Справа № 456/4971/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1001/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2019 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 на вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 липня 2019 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у кримінальному провадженні № 0001645 від 27 листопада 2018 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8
ВСТАНОВИЛА:

цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим по пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 185 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки. Відповідно до ст. 104 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки протягом іспитового строку 1 (один) рік. Відповідно до частини 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Згідно оскаржуваного вироку, неповнолітній ОСОБА_7 02.10.2018, близько 22 год 00 хв, за попередньою змовою групою осіб разом з неповнолітнім ОСОБА_9 , з квартири в будинку АДРЕСА_1 , в яку проник ОСОБА_9 шляхом віджиму металопластикового вікна, умисно, таємно, з корисливих мотивів викрали телевізор марки «SONY» (модель KDL 40R480B), вартістю 7 593,00 грн.

На згаданий вирок заступник прокурора Львівської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу. Просить вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 липня 2019 року щодо ОСОБА_7 змінити у зв`язку істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Слова «неповнолітнім ОСОБА_9 » в мотивувальній частині вироку замінити на «особою, стосовно якої обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001005 скеровано до Стрийського міськрайонного суду». Абзац «Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину (п.1 ч.1 ст.66 КК України)» доповнити «,вчинення злочину неповнолітнім (п.3 ч.1 ст.66 КК України) та вчинення злочину дитиною з інвалідністю (ч.2 ст.66 КК України)».

У решті вирок залишити без змін.

Не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та правильності кваліфікації дій ОСОБА_7 , апелянт вважає, що зазначене судове рішення суду першої інстанції є незаконним і таким, що підлягає зміні у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а також неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Зокрема порушив принцип невинуватості та забезпечення доведеності вини особи, передбачений ст. 17 КПК України. Так, у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, суд категорично ствердив про факт вчинення ОСОБА_7 у співучасті із неповнолітнім ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Кримінальне провадження №0001005 щодо неповнолітнього ОСОБА_9 за ч.3 ст.185 КК України станом на тепер перебуває на розгляді Стрийського міськрайонного суду Львівської. Рішення по суті вказаному кримінальному провадженні ще не ухвалено.

Отже, суд першої інстанції неправомірно зазначив у вироку прізвище, ім`я та по батькові особи, яку судом не визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке відповідно до п.3 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для зміни зазначеного судового рішення.

Також, апелянт звертає увагу суду на те, що згідно із положенням п.3 ч.1 ст.66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання є вчинення злочину неповнолітнім. Проте суд першої інстанції такого не врахував. Крім того, згідно ч.2 ст.66 КК України суд може визнати інвалідність неповнолітнього ОСОБА_7 пом`якшуючою покарання обставиною.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора в підтримку поданої апеляції, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно оцінив одержані у передбаченому КПК України порядку докази у цьому кримінальному провадженні у їх сукупності, прийшов до вірного висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину за ч.3 ст. 185 КК України, що повністю та об`єктивно стверджується зібраними та перевіреними в ході судового розгляду доказами. І таке в апеляційній скарзі прокурора не оскаржується.

Разом з тим, відповідно до вимог ч.1 ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суд.

Аналогічне за змістом та суттю положення міститься у ч. 1 ст. 17 КПК України: особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Крім того, як вірно зазначає апелянт, у абз.1 п.18 постанови Пленуму ВСУ №9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійснені правосуддя» передбачено, що при розгляді кримінальних справ має суворо додержуватись закріплений у ч.1 ст.62 Конституції принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. При цьому неприпустимо покладати на обвинуваченого (підсудного) доведення

своєї невинуватості.

Згаданих законодавчих положень при винесенні оскаржуваного вироку суд першої інстанції не врахував.

Так, у першому абзаці мотивувальної частини оскаржуваного вироку, зазначено, що «неповнолітній ОСОБА_7 02.10.2018, близько 22 год 00 хв, за попередньою змовою групою осіб разом з неповнолітнім ОСОБА_9 , з квартири в будинку АДРЕСА_1 , в яку проник ОСОБА_9 шляхом віджиму металопластикового вікна, умисно, таємно, з корисливих мотивів викрали телевізор марки «SONY» (модель KDL 40R480B), вартістю 7 593,00 грн.».

Таке формулювання обставин справи, встановлених судом першої інстанції, суперечить принципу невинуватості щодо неповнолітнього ОСОБА_9 . Оскільки станом на тепер кримінальне провадження №0001005 щодо неповнолітнього ОСОБА_9 за ч.3 ст.185 КК України перебуває на розгляді у Стрийському міськрайонному суді.

Крім того, згідно ст. 66 КК України, при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, визнаються поряд з іншими і щире каяття або активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину неповнолітнім. Частина 2 цієї статті розширює перелік обставин, які пом`якшують покарання надаючи право суду визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст. 22 КК України кримінальній відповідальності підлягають особи, яким до вчинення злочину виповнилося шістнадцять років.

Згідно із п.12 ч.1 ст. 3 КПК України - неповнолітня особа - малолітня особа, а також дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Обвинувачений ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.42). Злочин вчинив 02 жовтня 2018 року. На момент вчинення злочину обвинуваченому ОСОБА_7 виповнилося 16 років. Отже, він є неповнолітнім. Відтак колегія суддів погоджується із апеляційними доводами у частині не визнання судом першої інстанції віку обвинуваченого.

Щодо, визнання інвалідності, як інших обставин, що пом`якшують покарання і не зазначені у ч.1 ст. 66 КК України то згадане є правом а не імперативним обов`язком суду. Тому неврахування судом першої інстанції такої обставини не може слугувати безумовною підставою неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Разом з тим, колегія суддів погоджується із апеляційними доводами прокурора у цій частині і визнає інвалідність ОСОБА_7 як обставину, що пом`якшує йому покарання.

Таке зокрема підтверджується даними, що містяться у Корінці медичного висновку №61 про дитину-інваліда віком до 18 років від 07 грудня 2018 року (а.с. 56). З цього документа вбачається, що ОСОБА_7 є дитиною з інвалідністю ув`язку із захворюванням «Посткомоційний синдром з емоційно-вольовим, когнітивним, поведінковим розладами, судомними нападами. Розлад соціальної адаптації».Зазначене захворювання стало наслідком перенесеної важкої черепно-мозкової травми і відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №135 від 10 квітня 2019 року призвело до того, що на час вчинення злочину ОСОБА_7 не повною мірою міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 108).

Згідно із п.4 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.п. 1,2 ч.1 ст.413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування судом закону, який не підлягає застосуванню та незастосування закону, який підлягає застосуванню. Що і було апеляційним судом встановлено.

Таким чином, апеляційна скарга заступника прокурора Львівської області в частині зміни вироку Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 липня 2019 року щодо ОСОБА_7 у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Інших істотних порушень, які б тягнули за собою безумовне скасування вироку суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 409, 413, 419, 426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 задоволити.

Вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 липня 2019 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у кримінальному провадженні № 0001645 від 27 листопада 2018 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України змінити.

Виключити із мотивувальної частини вироку слова «неповнолітнім ОСОБА_9 » та вважати «особою, стосовно якої обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001005 скеровано до Стрийського міськрайонного суду».

На підставі ст. 66 КК України визнати пом`якшуючою обставиною ОСОБА_7 вчинення злочину неповнолітнім з інвалідністю.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4