КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

за участю представника ОСОБА_5

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_5 , на ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 13 серпня 2019 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ Дарницького УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_7 та накладено арешт на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), власником якої є ОСОБА_6 .

Постановлене рішення слідчий суддя мотивував тим, що стороною обвинувачення доведено наявність підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження з метою збереження речових доказів.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, представник власника майна подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою в задоволенні клопотання слідчого відмовити. Так, апелянт зазначає про відсутність підстав для накладення арешту на майно посилаючись на ті обставини, що на момент розгляду клопотання підозра ОСОБА_6 не пред`являлась. Не погоджується представник і з висновками слідчого судді щодо відповідності грошових коштів критеріям ст. 98 КПК України.

Також, апелянт вказує на необґрунтованість підозри та просить врахувати, що ОСОБА_6 сам неодноразово звертався до правоохоронних органів за захистом своїх прав.

Прокурор, будучи належним чином повідомлений про дату розгляду справи, в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, а тому, виходячи з положень ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути дану справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника, який підтримав подану апеляційну скаргу і просив її задовольнити, дослідивши матеріали судового провадження, обговоривши вимоги апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
На переконання колегії суддів, слідчий суддя, під час розгляду клопотання про арешт майна, в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.
Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Крім того, в ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається, в тому числі, і з метою збереження речових доказів.
При цьому, згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи при наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом.
Так, Дарницьким управлінням поліції ГУ НП в місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0009167 від 20 жовтня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Згідно наданих суду матеріалів, 16 червня 2017 року невстановлена особа, шахрайським шляхом заволоділа квартирою АДРЕСА_1 , яка мала перейти у спадщину ОСОБА_8 .

У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_8 визнано потерпілою.

Також, потерпіла повідомила, що перебувала у родинних зв`язка з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , яким на праві власності належала вказана квартира.

Органом досудового розслідування встановлено, що згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, квартира АДРЕСА_1 , є власністю ОСОБА_6 . Підстава виникнення права власності договір довічного утримання, серія та номер 811, видавник: приватний нотаріус Київського МНО ОСОБА_11 .

Проте, потерпілій не повідомили чи складали договір довічного утримання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за життя.

У зв`язку з цим, виникла необхідність перевірити законність набуття права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Постановою слідчого Дарницького управління поліції ГУ НП в місті Києві ОСОБА_7 від 24 жовтня 2018 року вказаний об`єкт нерухомого майна визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Також, у даному кримінальному провадженні слідчий звернувся з клопотанням про арешт квартири АДРЕСА_1 , з метою збереження речових доказів.

Розглядаючи клопотання про арешт майна, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта, дотримався вимог ст. 170 КПК України і прийшов до обґрунтованого висновку з приводу наявності підстав накладення арешту на майно, оскільки сукупність наданих суду матеріалів містить достатньо розумних підстав і підозр вважати, що квартира АДРЕСА_1 , може бути об`єктом кримінально протиправних дій, або набутою злочинним шляхом, а відтак стороною обвинувачення доведено відповідність цього майна критеріям ст. 98 КПК України.

Доводи апелянта про необґрунтованість підозри є безпідставними. Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів чи інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у ймовірності вчинення кримінального правопорушення.

Такі фактичні дані містяться в доданих до клопотання слідчого матеріалах, в зв`язку з чим, підозра про ймовірність вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, за викладених у клопотанні обставин, слідчим доведена та сумніву у суду щодо їх достатності не викликала.

Ті обставини, що на час розгляду клопотання слідчого про арешт квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 не перебував у статусі підозрюваного, відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, не перешкоджає арешту майна з метою збереження речових доказів.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи.
На цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів його забезпечення, одним із яких і є накладення арешту на майно.
У зв`язку з цим, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак, подана апеляційна скарга, за викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 13 серпня 2019 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Дарницького УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_7 та накладено арешт на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), власником якої є ОСОБА_6 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_5 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не
підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/5074/2019 Категорія ст. 170 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_12
Доповідач: ОСОБА_1