ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №11кп/818/1156/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1 Справа № 642/1417/18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника-адвоката - ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора, обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2018 року, -

В С Т А Н О В И Л А:
Вказаним вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, з неповною вищою освітою, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого 29 січня 2018 року апеляційним судом Харківської області за ч.1,2 ст. 190 КК України до штрафу на користь держави у розмірі 850 гривень,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 186 КК України, та йому призначено покарання у виді чотирьох років одного місяця позбавлення волі.
Вироком встановлено, що 18 січня 2018 року, близько 13 години 25 хвилин, ОСОБА_8 , перебуваючи в районі вул. Технічної у м. Харкові, де розташовані приватні будинки, помітив раніше йому не знайому ОСОБА_9 , яка йшла по вулиці попереду нього.
У вухах ОСОБА_9 ОСОБА_8 побачив золотів сережки і у нього виник прямий умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, а саме золотої сережки ОСОБА_9 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 18 січня 2018 року, близько 13 години 30 хвилин, перебуваючи на перехресті вул. Технічної та пров. Технічного, біля будинку №1 по пров. Технічному у м. Харкові, діючи повторно, відкрито, з корисливих спонукань, з метою незаконного збагачення, наздогнав ОСОБА_9 , підійшов до неї з правого боку, схопив правою рукою та різким ривком зірвав золоту сережку вагою 1,55 гр. вартістю 1090 грн. 24 коп. згідно висновку товарознавчої експертизи №5211 від 15 березня 2018 року, яка знаходилась у правому вусі ОСОБА_9 , чим спричинив фізичний біль потерпілій та завдав матеріальну шкоду на вказану суму.
З метою доведення злочину до кінця ОСОБА_8 з місця скоєння злочину побіг по пров. Технічному у бік вул. Дніпропетровській та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

В апеляційних скаргах:
-обвинувачений просить змінити вирок, призначити йому покарання, що не пов`язане з позбавленням волі, застосувати положення ст. 75 КК України. Мотивуючи скаргу вказав, що вину у скоєнні злочину він визнав повністю, у скоєному щиросердно розкаявся, просив вибачення у потерпілої, повністю відшкодував матеріальні збитки, потерпіла сторона претензій до нього не має, насильства до потерпілої не застосовував. Зазначив, що зробив для себе висновки, в подальшому злочинів вчиняти не буде, вважає призначене покарання занадто суворим;

-прокурор просить змінити вирок у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність при призначенні обвинуваченому покарання, а саме незастосуванням ст. 69-1 КК України; вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. В обґрунтування апеляційної скарги вказав, що обвинувачений вину у вчиненні злочину визнав, щиро розкаявся, добровільно відшкодував спричинені потерпілій збитки і ці обставини визнано такими, що пом`якшують покарання; обставин, які обтяжують покарання не встановлено. З огляду на наведене, апелянт вважає, що до обвинуваченого необхідно застосувати положення ст. 69-1 КК України та призначити покарання, що не перевищує 2/3 його максимального розміру за санкцією ч. 2 ст. 186 КК України, змінивши вирок районного суду в цій частині.
Заслухавши доповідь головуючого судді; з`ясувавши думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора; обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу ОСОБА_8 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, не досліджувалися докази щодо фактичних обставин справи, а сам обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого злочину, зазначивши, що згоден з обставинами, викладеними в обвинувальному акті та кваліфікацією його дій.
Правова кваліфікація та обґрунтованість засудження обвинуваченого за даним вироком учасниками розгляду не оспорюється.
Відповідно до вимог ст.404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок стосовно ОСОБА_8 в межах поданих апеляційних скарг, а саме в частині правильності призначення покарання.
При призначенні покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, його суспільну небезпечність, дані про особу обвинуваченого, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.
Суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, його суспільну небезпечність, дані про особу обвинуваченого.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , суд визнав його щире каяття, добровільне відшкодування завданої шкоди.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Таким чином, районний суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_10 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі з його реальним відбуванням.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком районного суду про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді реального позбавлення волі, підстав для застосування до ОСОБА_8 положень ст. 75 КК України та його звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі немає.

Покарання у виді позбавлення волі з його реальним відбуванням є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, відповідає вимогам ст.65 КК України, а саме: ступеню тяжкості вчиненого злочину, суспільної небезпечності кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та принципам законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації.
Стосовно апеляційної вимоги про необхідність врахування обставин, що пом`якшують покарання, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції такі обставини вже враховано при постановленні вироку.
Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого є необґрунтованими та не спростовують висновки суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі з його реальним відбуванням, а тому дана апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Разом з цим, згідно з п.2 ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього кодексу.
Статтею 69-1 КК України встановлено, що за наявності обставин, які пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , згідно зі ст. 66 КК України, районним судом визнано його щире каяття та добровільне відшкодування завданої шкоди.
Обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.
Таким чином, суд мав усі передбачені законом підстави та був зобов`язаний застосувати до ОСОБА_8 положення ст. 69-1 КК України, а призначене покарання не повинно перевищувати 2/3 строку, передбаченого санкцією статті обвинувачення.
Проте, при ухваленні оскаржуваного вироку, районний суд не виконав вказані вимоги та при призначенні покарання за ч. 2 ст. 186 КК України допустив порушення закону України про кримінальну відповідальність, що згідно зі ст.ст. 409, 413 КПК України є підставою для зміни прийнятого рішення.
Вказані обставини підтверджують обґрунтованість апеляційної скарги прокурора, у зв`язку з чим вона підлягає задоволенню, а вирок районного суду зміні з наведених вище підстав.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягнули безумовне скасування вироку, при апеляційному розгляді кримінального провадження не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_8 змінити.
Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, що тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий суддя

Судді: