Справа № 519/1032/19
Провадження № 1-кп/504/729/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про продовженнястроку тримання під вартою

28.11.2019 смт. Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 4, клопотання прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 , про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Одеська установа виконання покарань» з можливістю внесення застави, обвинуваченому за обвинувальним актом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000022 від 20.05.2019 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України, а також клопотання захисника- адвоката ОСОБА_5 про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, -

за участі прокурора- ОСОБА_3 ,

захисника- адвоката ОСОБА_6 , яка призначена на окрему процесуальну дію,

обвинуваченого ОСОБА_4 , -

ВСТАНОВИВ:

04.10.2019 року Комінтернівською місцевою прокуратурою Одеської області подано до Южного міського суду Одеської області обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000022 від 20.05.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України.

04.10.2019 року керівником Южного міського суду Одеської області направлено подання до Одеського апеляційного суду про направлення вказаного обвинувального акту до іншого суду у зв`язку з неможливістю утворити склад суду у даному суді для розгляду зазначеної справи

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07.10.2019 року, відповідно до ст. 34 КПК України матеріали кримінального провадження передано на розгляд до Комінтернівського районного суду Одеської області.

07.10.2019 року з Одеського апеляційного суду, в порядку ст. 34 КПК України, надійшов на адресу суду вказаний обвинувальний акт.

В судовому засіданні прокурор просив суд продовжити обвинуваченому дію раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з можливість внесення застави.

Прокурор послався на наявність ризиків, що обвинувачений перебуваючи на волі може вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків кримінального правопорушення.

При цьому прокурор послався на те, що суд має врахувати характер інкримінованого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого.

Захисник- адвокат подав клопотання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Зокрема, послався на те, що обвинувачений має утриманців, офіційно перебуває у шлюбі, має зареєстроване місце проживання, та працює неофіційно.

Крім того, як стверджує захисник, в ході огляді в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» обвинуваченому поставлений діагноз «гепатит С».

Обвинувачений ОСОБА_4 погодився із своїм захисником.

Вислухавши прокурора, захисника, обвинуваченого, суд дійшов до наступного висновку:

У справі ЄСПЛ «Луценко проти України» в остаточному рішенні від 19 листопада 2012 року у пункті 62 зазначено: «Суд наголошує, що стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим свободи або мати гарантії від продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції. Цей перелік винятків, встановлений у зазначеному положенні, є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи (див. рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), № 38717/04, пункт 26, з подальшими посиланнями). Будь-яке свавільне тримання під вартою не може відповідати пункту 1 статті 5 Конвенції. У цьому контексті термін «свавільність» розуміється ширше, ніж лише невідповідність національному законодавству. Як наслідок, законне позбавлення свободи за національним законодавством усе одно може бути свавільним і, таким чином, може порушувати Конвенцію, зокрема, коли з боку державних органів мала місце недобросовісність або введення в оману (див. рішення від 09 липня 2009 року у справі «Моорен проти Німеччини» (Mooren v. Germany), заява № 11364/03, пункти 72, 77 та 78, з подальшими посиланнями), або коли таке позбавлення свободи не було необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештак проти Словаччини» (Nestak v. Slovakia), заява № 65559/01, пункт 74).

Право на свободу є одним із основоположних прав людини, яке має виняткову роль як засіб забезпечення інших прав і свобод людини. Це право гарантується статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статтею 29 Конституції України.

Стаття 5 Конвенції передбачає фізичну свободу людини, яка полягає в забезпеченні того, щоб жодна особа не могла бути свавільно позбавлена волі.

Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом, як передбачено частиною другою статті 29 Конституції України.

Суд звертає увагу на те, що закон чітко визначив (стаття 183 КПК України), що тримання особи під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Крім того, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
ОСОБА_4 раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, та обвинувачується державою у вчиненні кримінального правопорушення, максимальне покарання за яке передбачає позбавлення волі до 10 років з конфіскацією майна.
Таким чином до ОСОБА_4 може бути застосований запобіжний захід як у вигляді тримання під вартою з можливістю застави, так і домашній арешт.

