ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11кп/818/2596/19 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія:ч.3 ст27, ч.2 ст.149, ч.4 ст.358, ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України
УХВАЛА
Іменем України
05 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисників - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинувачених , захисника ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 18.07.2019р. відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , -
ВСТАНОВИЛА:
Вищевказаною ухвалою продовжено ОСОБА_9 , який обвинувачується, у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.27, ч.2 ст.149, ч.4 ст.358, ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України та ОСОБА_10 , який обвинувачується, у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.149 КК України запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 15.09.2019 року включно.
Суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.149 КК України, за яке, у разі визнання їх винуватими може бути призначене покарання до 12 років позбавлення волі, з конфіскацією майна. Крім того, обраний відносно обвинувачених запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає особам обвинувачених, та будь-яких даних про зменшення ризиків, передбачених ст.177 КПК України, для застосування обвинуваченим більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, судом не було встановлено.
В апеляційних скаргах обвинувачені просить скасувати ухвалу, посилаючись на те, що вона є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою. Крім того, обвинувачені вказують на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням КПК України, практики Європейського суду з прав людини оскільки стороною обвинувачення так і не було надано суду достовірних доказів щодо ризиків, передбачених ст.177 КПК України.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу та змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт. В обґрунтування своєї апеляційної скарги захисник вказує на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням КПК України, практики Європейського суду з прав людини.Крім того, у ОСОБА_9 є постійне місце проживання, він має дружину та доньку, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, стан його здоров`я свідчить, що він потребує хірургічного втручання.

Вислухавши доповідь судді, думку сторони захисту, які вважали рішення суду не правомірним і просили задовольнити апеляційні скарги, а також думку прокурора, який вважав рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до переконання, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження прокурор у кримінальному провадженні заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою, в той час, як обвинувачені та їх захисники заперечували проти задоволення клопотання. Так, захисники просили змінити запобіжний захід на більш м`який (т.1 а.с.32-36).
Зі змісту ч.1 ст.183 КПК України випливає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим цього Кодексу.
Як випливає з положень ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню, а також вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При цьому, п.1 ч.4 ст.183 КПК України наділяє суд правом при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177, 178 цього Кодексу, не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Отже, з наведених норм колегія суддів робить висновок, що суд першої інстанції розглядав клопотання прокурора у межах своїх повноважень з урахуванням чинного законодавства.
Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке, у разі визнання їх винуватими, в тому числі, може бути призначене покарання - 12 років позбавлення волі, із конфіскацією майна.
Поряд з цим, посилання захисників на незаконність отримання доказів обвинувачення, колегія суддів вважає таким, що виходить за межі повноважень апеляційного суду на цій стадії оскільки це питання ще не вирішено судом першої інстанції в провадження якого перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .
Вищенаведені обставини переконують колегію суддів в обґрунтованості висновків суду першої інстанції в необхідності продовження тримання під вартою.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини («Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України»), згідно якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, приймаючи до уваги, що висновки суду підтверджуються дослідженими у суду доказами, колегія суддів, приходить до переконання про відсутність підстав для скасування чи зміни судового рішення суду першої інстанції.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 18.07.2019р. відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
Головуючий

Судді