Справа № 199/1767/19
ВИРОК
іменем України

04.12.2019 року місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дніпро кримінальне провадження №0002933 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя м.Дніпро, громадянина України, з освітою 8 класів, не працюючого, неодруженого, не маючого на утриманні дітей або непрацездатних осіб, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

відповідно до зміненого прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 Дніпропетровської області ОСОБА_4 (затвердженого першим заступником керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_5 ) обвинувального акту від 01.10.2019 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4

перекладача ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

В С Т А Н О В И В:

21.12.2018 близько 16.40 водій ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем «БМВ-320» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить UAB «Niltеra IR КО» Kaunas, Uznerio G., 52-B, рухався по вул.Желябова з боку вул. Артюшенка, в напрямку вул. Вітчизняної м. Дніпро.

Під час руху ОСОБА_3 , проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, при виборі швидкості руху керованим ним автомобілем, не врахував дорожню обстановку, стан транспортного засобу, щоб мати можливість постійно контролювати його рух і безпечно керувати ним. внаслідок чого втратив контроль над керуванням та, в районі будинку № 5 на вул. Желябова, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_7 яка рухалась у лівого краю проїзної частини в попутному з ним напрямку руху.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі по тексту ДТП) яка сталася пішоходу ОСОБА_7 були спричинені тяжкі тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми; забою головного мозку 2-го ступеню; перелому кісток черепу (розходження тім`яно-потиличного шву), пневмоцефалії (повітря в порожнині черепу); епідуральної гематоми в потиличній області лівого малого об`єму; субапоневротичної гематоми потиличної області ліворуч, які є небезпечні для життя в момент заподіяння.

Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, до ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом порушив вимоги п.12.1 Правил дорожнього руху України (далі по тексту ПДРУ) - «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб маги змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»,

невиконання якого перебуває у причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Обвинувачений ОСОБА_3 провину визнав повністю. Суду показав, що 21.12.2018 у вечорі він керував технічно справним автомобілем «БМВ-320» реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухався по вул. Желябова, з боку вул. Артюшенка у напрямку вул.Вітчизняної, у своїй смузі для руху, зі швидкістю близько 60 км/год. Під час руху на заокругленні дороги він побачив ожеледицю на дорозі та різко загальмував, через що втратив контроль над керуванням свого автомобіля та в некерованому стані виїхав на зустрічну смугу руху, де скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка їшла зліва у попутному з ним напрямку на зустрічній смузі руху. Повз проїжджав екіпаж патрульної поліції, який зупинився і він разом з поліцейськими надав допомогу потерпілій. Після потрапляння ОСОБА_7 до лікарні, з першого дня він особисто та його родичі надавали її чоловіку грошові кошти на лікування потерпілої. Визнає, що порушив п.12.1 ПДРУ у зв`язку із чим ДТП сталася через те, що він різко загальмував на ділянці ожеледиці. ДТП сталася у темну пору доби, при ввімкненому міському освітленні, при цьому у нього працювало ближнє світло фар та періодично він вмикав «двірники», оскільки йшов сніг. Просить врахувати щире каяття та часткове відшкодування матеріальної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.337, п.1,2,3,4 ч.1 ст.368 КПК України суд вважає, що мало місце діяння, у вчинені якого обвинувачується ОСОБА_3 , це діяння містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та ОСОБА_3 винен у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, що підтверджується доказами, отриманими під час кримінального провадження, долученими судом та дослідженими під час судового розгляду, а саме:

- показаннями суду потерпілої ОСОБА_7 , що вона 21.12.2018 у вечорі йшла по вул.Желябова, з боку вул.Комінтерна у напрямку вул.Вітчизняної, по узбіччю проїзної частини дороги у лівій її частині. Під час руху раптово вона втратила свідомість і вже отямилась у лікарні, де дізналась, що на неї було автомобілем скоєно наїзд. В день ДТП проїзна частина дороги була вкрита снігом, сама пригода відбулась у темну пору, але працювало міське освітлення. При цьому вона йшла по узбіччю дороги на зустріч потоку транспорту, оскільки вказана вулиця не має тротуарів. Від свого чоловіка знає, що до лікарні одного разу приходив родич обвинуваченого, який надавав матеріальну допомогу;

