ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
4 червня 2019 року
м. Київ
справа № 676/5332/16-к
провадження № 51-6841км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Хмельницької області від 20 березня 2018 року у кримінальному провадженні № 0001319 за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 і ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 серпня 2017 року ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 7 місяців (за епізодом крадіжки майна потерпілого ОСОБА_8 ).
Його ж визнано невинуватим та виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) через недоведеність винуватості:
за ч. 2 ст. 185 КК за епізодом крадіжки майна потерпілого ОСОБА_9 ;
за ч. 3 ст. 185 КК за епізодами крадіжки майна потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ;
за ч. 3 ст. 15 і ч. 3 ст. 185 КК за епізодом крадіжки майна потерпілого ОСОБА_13 .
Вирішено питання про запобіжний захід, речові докази та процесуальні витрати.
При перегляді справи Апеляційний суд Хмельницької області постановив два судових рішення.
Ухвалою від 20 березня 2018 року вирок суду першої інстанції в частині виправдання ОСОБА_7 за епізодами крадіжок майна потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 залишив без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.
Одночасно своїм вирокомухваленим у цей же день, апеляційний суд частковозадовольнив апеляційну скаргу прокурора, зазначений вирок місцевого суду в частині виправдання ОСОБА_7 за епізодом крадіжки майна потерпілого ОСОБА_13 скасував і ухвалив новий вирок, яким визнав його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 і ч. 3 ст. 185 КК та засудив до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
По епізоду крадіжки майна потерпілого ОСОБА_8 призначив йому за ч. 2 ст. 185 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки та на підставі ст. 70 КК визначив ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
У решті вирок місцевого суду залишив без змін.
Як установив апеляційний суд, ОСОБА_7 близько 02:30 22 серпня 2016 року проник до нежилого будинку на АДРЕСА_2 ,звідти повторно таємно викрав секцію батареї на 8 реберзагальною вартістю 500 грн, металеві плоскогубці вартістю 47,50 грн та стамеску вартістю 51 грн, усього на суму 598,50 грн, які належали потерпілому ОСОБА_13 , однак не зміг розпорядитися викраденим майном і не довів свого умислу до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки на місці був затриманий працівниками поліції.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
ОСОБА_14 просить скасувати вирок апеляційного суду в частині засудження ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 15 і ч. 3 ст. 185 КК через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність тапризначити йому за ч. 2 ст. 185 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 7 місяців.
При цьому звертає увагу, що при розгляді справи апеляційний суд жодних документів (довідок чи висновків експертів) по епізоду замаху ОСОБА_7 на викрадення майна ОСОБА_13 не досліджував, та взагалі залишив поза увагою той факт, що місцевим судом ці докази визнано недопустимими.
Зауважує, що апеляційний суд невірно відобразив у вирокупоказання свідка ОСОБА_15 , який у судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_7 участі в крадіжці не брав (не зносив майно до виходу), а лише перебував у будинку.
Вказані порушення, на думку захисника, призвели до неправильного застосування апеляційним судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме ОСОБА_16 за ч. 3 ст. 15 і ч. 3 ст. 185 КК.
Крім того вважає, що призначення цим судом засудженому за злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК більш суворого покаранняне ґрунтується на вимогах закону та є безпідставним.
У зв`язку з цим стверджує, що оскаржуваний вирок не відповідає вимогам статей 370, 374, 420 КПК, а томупідлягає скасуванню в частині засудження ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 15 і ч. 3 ст. 185 КК.
Позиція інших учасників судового провадження
Прокурор у судовому засіданні з вимогами касаційної скарги погодилась частково, просила постановлені у справі вирок та ухвалу скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Іншим учасникам було повідомлено про розгляд справи в суді касаційної інстанції, проте вони у судове засідання не прибули.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора,перевіривши матеріали кримінального провадження тадоводи, наведенів касаційній скарзі,колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, місце, час, спосіб вчинення та наслідки кримінального правопорушення, форма вини й мотиви кримінального правопорушення; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів тощо.
Як убачається зі змісту вироку, апеляційний суд, не погодившись із висновками районного суду, провівши у справі судове слідство, допитавши потерпілого ОСОБА_13 , свідка ОСОБА_15 та обвинуваченого ОСОБА_7 дійшов висновку, що у справі достатньо належних та допустимих доказів, які свідчать про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 і ч. 3 ст. 185 КК.
При зазначенні формулювання обвинувачення, визнаного апеляційним судом доведеним, ним було вказано перелік майна, на викрадення якого був спрямований умисел ОСОБА_7 згідно із обвинувальним актом.При цьому апеляційний суд у вироку зазначив, що вартість викраденого у ОСОБА_13 майна підтверджується наявними в матеріалах справи довідками, які ніким не оспорюються.
Однак із цим правильністю такого висновку погодитись не можна.
Зокрема, як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, апеляційний суд визнав ОСОБА_7 винуватиму замаху на викрадення майна ОСОБА_13 вчиненому 22 серпня 2016 року, а саме секції батареї на 8 ребер вартістю 500 грн, металевихплоскогубців вартістю 47,50 грн та стамески вартістю 51 грн, загальна вартість яких становить 598,50 грн.
Вартість викраденого майна є однією з ознак об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 і ч. 3 ст. 185 КК, яка підлягає доказуванню в суді, оскільки склад вказаного кримінального правопорушення буде відсутній,якщо ця вартість не буде перевищувати0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що визначається з урахуванням рівня соціальної пільги.
Свій висновок у вироку про винуватість чи невинуватість особи у вчинені злочину суд обґрунтовує з посиланням на докази, досліджені в судовому засіданні.
У своєму вироку апеляційний суд зазначив, що вартість викраденого ОСОБА_7 майна підтверджена відповідними довідками, проте зміст цих довідок не розкрив і не послався на них як докази у справі.
Також, як вбачається з запису на технічному носії інформації в матеріалах кримінального провадження, надані в суді апеляційної інстанції ОСОБА_17 показання відрізняються від тих, які наведені у вироку, що могло вплинути на оцінку цим судом доказів у справі.
Таким чином, апеляційний суд у своєму рішенні допустив суперечності, які ставлять під сумнів його законність.
Крім того, при розгляді кримінального провадження за одними й тими самими фактичними обставинами справи та щодо однієї особи апеляційний суд ухвалив два різних судових рішення вирок та ухвалу, що є неприпустимим.
Наведені порушення є істотними, які перешкодили апеляційному суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу захисника задовольнити частково, оскаржуваний вирок та ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_7 скасувати на підставах п. 1 ч. 1 ст. 438, ст. 433 КПК і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
При новому розгляді справи апеляційному суду слід взяти до уваги наведене, усунути допущені порушення, ретельно з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства та процесуальних можливостей перевірити доводи апеляційної скарги прокурора, та з урахуванням доводів викладених у касаційній скарзі захисника постановити законне та обґрунтоване судове рішення.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.Вирок Апеляційного суду Хмельницької області та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 20 березня 2018 року щодо ОСОБА_18 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3