця події, а саме квартири АДРЕСА_3 .

-Відомостями з копії лікарського свідоцтва про смерть № 2160 від 21.09.2018 року відповідно до якого ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 29 років внаслідок закритої черепно-мозкової травми, субдурального крововиливу.

- Висновком експерта № 525 від 12.12.2018 року, відповідно до якого смерть ОСОБА_11 настала внаслідок закритої черепно-мозкової травми (крововилив під тверду та м`які мозкові оболонки з забоєм речовини головного мозку), яка ускладнилась набряком-набуханням речовини головного мозку. Враховуючи розвиток трупних змін смерть ОСОБА_11 могла настати за 20-25 год. до моменту розтину. При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_11 виявлено тілесні ушкодження у вигляді:

-закритої черепно-мозкової травми (забійна рана завушної ділянки зліва, крововилив м`яких тканин з внутрішньої сторони в проекції рани, крововиливу під тверду та м`які мозкові оболонки з забоєм речовини головного мозку), що могла утворитись від не менш як триразової дії ребра або ребер та прилеглих до нього бокових граней якогось твердого, тупого, не залізовмісного травмуючого предмета, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, що перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням смерті;

-крововиливів шиї зліва та правого плеча, саден шиї зліва, лівої лопатки, підборіддя зліва, що могли утворитись від дії тупих твердих предметів або при падінні та ударі до таких,мають ознаки легких тілесних ушкоджень, що в причинному зв`язку із настанням смерті не перебувають;

Смерть ОСОБА_11 після отримання закритої черепно-мозкової травми могла настати від кількох хвилин до 1 год.

Враховуючи важкість та масивність черепно-мозкової травми, врятувати життя ОСОБА_11 було малоймовірним.

-Висновком судово-токсикологічній експертизи трупної крові ОСОБА_11 , відповідно до якого виявлений етиловий алкоголь в концентрації 3,7 проміле, що відповідає тяжкому алкогольному отруєнню в момент настання смерті.

ОСОБА_11 після отримання тілесних ушкоджень у вигляді черепно-мозкової травми, міг вчиняти активні дії до моменту втрати свідомості.

-Висновком експерта № 102 від 11.12.2018 року, відповідно до якого на зовнішній поверхні одного клаптя шкіри з лівої завушної ділянки голови трупа ОСОБА_11 , 1988 року народження, - виявлено глибоку (проникаючу) трипроменеву забійну рану, що могла утворитися від різкої (не розтягненої в часі) та скоріш за все триразової дії ребра або ребер та прилеглих до нього бокових граней якогось твердого тупого (без вмісту солей 3-х валентного заліза) травмуючого предмету чи знаряддя.

- Висновком експерта № 1464 від 02.10.2018 року відповідно до якого у ОСОБА_11 повнокров`я досліджуваних органів. Поширений субарахноїдальний крововилив в головний мозок. Ділянки забою речовини мозку із дрібно вогнищевими та периваскулярними крововиливами. Фрагментації м`язових волокон та ділянки зернисто-глибчастого розпаду в міокарді. Помірний набряк строми міокарду. Поширені ділянки емфіземи з дистелектазами в легенях. У легенях в просвітах незначної кількості альвеол еритроцити. Дистрофія нирок. Тотальний жировий гепатоз. В препаратах із м`яких тканин з дна рани завушної ділянки: м`язова та сполучна тканини із вогнищевим крововиливом місцями інфільтруючого характеру.

-Висновком експерта № 1813 від 03.10.2018 року, згідно якого при судово-токсикологічній експертизі зразка крові з трупа ОСОБА_11 , 1988 року народження, виявлено наявність етилового (винного) алкоголю в крові в кількості - 3,7 проміле.

-Висновком експерта № 538 від 03.10.2018 року, згідно якого в крові з трупа ОСОБА_11 , виявлений антиген В за ізосерологічною системою АВО.

-Висновком експерта № 335 від 03.10.2018, 09.10.2018 року, згідно якого в крові з трупа ОСОБА_11 виявлений антиген В за ізосерологічною системою АВО.

