ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2194/19 Справа № 206/5975/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
потерпілої ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000613за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2019 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, одруженого, інваліда І групи, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України,
В с т а н о в и л а:

Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2019 року ОСОБА_9 визнано винним у скоєні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 80 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1360,00 гривень 00 копійок.
Судом також вирішено долю речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_9 визнано винним в тому, що він 27.05.2018 року приблизно о 17 годині 00 хвилин, знаходячись поблизу будинку №57 по вулиці Масивна у м. Дніпро, де на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин вчинив сварку з потерпілою ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ході якої у нього раптово виник злочинний умисел направлений на спричинення потерпілій тілесних ушкоджень.
Далі, цього ж дня, близько о 17 годині 05 хвилин, ОСОБА_9 реалізовуючи свій злочинний умисел направлений на спричинення потерпілій ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , зірвав з хвіртки тросовий замок з металевим наконечником, під`їхавши на своєму інвалідному візку до потерпілої ОСОБА_8 яка стояла спиною до нього та знаходячись на відстані близько 1-1,5 м від неї, підвівся з інвалідного візка, опершись при цьому лівою рукою об підлокітник візку та діючи умисно, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки свого діяння, із застосуванням сили правою рукою в якій знаходився вищевказаний тросовий замок наніс ОСОБА_8 один удар згори до низу у ліву скронево-тім`яну область голови.
Своїми умисними діями ОСОБА_9 , заподіяв потерпілій ОСОБА_8 тілесне ушкодження у вигляді: закритої черепної-мозкової травми, струсу головного мозку, забійної рани в тьмяно-потиличній області ліворуч, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 2337е відноситься до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день).

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2019 року скасувати та кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 закрити у зв`язку з відсутністю складу злочину в діях останнього та відсутністю самої події кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд першої інстанції, як і експерт, який проводив експертизу, не виключає спричинення удару потерпілої об гілку дерева, але, тим не менше, суд чомусь взяв до уваги лише версію потерпілої, що начебто ОСОБА_9 вдарив її замком по голові, до того ж звертає увагу, що обвинувачений є інвалідом І групи, в якого ампутована нога, він пересувається у інвалідному візку та він фактично і фізично не міг нанести потерпілій удар у такий спосіб, який йому інкримінується.
Вказує на те, що покази допитаних в суді свідків не можуть бути визнані доказами наявності чи відсутності вини його підзахисного, а неповнолітній свідок, на думку апелянта, намагалася всіляко допомогти своїй матусі, а тому її покази є досить сумнівними, оскільки вона не могла з вікна квартири бачити події, які сталися. Доказом сумнівності тверджень останньої вважає і той факт, що вона бачила ОСОБА_9 в той день конфлікту на візку з металевою трубою, і якому допомагала рухатись дівчинка на ім`я ОСОБА_10 , але ця дівчина не встановлена і не допитана про ці обставини, і тому має місце неповнота досудового розслідування.
Вважає, що письмові докази, зазначені судом у вироку, якими нібито обґрунтовується вина ОСОБА_9 , а саме протокол огляду місця події, два протоколи слідчого експерименту за участю потерпілої та її доньки, речовий доказ - диск помаранчевого кольору, який взагалі невідомо як з`явився у слідчого, та речовий доказ - запираючий пристрій не можуть бути належними доказами, про що зазначено стороною захисту у наданому суду письмовому клопотанні про визнання доказів недопустимими, оскільки при їх проведенні та складанні наявні численні порушення КПК, але суд не звернув на це належної уваги, як і на порушення при складанні постанов слідчим, на які він посилається в апеляційній скарзі. Зазначає захисник і про те, що обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні, на його думку, був складений і затверджений 29.10.2018 року, а постанова слідчим про відмову у задоволенні клопотання захисту винесена 30.10.2018 року, що є порушенням ч.8 ст. 223 КПК України.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений та його захисник, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.
Прокурор заперечувала проти задоволення даної апеляційної скарги.
Потерпіла вважала вирок суду законним та обгрунтованим та просила його залишити без змін.
В судових дебатах сторони підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддю доповідача, думки учасників судового провадження, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто в тому числі ухвалене з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 цього Кодексу, з наведенням належних та достатніх мотивів і підстав його ухвалення.
