Справа № 466/6127/19
У Х В А Л А

11 вересня 2019 року, слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого військової прокуратури Львівського гарнізону Західного регіону України ОСОБА_4 від 12.09.2018 року про закриття кримінального провадження № 0000077 , -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді зі скаргою, в якій просять поновити йому строк звернення до суду, скасувати постанову слідчого військової прокуратури Львівського гарнізону Західного регіону України ОСОБА_4 від 12.09.2018 року про закриття кримінального провадження № 0000077 та зобов`язати поновити досудове розслідування.

Свої вимоги мотивує тим, військовою прокуратурою Львівського гарнізону проводилось досудове розслідування кримінального провадження № 0000077, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 364 КК України по факту вчинення кримінальних правопорушень посадовими особами Служби безпеки України, зокрема ОСОБА_5

22.07.2019р. він отримав постанову слідчого ОСОБА_4 від 12.09.2018 про закриття даного кримінального провадження. Вважає таку незаконною і необґрунтованою. На його думку, зроблені слідчим висновки не ґрунтуються на об`єктивному і всебічному дослідженні даних і фактів, викладених ним у заяві про кримінальне правопорушення. Слідчим, всупереч вимогам КПК України, не вжиті усі передбачені законом заходи і слідчі дії, завдяки яким у повній мірі були розкриті обставини справи.

Так, скаржник вказує, що слідчим ОСОБА_4 не були досліджені докази, про які він згадував, як заявник у повідомленні про вчинення злочину, його не було допитано в якості потерпілого, не досліджені інші питання, що випливатимуть із його показів в ході офіційного допиту як потерпілого.

Скаржник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надавши письмові пояснення, просив розглядати скаргу без його участі та задовольнити таку в повному обсязі.

Слідчий військової прокуратури Західного регіону України ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, подавши заяву про відкладення розгляду скарги.

Зважаючи на стислі строки розгляду скарги, передбачені ч.2 ст. 306 КПК України, а також у відповідності до вимог ч.3 ст.306 КПК України, де зазначено, що відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги , вважаю, що справу можна розглядати у його відсутності.

Дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження № 0000077, слідчий суддя вважає, що скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

Згідно ст.303 КПК Україна на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження.

В процесі розгляду скарги у судовому засіданні встановлено, що військовою прокуратурою Львівського гарнізону проводилось досудове розслідування кримінального провадження № 0000077, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 364 КК України по факту вчинення кримінальних правопорушень посадовими особами Служби безпеки України, зокрема ОСОБА_5 .

12.09.2018 року слідчим військової прокуратури Львівського гарнізону ОСОБА_4 прийнято рішення про закриття кримінального провадження № 0000077 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення. Оскаржувану постанову ОСОБА_3 отримав листом 22.07.2019р.

Однак такий висновок слідчого ОСОБА_4 не сприяє повному та всебічному дослідженню обставин кримінального правопорушення, встановленню факту події кримінального правопорушення, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч.2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального правопорушення, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Так, згідно положень п. 4 ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження. У відповідності до ч. 2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. При цьому, положеннями ст. 92 КПК України регламентовано, що обов`язок доказувані обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора та установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених КПК України.

Вирішуючи вимоги скарги, суд виходить з того, що закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження може бути закрито лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи та оцінки слідчим, прокурором всіх зібраних та перевірених доказів (ст. ст. 2, 284 КПК України).

Постанова слідчого, прокурора про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст. 110 КПК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У п. 42 рішення Європейського суду з прав людини від 13.01.2011р. у справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження № 0000077, рішення про закриття такого прийнято лише на підставі допиту двох свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

При цьому не вирішене клопотання ОСОБА_3 про допит його в якості потерпілого, не встановлений обсяг шкоди, завданої потерпілому, не були досліджені докази, про які згадував заявник у повідомленні про вчинення кримінального правопорушення. Цим самим, органом досудового розслідування порушено вимоги ч.2 ст. 55, пп. 1,2 ч. 2 ст. 56 КПК України : права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Протягом кримінального провадження потерпілий має право бути повідомленим про свої права та обов`язки, передбачені цим Кодексом, знати сутність підозри та обвинувачення, бути повідомленим про обрання, зміну чи скасування щодо підозрюваного, обвинуваченого заходів забезпечення кримінального провадження та закінчення досудового розслідування.

Також, статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Ще однією підставою закриття кримінального провадження було ухвалення Львівським окружним судом постанови від 01.06.2012р., якою відмовлено у задоволенні вимог позивача про визнання протиправними дій Служби безпеки України, посадових осіб СБУ, стягнення коштів, визнання незаконними та скасування наказів СБУ, поновлення на роботі.

Однак, з тексту даної постанови вбачаються лише обставини, що були предметом розгляду, однак неможливо встановити, кого саме вони стосувались.

Відтак, прийняте рішення про закриття кримінального провадження не ґрунтується на достатніх, належних та допустимих доказах. Слідчий в судове засідання не з`явився та жодних доказів, які б спростовували доводи скарги та підтверджували обставини, які є підставою для закриття кримінального провадження, не надав.

У зв`язку із вищенаведеним, рішення органу досудового розслідування про закриття кримінального провадження на думку суду є передчасним та підлягає скасуванню, оскільки не ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному розслідуванні, суперечить вимогам чинного КПК України.

Крім того, ОСОБА_3 слід поновити строк звернення до суду з даною скаргою.

Керуючись ст. 303 - 307 КПК України, слідчий суддя ,-

постановив:

Поновити ОСОБА_3 строк звернення до суду зі скаргою.

Скаргу задовольнити.

Скасувати постанову слідчого військової прокуратури Львівського гарнізону Західного регіону України ОСОБА_4 від 12.09.2018 року про закриття кримінального провадження № 0000077 та зобов`язати поновити досудове розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1