Справа № 495/7261/18
Номер провадження 1-кп/495/93/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
про продовження запобіжного заходу
18 листопада 2019 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого одноособово судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Білгород-Дністровський Одеської області кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст.185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України, ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
сторони кримінального провадження:
прокурор Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_5
обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4
захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , -
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст.185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України, ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
У судовому засіданні прокурор просив продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у зв`язку з тим, що існують ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а строк тримання під вартою відносно обвинувачених спливає 23.11.2019 року. Обвинувачений ОСОБА_3 обвинувачуються у скоєнні злочинів середньої тяжкості, тяжкого кримінального правопорушення, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 6 років. Обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні тяжкого кримінального правопорушення. Обвинувачені раніше неодноразово притягувались до кримінальної відповідальності та можуть переховуватись від органів досудового розслідування та суду. У зв`язку з тим, що кримінальне провадження ще не розглянуто, обвинувачені матимуть можливість переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілого, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення, в якому обвинувачуються.
Обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання про продовження строку тримання, посилаючись на те, що клопотання не обґрунтоване та ризики не доведені доказами, просили суд відмовити в задоволенні клопотання прокурора та змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з огляду на незадовільний стан здоров`я.
Захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених також заперечував проти задоволення клопотання прокурора, оскільки прокурором не надано обґрунтування, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Просив змінити обвинуваченим запобіжний захід на домашній арешт, оскільки у обвинуваченого ОСОБА_3 езадовільний стан його здоров`я а саме те, що він є хворим на цукровий діабет.
Згідно ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
П. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Разом з цим, тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до свободи особистості.
Метою застосування запобіжного заходу, відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховатися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Згідно з ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, серед яких: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію обвинуваченого; майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей у обвинуваченого; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
З урахуванням викладеного, та наявності обвинувачення відносно ОСОБА_3 , яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії середньої тяжкості та тяжких злочинів, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 6 років, враховуючи вік обвинуваченого, стан здоров`я, а саме те, що в розпорядженні суду відсутні будь-які належні докази того, що обвинувачений не може триматися під вартою, неодноразово засуджувався (шість разів), до арешту не був офіційно працевлаштований, суд вважає, що перебуваючи на волі, обвинувачений буде мати реальну можливість переховуватися від суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується, що не надасть можливості забезпечити виконання процесуальних рішень, крім того, на даний час по кримінальному провадженню не досліджені письмові докази, що на думку суду унеможливлює запобігання ризиків, передбачених п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
З урахуванням викладеного, та наявності обвинувачення відносно ОСОБА_7 , яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії середньої тяжкості та тяжких злочинів, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 6 років, враховуючи вік обвинуваченого, стан здоров`я, а саме те, що в розпорядженні суду відсутні будь-які належні докази того, що обвинувачений не може триматися під вартою, неодноразово був засуджений, а саме, 05.11.1997 року за ст. 140 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі із застосуванням ст. 46-1 КК України відстрочено строк виконання вироку строком на два роки; 16.04.1999 року за ч.2 статті 141 КК України, ч.3 ст. 140, 42 КК України до 3 років позбавлення волі із застосуванням статті 45 КК України до 2 років; 23.07.2002 року за ст. 185 ч.2, ч.3 статті 185, ст. 190 ч.2, ст. 357 ч.3, 70 КК України до 3 років та 6 місяців позбавлення волі, 27.07.2006 року за ст. 187 ч.2 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, до арешту не був офіційно працевлаштований, крім того, суд вважає наявність малолітніх дітей у обвинуваченого не гарантує належне виконання ним процесуальних обов`язків, покладених судом, у зв`язку з чим, суд вважає, що перебуваючи на волі, обвинувачений буде мати реальну можливість переховуватися від суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення, в якому обвинувачуються, що не надасть можливості забезпечити виконання процесуальних рішень, крім того, на даний час по кримінальному провадженню не досліджені письмові докази, що на думку суду, унеможливлює запобігання ризиків, передбачених п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Крім того, будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.
Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 194, 331, 369-372, 392-395 КПК України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Задовольнити клопотання прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Продовжити відносно обвинувачених ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Ізмаїльській слідчій ізолятор» строком на 60 діб, який діє до 16.01.2020 року включно.
У задоволенні усних клопотань захисника ОСОБА_6 , обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 щодо зміни обвинуваченим міри запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя :