Номер провадження: 11-сс/813/1246/19
Номер справи місцевого суду: 509/3050/19 1-кс/509/1003/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.08.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі: представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ,

представника ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 14.06.2019 р. про накладення арешту на майно по кримінальному провадженню № 0000967 від 04.06.2019 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.
Зазначеною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СВ Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та накладено арешт на житловий будинок, загальною площею 640 кв.м., та земельну ділянку, площею 0,1085 га за кадастровим номером :02:007:0020, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що перебувають у спільній власності ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , з метою позбавлення права на відчуження майна.

Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя, послався на те, що на даний час існує наявність сукупності підстав і розумних підозр вважати, що вищезазначені об`єкти нерухомого майна є об`єктами, на які та за допомогою яких було вчинено кримінальне правопорушення, вони мають доказове значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, мають бути збережені для повного та об`єктивного розслідування усіх обставин провадження.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.
У апеляційній скарзі представник - ОСОБА_8 зазначила, що вважає ухвалу слідчого судді такою, що не відповідає фактичним обставинам справи та підлягає скасуванню з таких підстав:

1) накладення арешту на зазначене майно порушує право ТОВ «ФК «Поліс» як Іпотекодержателя спірного майна, яке належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_6 , та ОСОБА_11 , а також обмежує його у праві задоволення своїх вимог, шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, шляхом продажу предмета іпотеки у позасудовому порядку;

2) в ухвалі слідчого судді не зазначено, чи накладався арешт на зазначене майно, оскільки в ній вказано, що метою такого накладення є збереження речових доказів;

3) слідчий суддя не врахував розумність та співрозмірність обмеження права власності та можливості без застосування заходів забезпечення кримінального провадження, отримати речі та документи, які можуть бути використані під час досудового розслідування для встановлення обставин справи;

4) слідчим суддею досліджені дані з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якого вбачається, що на підставі ухвал слідчого судді від 30.03.2016 р. на зазначене майно вже накладено арешт, а тому у повторному накладенні такого арешту немає необхідності та свідчить про фактичну неможливість відчуження нерухомого майна та земельної ділянки.

Посилаючись на наведені доводи, представник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого. Окрім того, представник просить поновити їй строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, оскільки під час розгляду клопотання слідчого не були присутні у судовому засіданні та копію ухвали не отримували.

Правові позиції інших учасників судового провадження.
В судовому засіданні представник ОСОБА_8 підтримала вимоги, наведені в апеляційній скарзі, та просила їх задовольнити.

Натомість представник власника майна ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 заперечував проти апеляційної скарги представника ОСОБА_8 та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Прокурор ОСОБА_12 в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про час та місце судового розгляду був поставлений у відомість належним чином.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Частиною 4 ст. 405 КПК України визначено, що неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Якщо для участі в розгляді в судове засідання не прибули учасники кримінального провадження, участь яких згідно з вимогами цього Кодексу або рішенням суду апеляційної інстанції є обов`язковою, апеляційний розгляд відкладається.

Приймаючи до уваги те, що участь прокурора під час розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно є необов`язковою, апеляційний суд вважає за можливе кримінальне провадження розглянути без його участі.

Відповідно до положень ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Разом з тим, відповідно до приписів ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.

Мотивуючи необхідність задоволення клопотання слідчого, слідчий суддя, пославшись на зміст клопотання, щодо фактичних обставин кримінального провадження, на п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України зазначив, що накладення арешту на зазначене майно має бути збережене для повного та об`єктивного розслідування усіх обставин провадження, оскільки воно є об`єктом-предметом, на яке та за допомогою якого було вчинене кримінальне правопорушення.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень ст. 170 Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Аналіз змісту клопотання слідчого та ухвали слідчого судді показав, що у зазначених процесуальних документах, не дотримані вимоги наведених вище норм кримінального процесуального закону та не доведено, що стосовно вилученого майна, є підстави вважати, що воно є речовим доказом у кримінальному провадженні та взагалі має будь-яке відношення до кримінального провадження.