Законним є судове рішення, постановлене за умови правильного застосування кримінального закону і дотримання при проваджені у справі кримінально-процесуального закону.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог кримінально-процесуального закону.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави для його ухвалення.
Відповідно до вимог ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Посилання в апеляційній скарзі захисника на те, що судове слідство у справі проведено неповно і необ`єктивно, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджені зібраними у ній доказами, є необґрунтованими.
Матеріалами провадження підтверджено, що судове слідство у ньому проведено з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, у справі не допущено. Відповідно не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження органами досудового розслідування та судом обставин кримінального провадження. Висновки суду щодо доведеності винності ОСОБА_9 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, за який він засуджений, підтверджується сукупністю доказів, які зібрані з додержанням вимог кримінального процесуального закону та перевірені під час розгляду кримінального провадження, яким суд дав належну оцінку.
Вироком суду ОСОБА_9 визнано винним за ч. 2 ст. 125 КК України умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні зазначеного злочину за вказаних у вироку обставин та кваліфікація його дій за ознаками ч. 2 ст. 125 КК України ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та правильно оцінених судом доказах, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені розглянутими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами і, зокрема, даними, що містяться в показаннях учасників судового провадження та даними досліджених в судовому засіданні документів. Будь-яких підстав, які б викликали сумнів у викладених висновках суду перевіркою матеріалів провадження не виявлено. Оскільки наведені докази зібрані у встановленому законом порядку і узгоджуються між собою, підстав піддавати сумніву їх достовірність та допустимість колегія суддів не вбачає.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження, технічного носія інформації фіксування судового провадження та журналу судового засідання встановлено, що суд першої інстанції провів всебічне, повне й неупереджене дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосередньо перевірив при судовому розгляді наявні у кримінальному провадженні докази, допитав обвинуваченого, потерпілу, свідків, експерта, перевірив письмові докази, яким дав оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.
На підтвердження винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, суд обґрунтовано послався на показання під час судового розгляду потерпілої ОСОБА_8 , неповнолітнього свідка ОСОБА_11 , експерта ОСОБА_12 , а також на матеріали письмових документів, а саме: протоколом огляду місця події від 27.05.2018 року у м. Дніпро, протоколами проведення слідчих експериментів від 03.07.2018 року, висновком експерта №1857 від 22.06.2018 року, висновком експерта №2337е від 18.07.2018 року, висновком експерта №2339е від 02.08.2018 року, протоколом проведення слідчого експерименту від 26.03.2019 року, висновком експерта № 1417-е від 17.04.2019 року, а також диском помаранчевого кольору з маркуванням Verbatim DVD-R 4/7 GB, відповідно до якого зафіксована розмова ОСОБА_8 з оператором 102.
Надаючи оцінку зазначеним доказам у своїй сукупності, колегія суддів не сумнівається у їх належності та допустимості, вважає такі докази достатніми для доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочинного діяння, а тому не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Наведеними доказами, яким суд дав належну оцінку, спростовуються викладені в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого доводи про те, що в діях ОСОБА_9 відсутній склад інкримінованого йому злочину та що у провадженні немає об`єктивних доказів, які вказують на його вину.