-протоколом огляду місця ДТП, схемою і фототаблицею від 21.12.2018, згідно яких місце ДТП сталося за адресою: АДРЕСА_2 , вид події наїзд на пішохода; вид та стан покриття асфальтобетон, вкритий снігом; локалізація пошкоджень транспортного засобу деформовано праве переднє крило, заднє праве крило; гальмівні системи, рульове керування, колеса і шини, зовнішні світлові прилади, сигнал, склоочисники, склоомивачі, дзеркала заднього вигляду, наявність на склі предметів або покриття, які обмежують оглядовість з місця водія і погіршують його прозорість в нормі;

-висновком експерта №348е від 30.01.2019, згідно якої у ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, забію головного мозку 2-го ступеню, перелому кісток черепу (розходження тім`яно-потиличного шву), пневмоцефалії (повітря в порожнині черепу), епідуральної гематоми в потиличній області лівого малого об`єму, субапоневротичної гематоми потиличної області ліворуч. Виявлені у неї тілесні ушкодження на голові, не відображають на собі характерологічні особливості та розміри травмуючого предмету, яким були нанесені, можливо лише вказати, що вони спричинені від механічної дії тупого твердого предмету (предметів) або при ударі об такий (такі), що діяв (діяли) в потиличну частину голови ліворуч, якими могли бути і виступаючі частини рухомого транспортного засобу. Враховуючи характер та локалізацію виявлених у неї тілесних ушкоджень, ступень ознак їх загоєння та дані медичної документації, можливо вказати, що вони отримані незадовго до надходження на стаціонарне лікування в ОКЛМ, тобто і в термін на який вказує обстежена та слідчий в клопотанні. За своїм характером виявлені у неї тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 20.01.2019 та схемою до нього за участю обвинуваченого ОСОБА_3 , який показав та пояснив обставини ДТП 21.12.2018 за його участю та участю пішохода ОСОБА_7 в районі будинку №5 по вул. Желябова у м.Дніпро. Так, він пояснив та показав, що 21.12.2018 він керував технічно справним автомобілем «БМВ-320» реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухався по вул.Желябова, з боку вул. Артюшенка у напрямку вул. Вітчизняної на відстані 0,7 м. до правого краю проїзної частини зі швидкістю 40-50 км/год. Під час руху на заокругленні дороги він втратив контроль над керуванням свого автомобіля в некерованому стані виїхав на зустрічну смугу руху, де скоїв наїзд на пішохода, яка рухалась зліва у попутному з ним напрямку на зустрічній смузі руху. Згідно замірів, місце наїзду на пішохода розташоване на відстані 0,1 м. до лівого краю проїзної частини;

- висновком судової авто-технічної експертизи №11/10.1/68 від 23.01.2019, згідно якої: у даній дорожній обстановці водій автомобіля «БМВ» ОСОБА_3 повинен був діяти відповідно до вимог п.12.1 ПДРУ. При заданому механізмові події, дії водія автомобіля «БМВ» ОСОБА_3 не відповідали вимогам п.12.1 ПДРУ, що з технічної точки зору знаходилось в причинному зв`язку з даною ДТП. Технічна можливість уникнути даної ДТП для водія автомобіля «БМВ» ОСОБА_3 визначалася виконанням ним вимог п.12.1 ПДРУ, і у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру, які не дозволили б йому їх виконати.

Оцінивши всі докази, які подані суду сторонами кримінального провадження, в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч.2 ст.286 КК України, що виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, та заподіяли потерпілій ОСОБА_7 тяжке тілесне ушкодження.

Прокурор ОСОБА_4 пропонувала суду призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у вигляді позбавлення волі на 4 роки та на підставі ст.ст.75,76 КК України звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки, з призначенням додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Потерпіла ОСОБА_7 висловила думку «обвинуваченого осудити по закону».
Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник висловили думку тільки відносно заявленого потерпілою ОСОБА_7 цивільного позову щодо відшкодування шкоди.

