Постанова

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 листопада 2019 року

м. Київ
справа № 161/4715/17
провадження № 51-4761 км 18
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
представника потерпілих ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засудженого ОСОБА_8 та прокурора ОСОБА_9 , який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Волинського апеляційного суду від 11 червня 2019 року щодо ОСОБА_8 у кримінальному провадженні, дані про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000029, за обвинуваченням
ОСОБА_8 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Забужжя, Любомльського району, Волинської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , приватного підприємця, одруженого, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 липня 2017 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (пять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_8 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК.
Зараховано обвинуваченому ОСОБА_8 в строк відбуття покарання строк попереднього увязнення з 30 січня 2017 року по 25 травня 2017 року.

До набрання вироком законної сили застосовано до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.
Вирішено питання про долю речових доказів та процесуальних витрат.
Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 12 грудня 2017 року вирок суду першої інстанції змінено. Виключено з обвинувачення ОСОБА_8 порушення п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України. Зараховано в строк відбутого покарання термін перебування під вартою з 30 січня 2017 року по 25 травня 2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. В решті вирок суду залишено без зміни.
Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що він 30 січня 2017 року, близько 20.20 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «SUBARY TRIBECA B9», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по автодорозі сполученням Доманове Ковель Чернівці Тереблече, порушив вимоги підп. «б» п. 2.3, підп. «б» п. 2.9, п. п. 10.1, 11.2, розділу 34 п. 1.1 Правил дорожнього руху України, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка рухалась на лівому узбіччі. У результаті дорожньо-транспортної пригоди, потерпілій було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок яких вона померла.
Постановою Верховного Суду від 6 листопада 2018 року ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 12 грудня 2017 року щодо ОСОБА_8 скасовано і призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Вироком Волинського апеляційного суду від 11 червня 2019 року вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 липня 2017 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасовано.
Ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
На підставі ч. 5 ст.72 КК (в редакції від 26 листопада 2015 року) зараховано ОСОБА_8 у строк відбуття покарання термін його попереднього ув`язнення з 30 січня 2017 року по 25 травня 2017 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду апеляційної інстанції і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі засудженого, внаслідок м`якості.
Засуджений ОСОБА_8 також вважає вирок суду незаконним у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням кримінального закону та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого, безпідставного призначення надто суворого покарання та без застосування ст. 75 КК.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 не підтримала касаційну скаргу прокурора та засудженого, просила залишити судове рішення без змін.
Захисник ОСОБА_6 підтвердив касаційну скаргу засудженого, просив скасувати вирок Волинського апеляційного суду від 11 червня 2019 року, касаційну скаргу прокурора не задовольняти.
Потерпілий ОСОБА_11 через свого представника подав клопотання у якому просив врахувати обставини, які пом`якшують покарання, та призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
Мотиви Суду
Згідно ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції та апеляційним судом.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація вчиненого за ч. 2 ст. 286 КК у касаційному порядку не оскаржуються.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК, суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі виду та розміру покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.
Згідно ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
При призначенні покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та дані про особу ОСОБА_8 , який раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, у вчиненому щиро розкаявся, має постійне місце проживання, де скарг на нього не надходило, позитивно характеризується, є особою з інвалідністю ІІІ групи, хворіє, займається суспільно корисною працею, є пенсіонером, вчинив необережний злочин, усвідомив протиправну поведінку, виявляє жаль з приводу вчиненого кримінального правопорушення, потерпілий претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, оскільки завдані збитки відшкодовані повністю, на суворій мірі покарання не наполягав. Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття та добровільне відшкодування заподіяної шкоди, обставиною, яка обтяжує покарання, - вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Призначаючи додаткове покарання, суд врахував наслідки вчинення злочину, які настали, - у виді смерті потерпілої.
Постановою Верховного Суду від 6 листопада 2018 року ухвалу апеляційного суду було скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Суд касаційної інстанції прийшов до висновку про безпідставність застосування у даному кримінальному провадженні положень ст. 75 КК судом першої інстанції. Суд апеляційної інстанції призначив покарання без застосування ст. 75 КК.
Вироком Волинського апеляційного суду від 11 червня 2019 року призначено засудженому ОСОБА_8 покарання із врахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК класифікується як тяжкий і характеризується необережною формою вини, тяжкі наслідки злочину у вигляді смерті людини, а також дані про особу ОСОБА_8 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності, визнав свою вину та щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, позитивно характеризується за місцем проживання, є пенсіонером та особою з інвалідністю III групи, хворіє, займається суспільно корисною діяльністю, повністю відшкодував завдані злочином збитки потерпілим.

Обставиною, що пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття та добровільне відшкодування заподіяної шкоди потерпілим.
Обставиною, що обтяжує покарання - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Врахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності та думку потерпілої сторони, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 основного покарання, наближеного до мінімального, та додаткового покарання за ч. 2 ст. 286 КК у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами в межах встановленої в санкції статті,з огляду на вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, яке за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, відповідає вимогам ст. 65 КК та є справедливим щодо досягнення мети покарання, виходячи з вимог ст. 50 КК, а також відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.
Переконливих доводів, які б спростовували висновок суду апеляційної інстанції щодо розміру та виду призначеного покарання не встановлено.
Тому колегія суддів не погоджується з доводам прокурора, який посилається на невідповідність призначеного судом апеляційної інстанції покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Перевіряючи доводи засудженого щодо суворості призначеного покарання, колегія суддів апеляційного суду визнала їх такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки суд апеляційної інстанції призначив йому покарання не в максимальних межах, установлених санкцією ч. 2 ст. 286 КК.

Колегія суддів погоджується з мотивами прийнятого рішення судом апеляційної інстанції та не встановила явну невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
За таких обставин оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим.
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, тому касаційні скарги засудженого та прокурора не підлягають задоволенню.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Касаційні скарги засудженого ОСОБА_8 та прокурора ОСОБА_9 на вирок Волинського апеляційного суду від 11 червня 2019 року залишити без задоволення.
Вирок Волинського апеляційного суду від 11 червня 2019 року залишити без зміни.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3