Як убачається з матеріалів провадження, потерпіла ОСОБА_8 в судовому засіданні надала пояснення, які повною мірою підтверджують і дані, викладені у протоколі слідчого експерименту від 03.07.2018 року за її участю, а саме про те, що з обвинуваченим ОСОБА_9 перебуває у неприязнених відносинах, оскільки останній постійно з нею сварився за земельну ділянку. На вказаній земельний ділянці, яка належить Житлово експлуатаційній конторі, знаходиться її город, який межує з городом ОСОБА_9 . Її чоловік огородив город парканом та поставив хвіртку. 27 травня 2018 року у святковий день «Святої Трійці» після обіду знаходилась з донькою вдома, за адресою АДРЕСА_2 . Вінка в домі були відкриті, вона почула шум, виглянувши у вікно побачила ОСОБА_9 , який котив у одній руці інвалідний візок, а в іншій руці тримав металеву трубу. Допомагала, йому везти візок дівчинка на ім`я ОСОБА_10 . ОСОБА_9 кричав: «Виходьте буду вас вбивати». Донька з її мобільного телефону подзвонила в поліцію, та віддала їй слухавку. Вона розмовляла з співробітниками поліції на протязі всього часу вказаної події та просила направити до неї наряд поліції. Вийшовши з дому у двір, вона побачила обвинуваченого, який перебував у стані алкогольного сп`яніння. Останній кричав, що буде її вбивати. Спитавши обвинуваченого навіщо він це робить, вона одночасно розмовляла з оператором поліції. У ОСОБА_9 в руках труби вже не було, а був замок з їхньої хвіртки. Після того, як останній сказав їй що буде її вбивати, вона повернулось до нього боком та збиралась йти. В цей час ОСОБА_9 вдарив її по голові, чимось важким і в неї потекла кров. Про те що удар було нанесено ОСОБА_9 чув і оператор поліції, з яким вона в той час розмовляла по телефону. Донька ( ОСОБА_11 ) побачивши це почала кричати. Через деякий час приїхав її брат, співробітники поліції та карета «швидкої» медичною допомоги. Лікар посадив її до карети «швидкої» допомоги та вони поїхали до шостої лікарні в м. Дніпро. В лікарні її доправили до операційного відділення, де зробили пункцію, наклали шви та надали ліки. Після цього, в неї взяли аналіз крові на стан алкогольного сп`яніння та направили до стаціонарного відділення, однак вона відмовилась та поїхала до додому. Через деякий час вдома її стан погіршився, і її знову відвезли до лікарні, де встановили діагноз струс головного мозку.
Дані свідчення підтверджуються й показами допитаної в суді неповнолітного свідка ОСОБА_11 , яка у присутності педагога ОСОБА_13 та законного представника ОСОБА_8 суду показала, що вказана подія сталася 27.05.2019 року, після обіду. Вона разом з мамою ( ОСОБА_8 ) вона знаходились вдома, за адресою АДРЕСА_2 . Вони були у кімнаті кухні, вікна на двір були відчинені і вони почули крик, а потім побачили ОСОБА_9 , який проїжджав на інвалідному візку вздовж вікон з трубою в руках у напрямку їх городу та висловлювався нецензурною лайкою в їх бік. Мама попросила її набрати номер поліції. Взявши телефон ОСОБА_8 пішла на вулицю, викликати поліцію та подивитись, що буде робити ОСОБА_9 . В цей час вона пішла до ванної кімнати, оскільки вікно, яке там розташоване виходить до їх городу і з нього все добре чутно та видно. Мама попрямувала понад будинком в бік огороду потім повернула вліво по стежці, ОСОБА_9 в цей час знаходився поблизу хвіртки та лаявся на матір. Коли мати повернулась до нього спиною та почала повертатись у бік будинку по стежці, ОСОБА_9 під`їхав до неї ззаду та обпершись на підлокітник інвалідного візку лівою рукою, правою рукою наніс їй один удар по голові велосипедним замком, який тримав у руці. Вона бачила, як саме ОСОБА_9 наніс матері удар по голові, з вікна, оскільки весь час за ними спостерігала. Вона дуже злякалася, вибігла до мами у двір та побачила кров у неї на голові та на руці. Мама в цей час попросила подзвонити дядьку ОСОБА_14 , так як батька не було вдома. Потім вийшла дружина ОСОБА_9 на вулицю та намагалася вгамувати останнього. Через деякий час приїхала карета «швидкої» допомоги, поліція,та вони з матір`ю поїхали до лікарні № 6 у м. Дніпро.
Із матеріалів провадження істотних суперечностей, які б впливали на правильність установлення фактичних обставин провадження при скоєнні злочину, у показаннях даного свідка не вбачається, а деякі невідповідності у викладених поясненнях свідчать лише про індивідуальне сприйняття кожною особою подій, учасником яких вони були, і не впливають на висновок суду по суті в цілому, а отже у колегії суддів немає підстав піддавати сумніву правдивість показів вищезазначеного неповнолітнього свідка, на що є посилання в поданій апеляції.