Конституція України, кримінальне законодавство та практика його застосування свідчить про те, що держава відводить покаранню значну роль у виконанні свого обов`язку забезпечувати охорону прав і свобод людини, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного ладу України від злочинних посягань, забезпечення миру та безпеки людства.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачено, що кожен маж право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Призначаючи покарання ОСОБА_3 суд, відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена у справі «Езе і Коннорс проти Сполученого Королівства» від 9 жовтня 2003 року, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Відповідно до положень ч.2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Загальні засади призначення покарання спрямовані на забезпечення принципів законності, обґрунтованості, індивідуалізації, гуманності і справедливості, співмірності покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Для вибору такого покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого злочину.

ОСОБА_3 скоїв необережний тяжкий злочин, об`єктом якого є безпека руху й експлуатації транспорту, а його додатковим обов`язковим об`єктом життя та здоров`я особи, та в результаті грубого порушення обвинуваченим ПДРУ, наслідком яких сталася ДТП, потерпіла ОСОБА_7 отримала тяжкі тілесні ушкодження. Вказаний злочин несе велику суспільну небезпеку та є актуальним питанням у суспільстві з огляду на велику кількість ДТП з тяжкими наслідками.

ОСОБА_3 раніше не засуджувався, вперше скоїв необережний тяжкий злочин, свою провину визнав повністю та щиро розкаявся, дав критичну оцінку своєї злочинної поведінки, що характеризує його суб`єктивне ставлення як винної особи до вчиненого злочину, та означає, що обвинувачений визнав свою вину за усіма пунктами висунутого проти нього обвинувачення, дав правдиві свідчення, висловив жаль з приводу вчиненого, негативно оцінював злочин, бажає виправити ситуацію, яка склалася, демонструє готовність понести заслужене покарання, керуючи транспортним засобам в стані сп`яніння не перебував, прийняв міри щодо надання первинної медичної допомоги потерпілій, частково відшкодовував потерпілій шкоду на лікування, що судом визнається обставинами, які пом`якшують покарання.

Обставини, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

ОСОБА_3 за місцем проживання характеризується виключно позитивно, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, має постійне місце проживання, відомостей та даних які б його компрометували суду не надані, відсутні відомості щодо притягнення в минулому обвинуваченого до адміністративної відповідальності, в тому числі за скоєння адміністративних правопорушень на транспорті, тому, з огляду на викладене, з урахуванням думки сторони обвинувачення, суд вважає за можливе, на підставі ст.ст.75,76 КК України, звільнити обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням.

Разом з тим, ОСОБА_3 скоїв тяжкий необережний злочин, який у теперішній час представляє велику суспільну небезпеку та є актуальним питанням у суспільстві, об`єктом якого є безпека руху, а його додатковим обов`язковим об`єктом - життя та здоров`я людей.

Тому, суд вважає, що до ОСОБА_3 , з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, грубого порушення ним ПДРУ, наслідком яких сталася ДТП та спричинення ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, повинне бути призначене додаткове покарання у вигляді позбавлення обвинуваченого права керувати транспортними засобами на певний строк.

При цьому, суд вважає, що такий вид та міра покарання за скоєне ОСОБА_3 кримінальне правопорушення, відповідатиме меті покарання, встановленій ст.50 КК України, принципам справедливості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів, враховуючи, що покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій та їх небезпечності.

Потерпіла ОСОБА_7 , вона ж цивільний позивач, пред`явила до обвинуваченого ОСОБА_3 цивільний позов про відшкодування як матеріальної шкоди у розмірі 7880,18 грн та моральної шкоди у розмірі 80000,00 грн.

Прокурор ОСОБА_4 не заперечувала проти та просила задовольнити цивільний позов.

Обвинувачений ОСОБА_3 , він же цивільний відповідач, позовні вимоги визнав частково, що підтримав його захисник ОСОБА_8 .