-Висновком експерта № 107 від 12.12.2018 року, відповідно до якого на зовнішній поверхні одного клаптя шкіри з лівої завушної ділянки голови трупа потерпілого ОСОБА_11 , 1988 року народження виявлено глибоку (проникаючу) трипроменеву забійну рану, що могла утворитись від різкої (не розтягненої в часі) та скоріш за все триразової дії ребра або ребер і прилеглих до нього бокових граней якогось твердого тупого (без вмісту солей 3-х валентного заліза) травмуючого предмету чи знаряддя.

-Висновком експерта № 855 від 21.09.2018 року, відповідно якого згідно даних судово-медичної експертизи, у ОСОБА_8 станом на 21.09.2018 року будь-яких тілесних ушкоджень не виявлено.

- Висновком експерта № 339 від 30.10.2018 року, за яким в крові з трупа ОСОБА_11 виявлений антиген В за ізосерологічною системою АВО.

Кров ОСОБА_8 відноситься до групи 0 з ізогемаглютинінами анти-А, анти-В за ізосерологічною системою АВ0.

На марлевому тампоні (об`єкт № 1), на трьох елементах пошкодженого дерев`яного стільця (об`єкти № 2-4) та на гумовому тапку (об`єкти № 5, 6), представлених для проведення експертизи, знайдена кров людини, при визначені групової належності якої виявлений антиген В, а в об`єктах № 1, 2, 4 ще і ізогемалютинін анти-А. Отже, ця кров може належати особі (особам) з групою крові В з ізогемаглютиніном анти-А, в тому числі і потерпілому ОСОБА_11 , в крові якого міститься антиген В.

- Висновком судово-психіатричного експерта № 628 від 17.10.2018 року, відповідно до якого ОСОБА_8 потребує направлення на стаціонарну судово-психіатричну експертизу з поміщенням у відділення судово-психіатричних експертиз ХОПЛ №1 для професійного тривалого, всебічного обстеження, проведення інструментальних та параклінічних досліджень з подальшим вирішенням діагностичних та експертних питань.

-Висновком судово-психіатричного експерта № 760 від 19.12.2018 року, згідно якого ОСОБА_8 хронічно протікаючим душевним захворюванням (психічним захворюванням), недоумством не страждає, не страждав таким і на момент вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення; міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на період інкримінованого йому злочину, може усвідомлювати свої дії та керувати ними й на теперішній час; в період вчинення злочину в стані тимчасового розладу душевної діяльності, іншого психічного розладу не знаходився; застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребує; в період вчиненого злочину в стані фізіологічного афекту, фрустрації, психічного стресу не знаходився; на момент вчиненого злочину в стані патологічного сп`яніння не знаходився, а тому міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

-Висновком експерта № 340 від 30.10.2018 року, відповідно до якого в крові з трупа ОСОБА_11 виявлені антигени В і Н за ізосерологічною системою АВО.

Кров ОСОБА_8 відноситься до групи 0 з ізогемаглютинінами анти-А, анти-В за ізосерологічною системою АВ0.

На футболці (об`єкти № 1-3), та штанах (об`єкт № 4), представлених для проведення експертизи, знайдена кров людини, при визначенні групової належності якої виявлені антигени В, Н. Отже ця кров може належати особі (особам), в крові якої (яких) містяться антигени В і Н, в тому числі і потерпілому ОСОБА_11 .

На куртці темно-синього кольору, представленій для проведення експертизи, слідів крові не виявлено.

-Відомостями з протоколу проведення слідчого експерименту від 03.10.2018 року та відеозаписом до нього, відповідно до яких ОСОБА_8 розказав та показав обставини вчинення кримінального правопорушення.

-Висновком експерта № 20 від 13.12.2018 року у відповідності до якого не виключається утворення черепно-мозкової травми у ОСОБА_11 за обставин вказаних підозрюваним ОСОБА_8 під час проведення слідчого експерименту 03.10.2018 року показав, що він «взяв у руку дерев`яний стілець, який стояв у правій стороні від нього біля тумбочки і взявши його правою рукою за ніжку наніс ним удар у верхню частину голови ОСОБА_11 . На статисті підозрюваний продемонстрував частину голови, куди він наніс удар стільцем, а саме верхня ліва третина».