Вищенаведені свідчення узгоджуються і з показаннями допитаного в судовому засіданні судово-медичного експерта ОСОБА_12 , про те, що вона повністю підтримує свої висновки судово-медичну експертизу. Разом з тим суду зазначила, що для проведення вказаних судово-медичних експертиз слідчим Самарського відділу поліції їй було надані протоколи проведення слідчих експериментів за участю потерпілої ОСОБА_8 та неповнолітнього свідка ОСОБА_11 , вказаних відомостей їй було достатньо для проведення експертиз. Механізм нанесення тілесних ушкоджень на які посилаються потерпіла ОСОБА_8 та неповнолітній свідок ОСОБА_11 під час проведення слідчого експерименту, не суперечать тілесним ушкодженням які отримані потерпілою ОСОБА_8 .
Що стосується показів інших свідків, то з приводу цього суд у вироку зазначив, що покази свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які безпосередньо не були присутні під час даної події, в частині нанесення обвинуваченим ударів не можуть підтвердити або спростувати факт побиття. Проте, свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_16 одностайно підтвердили, що між потерпілою та обвинуваченим склалися неприязні відносини, що не заперечує і сам обвинувачений ОСОБА_9 та потерпіла ОСОБА_8 , а тому посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що суд як на підтвердження доведеності вини його підзахисного посилається на покази чотирьох свідків, жоден з яких не був очевидцем подій, є безпідставними та спростовуються наданими матеріалами.
Під час дослідження матеріалів кримінального провадження також не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що всі допитані учасники судового провадження з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого у зазначеному злочині.
Також правильність та об`єктивність вищезазначених доказів підтверджується і матеріалами письмових документів, які містяться в матеріалах провадження, а саме:
- протоколом огляду місця події від 27.05.2018 року у м. Дніпро (з фото таблицею до нього), складеному в присутності понятих, відповідно до якого місцем огляду є ділянка місцевості, розташована біля буд. АДРЕСА_2 . Оглядом виявлено, що дана земельна ділянка місцевості має ґрунтове покриття та трав`яне насадження. Дана ділянка знаходиться між двоповерховим будинком № 57 по вищезазначеній вулиці та приміщенням цеглового гаражу та дерев`яною калиткою яка веде на земельну ділянку. Під час огляду вказаної ділянки місцевості, було виявлено запираючий пристрій у вигляді металевого тросу вкритий захисною оболонкою з резиновим покриттям на кінці якого мається самозапираючий пристрій чорного кольору (т.1, а.п. 9-11);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 03.07.2018 року (з фото таблицею до нього), відповідно до якого потерпіла ОСОБА_8 у формі вільної розповіді виклала обставини події, які відбувалися 27.05.2018 року, приблизно о 17:00 за адресою АДРЕСА_2 та повідомила, що знаходячись у квартирі АДРЕСА_3 за вищевказаною адресою разом з донькою ОСОБА_11 . Через відчинене вікно своєї квартири на відстані приблизно 3 м. вона побачила свого сусіда ОСОБА_9 , який пересувався на своєму інвалідному візку та перебував у стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_8 зателефонувала до поліції та вийшла до хвіртки. ОСОБА_9 , тримав у руці зламаний замок від хвіртки. Намагаючись припинити дії останнього, вона звернулася до нього, проте обвинувачений почав висловлюватися нецензурною лайкою на її адресу. Відійшовши, на відстань 1 м, вона зателефонувала до відділку поліції, з метою продовжити розмову. Після чого, потерпіла відчула удар в ліву скронево-тім`яну область голови, схопилася за голову та побачила, що з голови біжить кров. Надалі, вона показала механізм нанесення ОСОБА_9 їй тілесних ушкоджень (т.1, а.п. 25-26);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 03.07.2018 року (з фото таблицею до нього), відповідно до якого свідок ОСОБА_11 , за участю законного представника ОСОБА_19 у формі вільної розповіді виклала обставини події, які відбувалися 27.05.2018 року, приблизно о 17:00 за адресою АДРЕСА_4 за вищевказаною адресою повідомила, що через відкрите вікно, на відстані близько 2м від будинку її мати ОСОБА_8 розмовляючи з оператором служби 102 поступово пересувалася по стежці, що веде у двір будинку та городи. За її матір`ю на відстані близько 1 м, на інвалідному візку пересувався ОСОБА_9 , тримаючи у правій руці зламаний замок від хвіртки, що веде до городів. Після цього, ОСОБА_9 , знаходячись на відстані 1-1,5 м., від її матері, підвівся з інвалідного візка, опершись при цьому лівою рукою об перила візку, замахнувся правою рукою, у якій був замок від хвіртки та вдарив її матір, яка в цей час розмовляла по телефону з оператором служби у ліву скронево-тім`яну область голови. Надалі, вона показала механізм нанесення ОСОБА_9 їй тілесних ушкоджень (т.1, а.п. 42-46);
- висновком експерта №1857 від 22.06.2018 року, відповідно до якого у потерпілої ОСОБА_8 , за даними медичної документації та при огляді у неї виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійної рани голови, що спричинені від дії тупого твердого предмету (предметів), з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо в термін, на який вказує обстежена. Виявлені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день). (т.1, а.п. 28-29);
- висновком експерта № 2337е від 18.07.2018 року, відповідно до якого потерпілої ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійної рани в тім`яно-потиличній області ліворуч. Виявлені тілесні ушкодження не відображають на собі характерологічні особливості травмуючого предмету, можливо лише вказати, що вони могли утворитися від дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею. Враховуючи характер, локалізацію та ступінь ознак загоєння виявлених у неї тілесних ушкоджень, дані медичної документації, можливо вказати, що ушкодження утворилися незадовго до звернення за медичною допомогою у лікувальні заклади, тобто можливо і в термін на який вказує обстежений та слідчий у клопотанні. Виявлені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день). Враховуючи характер та локалізацію виявлених у неї тілесних ушкоджень, можливо вказати, що їй було спричинено не менш як 1 -ї механічної дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею. Виявлені тілесні ушкодження не відображають на собі характерологічні особливості травмуючого предмету, можливо лише вказати, що вони могли утворитися від дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею. Виявлені у неї тілесні ушкодження знаходяться в анатомічних ділянках, доступних для нанесення їх власною рукою. Виявлені у неї тілесні ушкодження не є небезпечними для життя, так як останні не спричинили загрозливі для життя явища. Враховуючи характер, локалізацію та ступінь ознак загоєння виявлених у неї тілесних ушкоджень, дані медичної документації, можливо вказати, що ушкодження утворилися незадовго до звернення за медичною допомогою у лікувальні заклади, тобто можливо і в термін на який вказує обстежений та слідчий у клопотанні (т.1, а.п 55-58);
- висновком експерта № 2339е від 02.08.2018 року, відповідно до якого за даними медичної документації та при огляді у неї виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійної рани в тім`яно-потиличній області ліворуч. Виявлені тілесні ушкодження не відображають на собі характерологічні особливості травмуючого предмету, можливо лише вказати, що вони могли утворитися від дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею. Враховуючи характер, локалізацію та ступінь ознак загоєння виявлених у неї тілесних ушкоджень, дані медичної документації, можливо вказати, що ушкодження утворилися незадовго до звернення за медичною допомогою у лікувальні заклади, тобто можливо і в термін на який вказує обстежений та слідчий у клопотанні. Виявлені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день). Враховуючи характер та локалізацію виявлених у неї тілесних ушкоджень, можливо вказати, що їй було спричинено не менш як 1 -ї механічної дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею. Виявлені тілесні ушкодження не відображають на собі характерологічні особливості травмуючого предмету, можливо лише вказати, що вони могли утворитися від дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею. Виявлені у неї тілесні ушкодження знаходяться в анатомічних ділянках, доступних для нанесення їх власною рукою. Виявлені у неї тілесні ушкодження не є небезпечними для життя, так як останні не спричинили загрозливі для життя явища. Враховуючи характер, локалізацію та кількість виявлених у неї тілесних ушкоджень, а також відсутність останніх на інших виступаючих частинах тіла, можливо вказати, що вони є не характерними для спричинення їх при падінні з висоти власного зросту. Враховуючи характер, локалізацію та ступінь ознак загоєння виявлених у неї тілесних ушкоджень, дані медичної документації, можливо вказати, що ушкодження утворилися незадовго до звернення за медичною допомогою у лікувальні заклади, тобто можливо і в термін на який вказує обстежений та слідчий у клопотанні.Локалізація та характер виявлених тілесних ушкоджень у гр. ОСОБА_8 в області голови не суперечить механізму їх утворення на який вказує остання та свідок ОСОБА_11 в ході слідчих експериментів за їх участю (т.1, а.п. 60-63);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 26.03.2019 року (з СD -R диск до нього), проведеного за участю потерпілої ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 відповідно до якого останні розповіли про обставини події, які відбувалися 27.05.2018 року (т.2, а.п. 115-119);