Перевіряючи наявність обгрунтованих ризиків суд виходить з того, що у своїй справі «Летельє проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що на початковій стадії досудового розслідування та судового розгляду можуть мати місце обгрунтовані побоювання впливу обвинуваченого (підозрюваного) на свідків кримінального правопорушеня, які мають бути безпосередньо допитані судом.

Отже суд погоджується із прокурором, що даний ризик існує в теперішній час.

Разом із тим, суд не погоджується із прокурором, що існує ризик впливу на потерпілого у даному кримінальному правопорушенні, оскільки потерпілий у даному кримінальному правопорушенні взагалі відсутній.

Перевіряючи ризик того, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, суд враховує позицію ЄСПЛ викладену у справі у справі «Александр Макаров проти Росії», 15217/07, 12 березня 2009 року, оскільки прокурор навів конкретний факт на підкріплення свого доводу про наявність небезпеки вчинення обвинуваченим нового (іншого) правопорушення, зокрема, обвинувачений не судимий в силу ст. 89 КК України, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за корисливий злочин, що свідчить про обізнаність обвинуваченого щодо протиправності вчиненні діянь, які переслідуються кримінальним законом.

Отже цей ризик існує.

Суд враховує, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданнями для тримання під вартою… При цьому треба враховувати характер підозрюваного, його моральні якості, його кошти, зв`язки із державою, у які його переслідували за законом, і його міжнародні контакти (справа W v Switzerland), 14379/88, 26 січня 1993 року.

суд вважає, що небезпека переховування ОСОБА_4 не виглядає переконливою, оскільки обвинувачений має зареєстроване місце свого проживання, офіційно перебуває у шлюбі, проте офіційно не працює, не має у власності нерухомого майна, не має неповнолітніх дітей, тобто суд погоджується, що обвинувачений не має достатньо міцних соціальних зв`язків, що, беззаперечно, вказує на наявність обгрунтованого побоювання у прокурора про небезпеку переховування обвинуваченого, принаймні на початковій стадії судового розгляду.

Отже ризик переховування доведений.

Перевіряючи доводи сторони захисту суд приймає до уваги, що обвинувачений має офіційну дружину, власних неповнолітніх дітей не має, має зареєстроване місце проживання, позитивну характеристику по місцю проживання, проте ці доводи хоча і знижують встановлені судом ризики, однак не до такого ступеня, який би усував ці самі ризики.

Суд не випускає з поля зору доводи сторони захисту про те, що обвинуваченому поставлений діагноз «гепатит С», проте ці доводи не підтверджені документально.

Суд вважає, що обвинуваченому з урахуванням встановлених судом ризиків, з урахуванням особи обвинуваченого, його соціального стану та зв`язків, характеру інкримінованих кримінальних правопорушень, стану здоров`я, доцільно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з альтернативою внесення застави.

Суд вважає, що такий запобіжний захід відповідатиме принципу справедливості, розумності, та переслідуватиме законну мету.

Крім того, у випадку внесення обвинуваченим або іншою особою застави, суд вважає необхідним покласти на обвинуваченого обов`язки, які визначені частиною 5 статті 194 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись вимогами ст.ст. 1-2, 7-29, 131, 132, 176-179, 193, 194, 309, 310, 331 КПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання захисника- адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Клопотання прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з можливість внесення застави задовольнити.

Строком на 60 діб продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Одеський слідчий ізолятор», із можливістю внесення застави у розмірі 80 (восьмидесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 160560 грн. =80*2007 грн.
Строк рахувати з 28 листопада 2019 року, який спливає 26 січня 2020 року.
У разі внесення застави, яка може бути внесена як самим обвинувачуваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем), покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк до 26 січня 2020 року обов`язки, передбачені ч. 5ст. 194 КПК України:
Не відлучатись з населеного пункту в якому обвинувачений ОСОБА_4 зареєстрований (м. Южне) без дозволу суду.

прибувати до суду за кожною вимогою;

повідомляти суд про зміну місця проживання;

не відвідувати кафе, бари, ресторани, та інші місця, в яких реалізують спиртні напої;
здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

не спілкуватись з свідками даного кримінального правопорушення;

докласти зусиль для пошуку офіційної роботи, про що повідомити суд протягом 30 діб;
У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.
З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
Ухвалу для організації її виконання направити до ДУ «Одеський слідчий ізолятор», до Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області для здійснення належного контролю.
Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1