Справа № 725/5247/19
Провадження № 11-кп/4808/449/19
Категорія ст. 199 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

захисників обвинувачених-адвокатів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13

потерпілого ОСОБА_14

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку матеріали контрольного провадження за апеляційними скаргами захисників обвинуваченого ОСОБА_10 адвокатів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_13 на ухвалу Садгірського районного суду м. Чернівці від 20 вересня 2019 року, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 20 вересня 2019 року запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_15 продовжено з 20.09.2019 року по 19.11.2019 року до 13.00 год.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду захисники обвинуваченого ОСОБА_10 -адвокати ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та захисник обвинуваченого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_13 подали апеляційні скарги.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_11 просив скасувати ухвалу Садгірського районного суду м. Чернівці від 20.09.2019 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_10 , клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою від 19.09.2019 року повернути без розгляду як несвоєчасно подане.

В обґрунтування апеляційних доводів посилався на те, що оскаржуване рішення є незаконне, необґрунтоване та невмотивоване, під час його ухвалення допущено неповноту судового розгляду, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Стверджував, що оскаржувана ухвала не узгоджується з положеннями ст.29 Конституції України, КПК України, Рішенням Конституційного суду України від 23 листопада 2017 року №1-р/2017 та практикою Європейського суду з прав людини. Зокрема, звертав увагу на те, що відповідно до ч.1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вважав, що прокурором не наведено в клопотанні підстави для продовження тримання ОСОБА_10 під вартою. При цьому, клопотання подано прокурором з порушенням порядку, встановленого ст.184 КПК України.

На думку захисника ухвала суду постановлена без всебічного, повного й неупередженого з`ясування та дослідження всіх обставин кримінального провадження, без належної перевірки та об`єктивної оцінки усіх доказів.

Звернув увагу на те, що клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу не було вручено у встановленому КПК порядку обвинуваченому ОСОБА_10 та йому захиснику ОСОБА_11 , договір з яким було укладено в день судового засідання - 20.09.2019 року.При цьому, суд першої інстанції проігнорував їхнє прохання надати час для ознайомлення з клопотанням, видалився в нарадчу кімнату, а по виході оголосив оскаржувану ухвалу, не заслухавши пояснень по суті клопотання, яке їм так і не було вручено. Вказані обставини захисник вважав безумовним свідченням незаконності ухвали слідчого судді та об`єктивно встановлюють факт порушення судом права на захист ОСОБА_10 .

Вважав, що суд першої інстанції допустив грубі порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу не підлягало розгляду та мало бути повернуто. Так, за приписами ч.1 ст.199 КПК України клопотання має бути подано не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Строк дії попередньої ухвали про тримання ОСОБА_10 під вартою закінчувався 21 вересня 2019 року, а клопотання було подано прокурором лише 19 вересня 2019 року, тобто за два дні до закінчення строку дії попередньої ухвали.

Стверджував, що розгляд провадження про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_10 проводився незаконним складом суду, оскільки розподіл даних матеріалів відбувся з порушенням вимог ст.35 КПК України, про що свідчить наявний в матеріалах провадження звіт про автоматизований розподіл від 19 вересня 2019 року.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_12 просив скасувати ухвалу Садгірського районного суду м. Чернівці від 20.09.2019 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_10 та постановити нову ухвалу про відмову в продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо його підзахисного, з підстав аналогічних підставам апеляційної скарги адвоката ОСОБА_11 .

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_13 просив скасувати ухвалу Садгірського районного суду м. Чернівці від 20.09.2019 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 та постановити нову ухвалу про відмову в продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо його підзахисного. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, захисник посилався на аналогічні доводи, вказані в апеляційних скаргах адвокатів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Крім того, адвокат ОСОБА_13 послався на те, що під час постановлення оскаржуваної ухвали судом грубо порушено право на захист ОСОБА_9 , оскільки розгляд питання про залишення обвинуваченого під вартою проходив без участі повноважного захисника та за участі захисника, наданого за рахунок держави, від якого ОСОБА_9 відмовився через недовіру та наявність захисника на платній основі.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_10 та його захисники ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підтримали вимоги їхньої апеляційної скарги;

- обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_13 підтримали вимоги їхньої апеляційної скарги ;

- прокурори заперечили проти задоволення апеляційних скарг захисників обвинувачених, вважали ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді, учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягаютьчастковому задоволенню.

Рішенням Конституційного Суду України №4 р/2019 від 13.06.2019 р. визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Вищевказаним рішенням Конституційний суд України зобов`язав Верховну Раду України привести нормативне регулювання у відповідність до прийнятого рішення.

Визнання Конституційним Судом України положення ч. 2 ст. 392 КПК України неконституційним, свідчить про те, що ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному розгляду.

Незважаючи на те, що діючим національним кримінальним процесуальним законом не встановлено порядок оскарження ухвал суду про продовження строку тримання під вартою, які постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що з метою забезпечення ефективної реалізації права на судовий захист та задля досягнення цілей правосуддя, захисники обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 мають право на оскарження ухвали Садгірського районного суду м. Чернівці від 20 вересня 2019 року, і їхні апеляційні скарги підлягають розгляду.