- висновком експерта № 1417-е від 17.04.2019 року, відповідно до якого оцінити механізм нанесення тілесних ушкоджень гр. ОСОБА_8 , на який вказує гр. ОСОБА_9 , не представляється можливим, оскільки під час проведення слідчого експерименту останній вказує на те, що самого удару він не бачив. Локалізація та характер виявлених тілесних ушкоджень у гр. ОСОБА_8 в області голови не суперечить механізму їх утворення на який вказує остання в ході слідчого експерименту від 26.03.2019 року. Виявлені тілесні ушкодження не відображають на собі характерологічні особливості травмуючого предмету, можливо лише вказати, що вони могли утворитися від дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, невиключно, що і при ударі об такий (такі), якими могла бути і гілка дерева;
- диском помаранчевого кольору з маркуванням Verbatim DVD-R 4/7 GB, на якому зафіксована розмова ОСОБА_8 з оператором 102, та чути удар і скарги потерпілої на те, що обвинувачений наніс їй удар, від якого вона отримала тілесні ушкодження (т.1, а.п. 24).
Вивченням матеріалів справи не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення вищевказаних доказів у справі, які б викликали сумніви в їх достовірності. Наявні у справі докази відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності доказів. Тому колегія суддів не вбачає в діях суду першої інстанції будь-яких порушень законодавства під час відправлення ним правосуддя у даному кримінальному провадженні. А та обставина, що слідство і суд по-іншому оцінюють докази, зокрема, показання учасників кримінального провадження, висновки експертиз та інших письмових доказів, порівняно з оцінкою їх захистом, не свідчить про необ`єктивність слідчих органів і суду, на що є посилання в поданій апеляції.
Разом з цим, зі змісту апеляційної скарги захисника випливає, що останній вважає за необхідне визнати зазначені ним в апеляційній скарзі докази недопустимими з підстав суттєвих порушень норм КПК України, на що суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, Конституційний Суд України у своєму рішенні № 12-рп/2011 від 20 жовтня 2011 року у справі за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України зазначив, що визнаватися допустимими і використовуватися як доказ в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.
Аналіз положення частини третьої статті 62 Конституції України про те, що «обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом», дає підстави для висновку, що обвинувачення у вчиненні злочину не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо.
Кримінальний процесуальний закон також не дає вичерпного переліку підстав, за наявності яких докази мають визнаватися недопустимими, а натомість надає право суду вирішувати питання їх допустимості чи недопустимості у порядку, передбаченому статтею 89 КПК.
Частиною першою статті 87 КПК передбачено, що ключовою умовою для визнання доказів недопустимими є їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Отримання доказів завжди обумовлено вчиненням стороною кримінального провадження цілеспрямованих дій з метою їх збирання. Аналіз положень частини другої цієї статті дає підстави зробити висновок, що саме вчинення з цією метою стороною обвинувачення діянь, які істотно порушують права і основоположні свободи людини, має наслідком визнання отриманих у такий неправомірний спосіб доказів недопустимими.
З приводу ж зазначених апелянтом порушень під час досудового розслідування порядку проведення певних слідчих процесуальних дій з наступним визнанням їх результатів, зафіксованих у процесуальних документах недопустимими доказами, колегія суддів зазначає, що у своєму вироку суд першої інстанції надав цьому належну оцінку, з якою погоджується і апеляційний суд.
На підтвердження своєї позиції щодо визнання винуватості ОСОБА_9 в інкримінованому злочині суд першої інстанції навів досить обґрунтовані і вмотивовані, на думку колегії суддів, висновки, які в повному обсязі спростовують вищезазначену лінію, побудовану стороною захисту для уникнення обвинуваченим покарання за скоєний злочин.