Суд, вислухавши думки учасників судового розгляду, вважає, що є наявність правових підстав для задоволення цивільного позову ОСОБА_7 у повному обсязі.

Вирішуючи заявлений цивільний позов та розмір заявлених вимог щодо відшкодування шкоди, суд враховує наступне.

У відповідності з п.2 ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

Згідно ч.1 ст.23 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини.

Згідно ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахування інших обставин, які мають істотне значення, також при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Таким чином, з урахуванням викладеного, суд погоджується зі слушністю доводів цивільного позивача відносно стягнення з цивільного відповідача обвинуваченого ОСОБА_9 моральної шкоди, завданої в результаті вчинення останнім відносно нього протиправних дій, а також наявністю передбачених законом підстав для її відшкодування, які передбачені ст.ст.11,16, п.1 ч.2 ст.23 ЦК України.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд керується принципами виваженості та розумності, при цьому суд враховує фактичні обставини, при яких цивільному позивачу було завдано фізичні та моральні страждання, перенесені потерпілою внаслідок вчиненого відносно неї кримінального правопорушення спричинення їй тяжких тілесних ушкоджень, проходження тривалого лікування, внаслідок вчиненого відносно неї кримінального правопорушення, фізичного болю, емоційних та душевних стражданнях, хвилюваннях, які вона зазнала у зв`язку з ушкодженням її здоров`я, виходячи з чого суд вважає суму у розмірі 80000,00 гривень, достатньою для компенсації моральної шкоди, завданої ОСОБА_3 в результаті вчинення ним кримінального правопорушення.

Крім цього, згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
У відповідності до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Тобто відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до ст.1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки в повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Як встановлено судом, 21.12.2018 року, близько 16.40 годин, обвинувачений ОСОБА_3 , керуючи технічно справним транспортним засобом - автомобілем, тобто джерелом підвищеної небезпеки, вчинив ДТП, за наслідками якої потерпіла ОСОБА_7 отримала тяжкі тілесні ушкодження, які є небезпечними для життя у момент заподіяння.
Відповідно до досліджених в судовому засіданні квитанцій та чеків загальна сума витрат, понесених потерпілою ОСОБА_7 , становить 7880,18 гривень.
У відповідності до ч.1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
За таких обставин потерпіла ОСОБА_7 на підставі вимог ч.1 ст.1166, ч.2 ст.1187, ч.1 ст. 1195 ЦК України має право на відшкодування понесених нею витрат, в результаті вчинення відносно неї кримінального правопорушення в сумі 7880,18 гривень.
Суд також вважає, що відповідно до ч.2 ст.124 КПК України необхідно стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта з боку Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України у загальному розмірі 1144 гривень 00 коп.

Керуючись ст.ст.368-371,373,374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначити йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 (три) роки.

На підставі ст.75, п.1,2 ч.1 ст.76 КК України встановити ОСОБА_3 іспитовий строк 3 (три) роки, та обвинуваченого звільнити від відбуття основного покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Цивільний позов задовольнити у повному обсязі і стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 7880,18 гривень матеріальної шкоди та 80000,00 гривень моральної шкоди.

Відповідно ч.2 ст.124 КПК України стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта з боку Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України у розмірі 1144 гривень 00 коп.

Скасувати арешт майна на автомобіль марки «БМВ-320» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який було накладено на підставі ухвали від 22.12.2018 року слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська.

У відповідності з ст.100 КПК України повернути автомобіль марки «БМВ-320» реєстраційний номер НОМЕР_1 за належністю власнику транспортного засобу.

Обвинувачений, захисник, прокурор та потерпіла мають право подати апеляційну скаргу на вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення, через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська до Дніпровського апеляційного суду.

На підставі ч.6 ст.376 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору, потерпілій.

Копію вироку негайно направити Дніпропетровському обласному центру по наданню безкоштовної вторинної правової допомоги для здійснення перекладу з української мови на російську для подальшого вручення засудженому ОСОБА_3 .

Суддя: ОСОБА_1