-Відомостями з протоколу отримання зразків для експертизи від 20.09.2018 року відповідно до якого у ОСОБА_8 за допомогою марлевих тампонів зроблено змив з лівої та правої руки.

-Відомостями з протоколу отримання зразків для експертизи від 20.09.2018 року відповідно до якого у ОСОБА_8 за допомогою чорної фарби та гумового валика відібрано відбитки пальців та відтиски долоней обох рук.

-Відомостями з протоколу отримання зразків для експертизи від 20.09.2018 року відповідно до якого у ОСОБА_8 за допомогою ножиців зроблено зрізи нігтьових пластин з лівої та правої руки.

-Відомостями з протоколу отримання зразків для експертизи від 21.09.2018 року відповідно до якого у ОСОБА_8 відібрано зразки крові для проведення біологічної експертизи.

-Висновком експерта № 336 від 21.09.2018 року, відповідно до якого кров ОСОБА_8 відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А, анти-В за ізосерологічною системою АВО.

-Ухвалою слідчого судді апеляційного суду Хмельницької області від 20.09.2018 року щодо здійснення заходів аудіо на відео контролю приміщення ІТТ № 1 Хмельницького ГУНП в Хмельницькій області на час перебування там ОСОБА_8 , шляхом прихованої фіксації відомостей а також відомостями з протоколу № 4084т/121/14-2018 від 25.10.2018, в результаті якого ОСОБА_8 повідомив співкамернику про умисне вбивство сина ОСОБА_11 , на ґрунті неприязних відносин та постійних образ з боку ОСОБА_11

-Постановою від 27.12.2018 року про визнання речовими доказами та передачу на зберігання в камеру зберігання речових доказів Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області.

Суд першої інстанції відповідно до вимог ст.94 КПК України дав належну оцінку усім зібраним по справі доказам, у тому й числі показам обвинуваченого та потерпілого, та вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст.115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Не спростовують висновків суду доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого з ч.1 ст. 115 КК України на ч.2 ст.121 КК України та про помилковість висновку суду про наявність обвинуваченого умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_11 .

Відповідно до роз`яснень викладених у п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 07.02.2003 р. № 2 для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть

потерпілого суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння,

зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер

і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини

припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що

передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є

суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному

вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі

заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть

потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується

необережністю.

При визначенні спрямованості умислу обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував усі обставин вчиненого кримінального правопорушення, спосіб, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, поведінку винного та потерпілого, що передувала події, їхні стосунки, ставлення обвинуваченого до наслідків злочину та прийшов до правильного висновку про наявність у ОСОБА_8 умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_11 з мотивів довготривалих неприязних відносин, викликаних під час сварки, оскільки: наносячи цілеспрямовані удари стільцем в життєво важливий орган (голову), обвинувачений не міг не розуміти особливо небезпечний характер таких дій і їх можливі наслідки у вигляді смерті потерпілого; поведінка обвинуваченого одразу після вчинення злочину, а саме не вжиття заходів для надання допомоги потерпілому свідчить про його небажання запобігти таким негативним наслідкам.

Такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на досліджених судом доказах, зокрема на: показаннях самого обвинуваченого, який підтвердив факт завдання ОСОБА_11 трьох ударів стільцем в голову; даних протоколу огляду місця події про виявлення потерпілого з пораненням голови; висновками судових експертів, зокрема щодо характеру та локалізації несумісних із життям заподіяних потерпілому тілесних ушкоджень; знаряддя вчинення злочину стільця, які в сукупності з показаннями обвинуваченого про наявність у нього перед вчиненням злочину конфлікту з потерпілим, про механізм завдання останньому удару стільцем та його поведінку одразу після вчинення злочину, не вжиття заходів для надання допомоги потерпілому, свідчать про спрямованість умислу ОСОБА_8 саме на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_11 .