Так, з приводу визнання недопустимими доказами протоколу огляду місця події від 27.05.2018 року та протоколу слідчого експерименту від 03.07.2018 року за участю ОСОБА_8 , суд першої інстанції зазначив, що поняті ОСОБА_20 та ОСОБА_21 підписали вказаний протокол без доповнень і зауважень, відповідно до змісту протоколу останнім роз`яснено їх права та обов`язки. Що стосується спеціаліста ОСОБА_22 , то згідно вимог чинного законодавства участь останнього не є обов`язковою при складанні даного протоколу. Щодо не зазначення технічних параметрів приладу фотографування, суд визнав вказану обставину не суттєвою, оскільки сторони кримінального провадження не оскаржували зображення на даних фотографіях, як таких, що не відповідали дійсності, чим фактично погодилися з тією обставиною, що зображення відображене на фотознімках відповідає дійсності.
Стосовно виявленого та вилученого замикаючого пристрою у вигляді тросу з металевим наконечником, визнаного постановою слідчого речовим доказом, суд першої інстанції вірно зазначив, що даний доказ упакований в спеціальний пакет Національної поліції України № 0023403, відповідно до ч. 5 ст. 237 КПК України, а тому немає підстав визнавати його недопустимим.
Доводи сторони захисту з приводу визнання неналежним доказом по справі й протоколу проведення слідчого експерименту від 03.07.2018 року за участю неповнолітнього свідка ОСОБА_11 також не заслуговують на увагу, оскільки суд обгрунтовано визнав вказаний доказ допустимим в розумінні ст. 86 КПК України, оскільки свідок ОСОБА_11 була допитана згідно вимог чинного законодавства в судовому засіданні та підтвердила всі обставини, викладені в обвинувальному акті, в тому числі і протоколі про проведення вищевказаного слідчого експерименту. У колегії суддів, як і у суду першої інстанції, не викликає сумнівів достовірність проведення зазначеної слідчої дії, а відсутність підпису у даному протоколі не впливає на її законність.
Отже, колегія суддів не може погодитись з тим, що вищевикладені докази викликають сумнів у їх достовірності, про що йдеться в апеляції сторони захисту, оскільки зазначені апелянтом обставини не свідчать про отримання цих доказів з порушенням порядку, передбаченого кримінальним процесуальним законодавством та не є підставою для визнання їх недопустимими.
До того ж, апеляційний суд не може не звернути увагу й на той факт, що судом першої інстанції у відповідності до вимог статті 10 КПК України було створено необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав, сторони користувалися рівними правами і свободою в наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом, разом з цим захисник вперше висловив свої аргументи щодо недопустимості вищевикладених доказів лише 21.05.2019 року, подавши клопотання про визнання їх недопустимими, за декілька днів до ухвалення судом вироку по даній справі, з огляду на те, що судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_9 тривав з 04.12.2018 року і протягом цього часу сторона захисту допустимість цих доказів сумніву не піддавала.
Також суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для того, щоб визнати спроможними доводи апеляції захисту про те, що речовий доказ диск помаранчевого кольору, на якому зафіксована розмова потерпілої ОСОБА_8 з оператором 102, залучений до матеріалів справи без законного обґрунтування та вимог ст..86 КПК України. Цей доказ в даному випадку не є єдиним або ключовим доказом проти обвинуваченого, який використав суд першої інстанції під час обґрунтування ним судового рішення, а посилання апелянта в своїй скарзі не свідчать про отримання даного доказу з порушенням порядку, передбаченого кримінальним процесуальним законодавством та не є підставою для визнання його неналежним чи недопустимим.
Що ж стосується наведених в апеляційній скарзі захисника доводів про те, що судом не були взяті до уваги показання обвинуваченого та результати слідчого експерименту, проведеного за його участю, в частині його непричетності до інкримінованого злочину, колегія суддів вважає їх необґрунтованими та погоджується з судом першої інстанції, який критично віднісся до відповідних свідчень обвинуваченого та цілком правильно визнав їх такими, що не підтверджуються, а взагалі спростовуються іншими доказами по кримінальному провадженню. Суд апеляційної інстанції також вважає це певною лінією захисту з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене правопорушення.