Відповідно до матеріалів контрольного провадження, на розгляді Садгірського районного суду м. Чернівці перебуває обвинувальний акт щодо ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.1 ст. 186, ч.3 ст. 189, ч.3 ст.289 КК України, ОСОБА_9 та ОСОБА_15 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.3 ст. 189, ч.3 ст.289 КК України. Кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , відповідно до ст.12 КПК України, є злочинами середньої тяжкості, тяжким та особливо тяжким. Вказаний обвинувальний акт було затверджено прокурором 16.09.2019 року та спрямовано до Садгірського районного суду м. Чернівці.

Ухвалою слідчого судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 лютого 2019 року підозрюваним ОСОБА_10 та ОСОБА_9 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, якийв подальшому неодноразово продовжувався.

Під час судового розгляду прокурором ОСОБА_7 заявлено клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, оскільки термін їх перебування під вартою закінчується, а ризики за якими судом було обрано та продовжено запобіжний захід не відпали, інших суттєвих обставин, які б давали підстави для зміни запобіжного заходу, не вбачається. Вказане клопотання прокурора задоволено та ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 20 вересня 2019 рокузапобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченим продовжено до 19 листопада 2019 року до 13.00 год. включно.

Своє рішення суд мотивував тим, що оцінюючи суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченим, особу обвинувачених, а також, те що вони обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, один з який у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, а також те, що встановлені під час досудового розслідування ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, на даний час не змінилися, а саме ризик того, що обвинувачені можуть переховуватись від суду з метою уникнення покарання; знаходячись на волі, можуть незаконно впливати на потерпілого та його родичів, на свідків та невстановлених на даний час осіб співучасників, можуть безперешкодно впливати на них шляхом залякування, погроз або іншим чином з метою зміни показань; знаходячись на волі вони можуть продовжити свою злочинну діяльність та вчиняти інші кримінальні правопорушення.

В апеляційних скаргах захисники обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 вказують на відсутність правових підстав для продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки прокурором в клопотанні не викладено обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися та виправдовують подальше тримання обвинувачених під вартою. Крім того, захисники стверджують, що під час розгляду клопотання прокурора було порушено право на захист обвинувачених.

Забезпечення обвинуваченому права на захист згідно зі ст.129Конституції України є основною засадою судочинства.

Стаття 59 Конституції України проголошує право кожного на правову допомогу та вільний вибір захисника своїх прав, аст. 63 Конституції України закріплює право на захист підозрюваного, обвинуваченого чи підсудного.

З огляду на положення ст. 7 КПК України кримінальне провадження за формою і змістом повинно відповідати його загальним засадам, в тому числі такому, як забезпечення права на захист, що належить до загальновизнаних принципів міжнародного права й розглядається як необхідна умова забезпечення права на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до приписів частин 1, 2, 3 ст. 20 КПК України підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає зокрема, у наданні йому можливості користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права передбачені цим Кодексом. А суд зобов`язаний роз`яснити підозрюваному, обвинуваченому його права та забезпечити право на кваліфіковану правову допомогу з боку обраного ним або призначеного захисника. У випадках, передбачених цим Кодексом та/або законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги, підозрюваному, обвинуваченому правова допомога надається безоплатно за рахунок держави.

За правилами п. 2 ч. 3 ст. 42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права, передбачені цим Кодексом, а також отримати їх роз`яснення.

Незабезпечення обвинуваченому можливості особисто обстоювати свої інтереси у кримінальному провадженні всіма допустимими засобами і способами або обмеження його можливості скористатися правовою допомогою захисника є істотним порушенням кримінального процесуального закону, що тягне за собою безумовне скасування вироку чи ухвали.

Статтею 54 КПК України передбачено право підозрюваного, обвинуваченого відмовитися від захисника або замінити його.

Колегією суддів встановлено, що під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинувачений ОСОБА_9 відмовився від захисника, наданого йому за рахунок держави, через недовіру та наявність у нього захисника на платній основі. Однак, вказане клопотання обвинуваченого залишилось поза увагою суду і судом першої інстанції не було залучено до розгляду захисника, про якого просив обвинувачений ОСОБА_9 .

Також колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції безпідставно не надав достатній час захиснику ОСОБА_11 , який діяв в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , для ознайомлення з клопотанням прокурора, внаслідок чого захисник був позбавлений можливості організувати ефективний захист інтересів свого підзахисного при вирішенні питання про необхідність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, колегія суддів вважає, що під час судового розгляду щодо розгляду клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом першої інстанції було порушено права обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на захист.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, з постановленням нової ухвали.