Крім того з показань обвинуваченого видно, що під час конфлікту з ОСОБА_11 , останній будь-яких активних дій та протидії на посягання на його життя не вчиняв та обвинувачений мав можливість не доводити злочин до кінця. При цьому обвинувачений заподіяв потерпілому три цілеспрямованих удари в область життєво важливого ограну голови.

Враховуючи викладене колегія суддів не вбачає підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого з ч.1 ст.115 КК України на ч.2 ст.121 КК умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.
А отже не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження твердження апеляційних скарг про те, що суд першої інстанції не врахував усі обставини кримінального правопорушення, що ОСОБА_8 не наносив своєму синові удари цілеспрямовано в область голови, не бажав смерті сина, та що його ставлення до смерті останнього як до наслідків своїх дій, є необережним.

Необгрунтованими є посилання захисника обвинуваченого в апеляційній скарзі на те, що суд не дав належної оцінки протоколу №4084т/121/14-2018 про результати здійснення негласних слідчих розшукових дій від 25.10.2018 р. Суд першої інстанції відповідно до ст.94 КПК України дав належну оцінку протоколу № 4084т/121/14-2018 від 25.10.2018, відповідно до якого ОСОБА_8 повідомив співкамернику про умисне вбивство сина ОСОБА_11 , на ґрунті неприязних відносин та постійних образ з боку ОСОБА_11 .

Твердження захисника обвинуваченого про те, що з протоколу №4084т/121/14-2018 видно, що ОСОБА_8 розповідає своєму співрозмовнику про те, що він не хотів цього, бо це його рідний син, що він думав, що його син так головою об одвірок вдарився, вважав, що його син ще живий, також повідомляє про те, що він викливав працівників правоохоронних органів, відразу зізнався про вчинене, не свідчать про відсутність умислу в обвинуваченого ОСОБА_8 на вбивство ОСОБА_11 .

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 760 від 19.12.2018 року ОСОБА_8 на момент вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на період інкримінованого йому злочину, може усвідомлювати свої дії та керувати ними й на теперішній час, в період вчинення злочину в стані тимчасового розладу душевної діяльності, іншого психічного розладу не знаходився, в період вчиненого злочину в стані фізіологічного афекту, фрустраціії, психічного стресу не знаходився, на момент вчинення злочину в стані патологічного сп`яніння не знаходився, а тому міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, а тому суд вважає, що ОСОБА_8 є осудним.

Тому з урахуванням показів обвинуваченого, який пам`ятає усі обставини вчинення кримінального правопорушення, усвідомлює вчинене та критично оцінює свої дії, безпідставними є доводи апеляційної скарги обвинуваченого про перебування в стані короткочасного нервового стресу на момент вчинення злочину.

Наведені судом докази підтверджують те, що на момент вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, обвинувачений усвідомлював свої дії та керував ними, в період вчинення злочину в стані тимчасового розладу душевної діяльності, іншого психічного розладу не знаходився, в період вчиненого злочину в стані фізіологічного афекту, фрустраціії, психічного стресу не знаходився, на момент вчинення злочину в стані патологічного сп`яніння не знаходився.

Не впливають на законність вироку суду посилання в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого на те, що суд першої інстанції описуючи фактичні обставини кримінального провадження встановив обставини, які самі собі суперечать, з яких неможливо зрозуміти чи вчиненю злочину ОСОБА_8 ,. сприяли тривалі неприязні відносини між ним та його сином, чи він вчинив злочин внаслідок раптово виниклих неприязних відносин.
З матеріалів кримінального провадження видно, що між обвинуваченим ОСОБА_8 та його сином ОСОБА_11 існували тривалі неприязні відносини, постійні сварки з приводу вживання ОСОБА_11 алкогольних напоїв, не бажання влаштуватися на роботу.

Так 20 вересня 2018 року під час чергової сварки, на грунті тривалих неприязних відносин обвинувачений ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.115 КК України.

Відповідно до положень ст.65 КК України суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів особливо тяжких, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнав те, що ОСОБА_8 по місцю проживання характеризуються посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, вперше притягується до кримінальної відповідальності, активно сприяв розкриттю злочину.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні своєї вини у вбивстві та цивільний позов не визнав, суд виключив з обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого таку обставину як щире каяття, так як судом не було встановлено, що обвинувачений розкаюється у вчиненому
Обставин, що обтяжують ОСОБА_8 покарання суд не встановив.