Аналізуючи позицію обвинуваченого ОСОБА_9 , співставляючи її з обвинуваченням, що йому інкримінується, а також з показами учасників судового провадження та з іншими доказами, дослідженими судом, які повністю викривають обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, колегія суддів робить висновок про те, що вищезазначені покази та інші наведені судом докази мають характер логічних, послідовних та об`єктивних. Зазначені докази винуватості ОСОБА_9 є такими, що доповнюють одне одного, є належними, достовірними, допустимими, достатніми та такими, що не суперечать Конституції та нормам КПК України.
Крім того, не можна визнати слушними й доводи апелянта про незаконність обвинувального акта відносно ОСОБА_9 з підстав, викладених останнім в своїй апеляційній скарзі, оскільки згідно розписки, наявної у матеріалах кримінального провадження, захисник ОСОБА_7 отримав копію обвинувального акта та копії реєстру матеріалів досудового розслідування 29.10.2018 року, разом з цим 04.12.2018 року під час підготовчого судового засідання жодним чином не зазначав про будь-які порушення при складанні та затвердженні даного обвинувального акта, а натомість не заперечував проти призначення справи до судового розгляду. Інші доводи, наведені в апеляційних скарга, хоча в даному випадку і є слушними та заслуговують на увагу, однак жодним чином не впливають на висновок суду щодо доведеності вини обвинуваченого й призначення останньому покарання та не можуть бути прийняті колегією суддів в якості підстави для скасування вірного по суті рішення в цілому.
З урахуванням наведеного, виходячи з того, що доводи захисника обвинуваченого не знайшли свого підтвердження та спростовуються наявними в матеріалах кримінального провадження доказами у всій своїй сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги останнього про необхідність скасування вироку як винесеного з суттєвими порушеннями процесуальних норм та закриття кримінального провадження за відсутністю в діях його підзахисного складу кримінального правопорушення, задоволенню не підлягають.
Колегія суддів вважає, що давши належну оцінку всім зібраним доказам у сукупності, врахувавши поведінку всіх учасників під час вчинення злочину, суд дійшов обґрунтованого висновку про винність ОСОБА_9 в нанесенні потерпілій ОСОБА_8 умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, за наведених у вироку обставин і правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 125 КК України. За таких обставин вважати, що ОСОБА_9 невмотивовано засуджено за вказані злочинні дії, немає підстав. Тому доводи захисника обвинуваченого є необґрунтованими, оскільки на підставі тих доказів, які були предметом перевірки в судових засіданнях, з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини зазначеного у вироку злочину. Так як вивченням матеріалів справи не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження слідчими органами та судом обставин справи, не має підстав вважати, що у справі допущена суттєва неповнота досудового або судового слідства, яка викликає необхідність скасування вироку в частині засудження ОСОБА_9 за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України з подальшим закриттям провадження по справі, на чому наполягає в своїй апеляції захисник ОСОБА_7 .
Що ж стосується призначення обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, то апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно зі ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для його вибору суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші обставини, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.
З огляду на матеріали кримінального провадження, суд при призначенні покарання обвинуваченому в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, є інвалідом І групи з 01.05.2014 року відповідно до довідки серії 10 ААГ № 003299 виданої 04.08.2014 року, на обліку у лікаря психіатра та лікаря-нарколога, не перебуває, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у вигляді штрафу в межах санкції інкримінованої статті, а саме у розмірі 80 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1360 гривень, з чим повністю погоджується й суд апеляційної інстанції.
Таким чином, виходячи з системного аналізу матеріалів кримінального провадження можливо зробити висновок, що суд першої інстанції під час ухвалення даного обвинувального вироку виходив першочергово з загальних засад кримінального процесуального законодавства, у зв`язку з чим було постановлено законне та обґрунтоване рішення, яке підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга сторони захисту - такою, що не підлягає задоволенню.
Будь-яких даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його судовому розгляді істотних вимог норм кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування всього вироку, по справі не встановлено.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2019 року щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

______________ _______________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4