Справа № 509/3892/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2019 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши в судовому засіданні в залі суду смт.Овідіополь кримінальне провадженняз обвинувальним актом, яким:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт.Великодолинське Овідіопольського району Одеської області, громадянин України, не одружений, з середньою освітою, офіційно не працевлаштований, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: 07.07.2015 Овідіопольським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, в силу ст.70 ч.4 КК України з урахуванням попереднього вироку суду від 20.10.2014 всього до відбуття призначено 3 роки та 6 місяців позбавлення волі, звільнений після відбуття покарання 06.03.2017; 26.01.2018 Овідіопольським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки,

обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбаченихч.1ст.263 та ч.1 ст.296 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

27 серпня 2018 року до Овідіопольського районного суду Одеської області надійшли матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.263 КК України.
15 лютого 2019 року до Овідіопольського районного суду Одеської області надійшли матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.296 КК України.
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 21.02.2019 р. зазначені справи об`єднані в одне провадження.
Обвинуваченому ОСОБА_4 ухвалою суду обранозапобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого спливає 13.08.2019 року, та закінчити розгляд кримінального провадження до цього часу неможливо.
12.08.2019 р., в ході проведення судового засідання Овідіопольським районним судом, прокурором заявлене клопотання про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою.Обвинувачений та його захисник проти його задоволення заперечували, заявили клопотання про обрання відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Прокурор у своєму клопотанні зазначив, що на теперішній час ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися, а тому існує можливість того, що ОСОБА_4 може переховуватись від суду.
Крім того, відповідно до вимог ст.ст. 199, 178 КПК України, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушень передбачених ч.1 ст.263 та ч.1 ст.296 КК України, відсутність міцних соціальних зв`язків у обвинуваченого ОСОБА_4 ,постійного джерела доходу.
Відповідно ч.1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України - кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При розгляді відповідних клопотань про обрання запобіжного заходу, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява № 42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою - є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, судом враховується правова позиція ЄСПЛ, викладена у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Як неодноразово наголошував ЄСПЛ у своїх рішеннях, пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (inabstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).
Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі "Харченко проти України", п.4 ст. 5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка слугувала підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ). Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі "Таран проти України" зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Неистяк проти Словаччини»,заява №65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі проти Польщі» (Ladentv. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі « Хайредіновпроти України» (v. Ukraine),заява № 38717/04, п. 86).

Відповідно до ст. 183КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177КПК України.

Прокурором ні в клопотанні, ні в поясненнях в судовому засіданні не надано аргументованого обґрунтування неможливості застосування до обвинуваченого інших, передбачених КПК України видів запобіжних заходів.

На підставі наведеного, суд вважає, що відповідно до вищевказаних вимог Закону та Конвенції, наявні, на час розгляду клопотання в кримінальному провадженні, ризики, але можливо їх запобігання шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

На підставі наведеного, суд вважає обґрунтованою, та такою, що відповідає нормам КПК України, судової практиці Європейського суду з прав людини в контексті застосування запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою, позицію, викладену в клопотанні захисника ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 в зв`язку з чим вважає за необхідне зазначене клопотання задовольнити та змінити відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід в вигляді тримання під вартою, на домашній арешт.

керуючись ст.331 КПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 - відмовити.

Обрати, відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід в вигляді домашнього арешту з 20 години по 06 годину наступного дня, за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_4 , такі обов`язки:

- не залишати приміщення домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , в період з 20:00 години до 06:00 години наступної доби;

- прибувати до прокурора та суду за першим викликом;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, роботи, а також зміну засобів зв`язку;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон (у разі існування такого), або інший документ, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

Попередити обвинуваченого ОСОБА_4 про наслідки ухилення від покладених обов`язків.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з під арешту в залі суду негайно.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали складено 15.08.2019 року о 16.30 год.
Суддя: ОСОБА_1