Тому, враховуючи і позицію потерпілого, який наполягав на реальному позбавленні волі обвинуваченого, суд прийшов до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства і йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України, яке буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Проте колегія суддів не погоджується з вироком суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, оскільки призначений судом розмір покарання обвинуваченому є таким, що не відповідає тяжкості злочину та особі винного.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини, які впливають на покарання, проте не надав їм належної оцінки.

Враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який по місцю проживання характеризуються посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, вперше притягується до кримінальної відповідальності, активно сприяв розкриттю злочину, відсутність обставин, які обтяжують покарання, а також, що обвинувачений щиро розкаюється у спричиненні ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, наслідком яких є смерть останнього, колегія суддів приходить до висновку, що призначене судом першої інстанції покарання є занадто суворим, а тому підлягає пом`якшенню в межах санкції ч.1 ст.115 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

З огляду на викладене вирок суду в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання підлягає зміні.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про те, що при призначенні покарання ОСОБА_8 суд безпідставно виключив з обставин, що пом`якшують покарання щире каяття, мотивуючи це тим, що ОСОБА_8 не визнав вини у вбивстві та не визнав цивільний позов.
На спростування таких доводів колегія суддів вказує, що основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа визнає свою вину лише частково для того щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.
Щире каяття повино ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалася, та нести кримінальну відповідальність за вчинене.
Щире каяття характеризує суб`єктивне ставлення винного до вчинення злочину, яке полягає в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію, що склалася.
Таким чином лише висловлення обвинуваченим ОСОБА_14 жалю з приводу вчинених ним дій та наслідків таких дій, без визнання вини у вчиненні умисного вбивства та без намагання відшкодувати заподіяну потерпілому ОСОБА_12 шкоду, не свідчить про щире каяття обвинуваченого у вчиненому злочині.
Отже суд першої інстанції підставно виключив з обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого - щире каяття.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого та обвинувачений зазначають про можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 положень ст. 69 КК України з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Так при призначенні покарання обвинуваченому суд першої інстанції обставинами, що пом`якшють покарання ОСОБА_8 визнав те, що ОСОБА_8 по місцю проживання характеризуються посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, вперше притягується до кримінальної відповідальності, активно сприяв розкриттю злочину.

Разом з тим колегія суддів не знаходить підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_14 положень ст. 69 КК України, оскільки з урахуванням особи винного, зазначені в апеляційній скарзі обставини, не знижують істотно ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Не спростовують висновків суду доводи апеляційних скарг про відсутність підстав для стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_12 моральної шкоди, оскільки потерпілий ОСОБА_12 , який є братом ОСОБА_11 по лінії матері (кровна спорідненість), хоча і проживав з останнім в одній квартирі, не проживав з ОСОБА_11 однією сім`єю у розумінні ч.2 ст.3 СК України, не вели спільного побути не мали взаємних прав та обов`язків.
Відповідно до ч.1-3, 6 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Якщо внаслідок кримінального правопорушення настала смерть особи або особа перебуває у стані, який унеможливлює подання нею відповідної заяви, положення частин першої - третьої цієї статті поширюються на близьких родичів чи членів сім`ї такої особи. Потерпілим визнається одна особа з числа близьких родичів чи членів сім`ї, яка подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого, а за відповідним клопотанням - потерпілими може бути визнано кілька осіб.

За п.1 ч.1 ст.3 КПК України близькими родичами та членами сім`ї є чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.

Потерпілий ОСОБА_12 є близьким родичем ОСОБА_11 (рідний брат), а тому він вправі був звертатися з позовом до обвинуваченого про стягненя моральної шкоди заподіяної втратою близької людини, і суд обґрунтовано частково задовольнив його позовні вимоги.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Хмельницького міськрайонного суду від 24 червня 2019 року відносно ОСОБА_8 в частині призначеного покарання змінити.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.1 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: