Справа № 1-8/01
У Х В А Л А

іменем України

25 листопада 2019 року м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

Головуючий - суддя ОСОБА_10.

За участі секретаря судового засідання ОСОБА_11.

засудженого ОСОБА_1

захисника ОСОБА_12.

прокурора ОСОБА_13

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного процесуального строку звернення до виконання вироку Дніпропетровського обласного суду від 12 червня 2001 року, зміненого ухвалою Верховного Суду України від 15 червня 2002 року, яким заявника за п.п. «а», «г», «е», «з» ст. 93 КК України (1960 року), ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 263 КК України та ч. 2 ст. 140 КК України (1960 року) засуджено до довічного позбавлення волі,

ВСТАНОВИВ:

Вироком Дніпропетровського обласного суду від 12 червня 2001 року, зміненим ухвалою Верховного Суду України від 15 червня 2002 року, ОСОБА_1 за п.п. «а», «г», «е», «з» ст. 93 КК України (1960 року), ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 263 КК України та ч. 2 ст. 140 КК України (1960 року) засуджено до довічного позбавлення волі.

ОСОБА_1 звернувся до суду із клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строку звернення вказаного вироку до виконання.

Клопотання обґрунтовується тим, що вироком Дніпропетровського обласного суду від 12 червня 2001 року за результатом судового розгляду кримінального провадження за № 1-8/01 ОСОБА_1 засуджено до довічного позбавлення волі з конфіскаціє. Всього майна, що є його особистою власністю (т. 9 а.с. 1-38). Ухвалою Верховного суду України від 15 січня 2002 року за результатом розгляду справи касаційною інстанцією вирок Дніпропетровського обласного суду від 12 червня 2001 року було змінено щодо ОСОБА_1 та щодо засуджених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (т. 9 а.с. 225-233). 21 березня 2002 року для виконання своєї ухвали від 15 січня 2002 року Верховний суд України направив матеріали кримінальної справи разом з цією ухвалою до апеляційного суду Дніпропетровської області, який починаючи з 29 червня 2001 року (після ліквідації Дніпропетровського апеляційного суду) по цій справі діяв як суд першої інстанції (т. 9 а.с. 247). З цього числа (21 березня 2002 року) подальшим утриманням під вартою заявника було перераховано за Дніпропетровським слідчим ізолятором № 3 (т. 9 а.с. 243). Ця державна установа на теперішній час має назву «Дніпровська установа виконання покарань (№4)». Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України 1960 року, звернення до виконання вироку Дніпропетровського обласного суду від 12 червня 2001 року, що набрав законної сили 15 січня 2002 року, покладалося на Апеляційний суд Дніпропетровської області, який за правилами цієї статті повинен був здійснити це звернення вироку до виконання не пізніше як через три доби з дня повернення справи з касаційної інстанції. Протягом цього строку суд повинен був разом зі своїм розпорядженням про виконання вироку надіслати копію вироку органу, на який покладено обов`язок виконати вирок (ч. 2 ст. 404 КПК України 1960 року). На той час визначений ст. 404 КПК України 1960 року порядок звернення до виконання вироків було регламентовано Інструкцією з діловодства у Верховному суді Автономної республіки Крим, обласному, міжобласному, Київському і Севастопольському міських, районному (міському) судах, яка біла затверджена Міністерстві юстиції України від 13 березня 1997 року №22/5 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 18 березня 1997 року за № 82/1886 (надалі - Інструкція). В порядку звернення до виконання вироку Дніпропетровського обласного суду від 12 червня 2001 року апеляційний суд Дніпропетровської області повинен був на копіях вироку зазначити про те, що цей вирок був змінений Верховним Судом України у касаційному порядку і повинен був до цих копій вироку приєднати копії ухвали Верховного Суду України від 15 січня 2002 року (абз. 4 підпункту 2 пункту 9 Інструкції). Ці копії вироку, що мали бути надіслані на виконання, повинні були бути завірені підписами голови Апеляційного суду Дніпропетровської області або судді цього суду ОСОБА_6 , головуючого по справі, і секретаря цього суду з проставленням гербової печатки цього апеляційного суду області. Супровідні листи, що мали бути надіслані судом разом із копіями зазначеного вироку, повинні були бути підписані тими ж особами (абз. 2 підпункту 2 пункту 9 Інструкції). Звернення до виконання зазначеного вироку щодо ОСОБА_1 , а також ОСОБА_3 і ОСОБА_7 , засуджених до позбавлення волі і які, так само як і ОСОБА_1 , перебували під вартою, полягало також у тому, що відповідно до ст. 404 КПК України 1960 року секретар Апеляційного суду Дніпропетровської області повинен був щодо кожного з засуджених надіслати адміністрації місця попереднього ув`язнення (Дніпропетровський слідчий ізолятор № 3) розпорядження про виконання вироку за формою № 20 (абз. 1,2 підпункту 4 пункту 9 Інструкції). Форма № 20 діловодства у судах, зазначена вище, передбачає, що у вказаному вище розпорядженні, мало бути зазначено, що вирок набрав законної сили 15 січня 2002 року і підлягає негайному виконанню, і що про виконання вироку має бути повідомлено суд. Це розпорядження мало бути підписано головуючим по справі і секретарем суду (форма № 20). Про дії, пов`язані із зверненням до виконання вироків, повинно було зазначатися в довідковому листі справи (абз. 3 підпункта 1 пункту 9 Інструкції). Як вбачається зі змісту довідкового листа по кримінальній справі № 1-8/01, підписаного секретарем Апеляційного суду Дніпропетровської області ОСОБА_14., щодо ОСОБА_1 до кожного органу або установи суд не надіслав на виконання ні копію вироку, а ні своє розпорядження про виконання вироку відносно ОСОБА_1 (т. 9 а.с. 268). Також з цього довідкового листа вбачається, що суд надіслав свої два розпорядження про виконання вироку лише тому органу, на який він поклав обов`язок виконати вирок відносно засуджених ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , що мало місце 08 квітня 2002 року (т. 9 а.с. 259, 260). Отже, тридобовий процесуальний строк, на протязі якого суд першої інстанції після повернення справи з касаційної інстанції повинен був здійснити звернення до виконання вироку, почався і закінчився в квітні місяці 2002 року (ч. 1 ст. 404 КПК України 1960 року). Ніхто не може бути позбавлений волі інакше, як на підставах і у відповідності до процедури, встановленої Законом (пункт 1 ст. 9 Міжнародного пакту про цивільні та політичні права). Відповідно до процедури, встановленої законом, обов`язок позбавляти ОСОБА_1 свободи (волі) в порядку виконання вироку Дніпропетровського обласного суду від 12 червня 2001 року, що набрав законної сили, покладається виключно на той державний орган чи установу, до яких суд першої інстанції у відповідний строк разом із розпорядженням про виконання вироку надіслав копію цього вироку (ст. 404 КПК України 1960 року, ст. 535 КПК України 2012 року). Але, протягом зазначеного строку, як вже раніше зазначалося, суд першої інстанції відносно ОСОБА_1 не надіслав до відповідного державного органу чи установи зазначені вище розпорядження і копію вироку, пропустивши таким чином цей процесуальний строк. Беручи до уваги, що ОСОБА_1 жодним чином не винуватий у тому, що своєчасно не відбулось звернення до виконання вироку суду про засудження його до довічного позбавлення волі, останній вважає, що наявні підстави для того, щоб суд першої інстанції за його клопотанням поновив строк на звернення до виконання вироку щодо нього. Це повною мірою відповідає завданням кримінального провадження, якими, зокрема, є забезпечення того, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ч. 1 ст. 2 КПК України 2012 року). Після того, як прийнятим у 2012 році Кримінальним процесуальним кодексом України Апеляційний суд Дніпропетровської області було позбавлено можливості здійснювати кримінальне провадження в якості суду першої інстанції, своєю ухвалою від 06 листопада 2017 року цей суд, з урахуванням правил підсудності, встановив, що судом першої інстанції по кримінальній справі № 1-8/01 необхідно вважати Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська.

В судовому засіданні ОСОБА_1 . і його захисник ОСОБА_12. підтримали в повному обсязі клопотання та фактичні обставини, на яких воно ґрунтується.

Прокурор ОСОБА_13 заперечила проти задоволення клопотання посилаючись на його безпідставність.

Вирішуючи клопотання, суд виходить з наступного.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 404 КПК України (1960 року), вирок, що набрав законної сили, звертається до виконання судом, який постановив вирок, не пізніш як через три доби з дня набрання ним законної сили або повернення справи з апеляційної чи касаційної інстанції. Суд разом із своїм розпорядженням про виконання обвинувального вироку надсилає копію вироку тому органу, на який покладено обов`язок виконати вирок.

За повідомленням ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» ОСОБА_1 відбуває покарання у вигляді довічного позбавлення волі на підставі вироку Дніпровського обласного суду від 12 червня 2001 року, який було звернуто до виконання шляхом направлення 19 червня 2001 року його копії начальнику п/с «ЯЄ» 308/178 м. Дніпропетровська, направлення 21 березня 2002 року 3-х копій ухвал Верховного суду України від 15 січня 2002 року до Дніпропетровського слідчого ізолятора № 3, направлення 16 квітня 2002 року до Управління юстиції в Дніпропетровській області 6-ти виконавчих листів про конфіскацію майна ОСОБА_1 та стягнення з нього завданої шкоди потерпілим.

Наведені обставини узгоджуються і з копією аналогічного роз`яснення Дніпровського апеляційного суду (вих. № 04.4-32/177/2019 від 14 листопада 2019 року) та в своїй сукупності доводять, що ОСОБА_1 відбуває кримінальне покарання саме на підставі звернутого до виконання вироку Дніпропетровського обласного суду від 12 червня 2001 року, зміненого ухвалою Верховного Суду України від 15 червня 2002 року, яким заявника за п.п. «а», «г», «е», «з» ст. 93 КК України (1960 року), ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 263 КК України та ч. 2 ст. 140 КК України (1960 року) засуджено до довічного позбавлення волі, та спростовують твердження ОСОБА_1 про те, що такий вирок до виконання фактично не був звернутий.

Згідно ч. 1 ст. 117 КПК України, пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Поновлення строку має передувати вчиненню дії, строк на проведення якої просить поновити особа.

Ініціювання ОСОБА_1 вирішення питання поновлення строку звернення до виконання вироку суду, який вже фактично виконується протягом більше ніж 17 років, не є способом захисту прав, свобод чи інтересів останнього, а очевидно є зловживання правом на звернення до суду.

З огляду на викладене, клопотання ОСОБА_1 . про поновлення пропущеного процесуального строку звернення до виконання вироку суду задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 404 КПК України (1960 року), ст.ст. 117, 537, 539 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного процесуального строку звернення до виконання вироку Дніпропетровського обласного суду від 12 червня 2001 року, зміненого ухвалою Верховного Суду України від 15 червня 2002 року, яким заявника за п.п. «а», «г», «е», «з» ст. 93 КК України (1960 року), ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 263 КК України та ч. 2 ст. 140 КК України (1960 року) до довічного позбавлення волі - відмовити в повному обсязі.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий:

25.11.2019