Відповідно до ч.2, 3 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно з ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Як вбачається зі ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою суд першої інстанції повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 - 178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

При вирішенні питання про необхідність продовження строку тримання під вартою, колегія суддів приймає до уваги, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, що обумовлює наявність певних особливостей та істотно відрізняє порядок перевірки правових підстав для продовження строку тримання під вартою.

Зокрема, на стадії судового розгляду кримінального провадження, такий стандарт доказування як «обґрунтована підозра» втрачає свою актуальність і при оцінці доказів повинен бути застосований критерій доведеності «поза розумним сумнівом», який випливає із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Однак, цей критерій може бути застосований тільки під час ухвалення остаточного судового рішення, яким буде розглянуто по суті та вирішено питання про визнання особи винною у вчинені злочину та призначення їй покарання.

Намагання надати оцінку доказам, які були досліджені в результаті судового розгляду кримінального провадження до ухвалення остаточного судового рішення, може бути визнано сторонами як ознака упередженості суду та визнана правовою підставою для відводу складу суду.

Колегія суддів вважає, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання обвинувачених під вартою, є обґрунтованим, а підстави для зміни цього запобіжного заходу більш м`яким відсутні.

Колегія суддів приймає до уваги, що ОСОБА_10 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні злочинів, один з яких є особливо тяжким, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років, та на даний час продовжують існувати заявлені ризики, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у скоєному, а також наявність суспільного інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 р.).

Доводи апеляційних скарг захисників обвинувачених про те, що перестали існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Так, зі змісту клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 вбачається, що вона вважає, що на час звернення з таких клопотанням продовжують існувати ризики, які встановлені п.п.1,3ч.1 ст.177 КПК України, оскільки останні, враховуючи тяжкість висунутого ним обвинувачення та суворість покарання , можуть:

- переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності за вчинені кримінальні правопорушення;

-знаходячись на волі, можуть незаконно впливати на потерпілого та його родичів, свідків та невстановлених на даний час співучасників злочину, безпосередньо впливати на них шляхом залякування , погроз або іншим чином з метою зміни показань.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що зі змісту пояснень потерпілого ОСОБА_14 в судовому засіданні апеляційної інстанції вбачається, що він наполягає на продовженні обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки вважає, що обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу обвинуваченим становить загрозу для безпеки його та його близьких.

Колегія суддів вважає, обґрунтованими доводи клопотання прокурора про наявність ризиків, які встановлені п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України та необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 на час звернення з відповідним клопотанням до суду.

Колегія суддів вважає, що інші альтернативні запобіжні заходи, враховуючи особу кожного з обвинуваченого, тяжкість висунутого кожному з ним обвинувачення та наявність ризиків, які передбачені п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, не зможуть забезпечити необхідну процесуальну поведінку кожного з обвинувачених.

Колегія суддів враховує, що при вирішенні питання про необхідність тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , необхідно враховувати наявність конкретного суспільного інтересу, який превалює над принципом поваги до свободи особистості з метою забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні, а саме прав людини та основоположних свобод та здоров`я людини, яка визнається в Україні найвищою соціальною цінністю згідно до ст. 3 Конституції України.

Колегія суддів вважає, що тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу щодо обвинуваченого, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та повністю відповідає практиці Європейського суду з прав людини та вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Колегія суддів приймає до уваги, що рішення апеляційного суду щодо розгляду питання про законність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, кримінальне провадження щодо якого розглядається по суті судом першої інстанції, не повинно виглядати як втручання у порядок розгляду кримінального провадження судом першої інстанції та створювати перешкоди суду в організації ефективного судового розгляду у розумні строки.

Зокрема, зміна судового рішення та обрання більш м`якого запобіжного заходу, який виявиться таким, що не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого може призвести до істотних негативних наслідків, які не дозволять суду першої інстанції розглянути кримінальне провадження у розумні строки .

Колегія суддів, приймає до уваги, що ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 14 листопада 2019 року строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 продовжено з 14.11.2019 року по 12.01.2020 року.

Враховуючи наявність вищевказаної ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне вважати тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 продовженим з 20.09.2019 року по 19.11.2019 року до 13.00 год.

Колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово вказував на те, що термін тримання обвинуваченого під вартою, в принципі, є «законним», якщо він базується на відповідній постанові суду.

Зокрема, тримання під вартою на підставі постанови, яку пізніше було визнано незаконною судом вищого рівня, все ж таки може вважатися правомірним відповідно до національного права (Бозано проти Франції).

Тримання під вартою може вважатися відповідним «процедурі, передбаченій законом», навіть якщо національні суди визнали, що мали місце процесуальні порушення, проте визнали тримання під вартою правомірним (Єркало проти Нідерландів).

Керуючись ст.ст. 12, 176-178, 183, 194, 331, 376, 404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_10 - адвокатів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_13 задовольнити частково.

Ухвалу Садгірського районного суду м. Чернівці від 20 вересня 2019 року в частиніпродовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_9 скасувати та постановити нову ухвалу.

Тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 вважати продовженим з 20.09.2019 року по 19.11.2019 року до 13.00 год.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5