Так, відповідно до матеріалів провадження, 03.06.2019 р. ОСОБА_13 до Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області подана заява, відповідно до якої 04.06.2019 р. відомості внесені до ЄРДР за №0000967 від 04.06.2019 року, за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, а саме за фактом шахрайського заволодіння земельною ділянкою та житловим будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_10 та ОСОБА_6 на підставі укладеного 11.09.2015 р. з ОСОБА_14 договору дарування та раніше належав ОСОБА_15 .

Натомість зі змісту вказаної заяви вбачається, що шахрайськими діями особи заволоділи грошовими коштами ОСОБА_16 та ОСОБА_13 (а.п. 7), тобто посилаються на заволодіння грошовими коштами, а не житловим будинком та земельною ділянкою, які відповідно до клопотання слідчого є «об`єктами-предметами» вчинення злочину.

В свою чергу ОСОБА_10 , яка на теперішній час разом зі своїм батьком є власниками вказаного об`єкта нерухомості та земельної ділянки та, як потерпілі, навпаки зацікавлені у збереженні вказаних об`єктів для повного, всебічного та об`єктивного проведення досудового розслідування, а не для приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження зазначених об`єктів як про це зазначив у своєму клопотанні слідчий.

Окрім того, відповідно до клопотання слідчого встановлено, що на даний час існує спір за участі ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , 3-ої особи Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_19 , ТОВ «Голден Вллет» з приводу визнання дійсності правочинів з купівлі-продажу та дарування відповідних об`єктів нерухомого майна.

Представником ОСОБА_8 до апеляційної скарги додано Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру обтяжень на майно, з якого вбачається, що на підставі ухвал слідчого судді від 30.03.2016 р., 01.07.2017 р. вже накладено арешти на вказані об`єкти, які свідчать про те, що спір за вказаними фактами має місце вже на протязі значного часу.

Проте довід представника з приводу безпідставності накладення арешту на майно, на яке вже було накладено арешт є необґрунтованим з огляду на те, що абз. 2 ч. 3 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

Однак, зважаючи на обставини, викладені у Витязі з ЄРДР та клопотанні слідчого, встановлено, що в них містяться спірні обставини як відносно кримінального правопорушення, обставин його вчинення, так і взагалі наявності складу такого кримінального правопорушення, відомості про яке внесено до ЄРДР, більш того, зважаючи, що на даний час цивільно-правовий спір між попередніми та нинішніми власниками не вирішений в порядку цивільного судочинства та не встановлені, або не спростовані обставини щодо законності укладених договорів. Тому накладення арешту на майно, на яке вже було накладено арешт в даному випадку є необґрунтованим.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що слідчим, окрім вказівки в клопотанні на те, що житловий будинок та земельна ділянка мають доказове значення не зазначив про визнання таких об`єктів речовими доказами та не долучив до клопотання відповідну постанову, а також інші документи, якими він обґрунтовує необхідність такого заходу забезпечення кримінального провадження. Саме клопотання з доданими матеріалами не відповідає вимогам ч. 2 ст. 171 КПК України, адже вони не підтверджують підстави, мету та не містять відповідного обґрунтування необхідності арешту майна, тому, колегія суддів вважає, що накладення арешту на таке майно є безпідставним.

Зазначені вище обставини були проігноровані слідчим суддею та останній не виконавши вимог ч. 3 ст. 172 КПК України не повернув клопотання прокурору для усунення недоліків, а прийняв рішення що накладення арешту на таке майно, яке на думку колегії суддів є безпідставним.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд вважає, що ухвала слідчого судді була винесена з порушення вимог КПК України, яка тягне за собою її скасування.

Задовольняючи апеляційну скаргу, колегія суддів виходить з того, що, відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
При цьому п.3 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачає, що підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно із ч. 1 ст. 412 КПК України істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього закону, які перешкоджали чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання слідчого ОСОБА_9 слідчим суддею були допущені, перелічені вище, істотні порушенням вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 задовольнити, скасувати ухвалу слідчого судді і постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Керуючись ст.ст. 170-173, 370, 395, 404, 405, 407, 412, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд
ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» - адвоката ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 14.06.2019 р. про накладення арешту на майно скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого СВ Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 про накладення арешту на майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 640 кв.м., та земельну ділянку, площею 0,1085 га за кадастровим номером :02:007:0020, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що перебувають у спільній власності ОСОБА_6 та ОСОБА_10 .

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4