Справа № 158/318/17 Провадження №11-кп/802/29/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.3 ст.185 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 травня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

перекладача ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000664, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 25 травня 2018 року щодо ОСОБА_7 , яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, неодружений, не працює, раніше судимий:

-вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 01 лютого 2016 року за ч.2 ст.186, ч.2 ст.309, ч.1 ст.307, ст.70 КК України до покарання у виді 4 років 8 місяців позбавлення волі. На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки,

визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.185 КК України та виправданий на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення.

Цивільний позов Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Волинської філії до ОСОБА_7 про відшкодування майнової шкоди, завданої злочином залишено без розгляду.

Вироком вирішено питання про речові докази та судові витрати.

В С Т А Н О В И В
Органом досудового розслідування ОСОБА_7 та ОСОБА_11 обвинувачувалися у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення за наступних обставин.

16 липня 2016 року близько 02 год. 00 хв. ОСОБА_7 та ОСОБА_11 (особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження) на АДРЕСА_2 , діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, з умислом спрямованим на таємне викрадення чужого майна, згідно розподілу ролей співвиконавства, де ОСОБА_7 шляхом розбиття віконної рами проник до приміщення АТС, що знаходиться за вищевказаною адресою, в той час, коли ОСОБА_11 , знаходячись біля вищевказаного приміщення для створення безперешкодної можливості здійснення крадіжки спостерігав за навколишньою обстановкою з метою попередження про можливу появу сторонніх осіб.

Так, ОСОБА_7 , знаходячись в згаданому приміщенні умисно, таємно викрав системний блок комп`ютера вартістю 2514 грн., джерело безперебійного живлення Back-UPS-500APC вартістю 629,16 грн., модем Huawei HG 532e-S/HT9E7S-7 вартістю 248,71 грн., модем W5 NTU вартістю 4755,87 грн., вогнегасник ВВК-3 вартістю 88,33 грн., пристрій MKE LAN вартістю 2500 грн., дві станційні плати Telplus вартістю 4184,88 грн., обладнання ІКМ 30 С-4 вартістю 12480 грн., апаратуру ОСА-13-плати СН-13-25 штук, ДС - штук вартістю 1250 грн., кігті монтерські КЛМ-2 вартістю 165 грн., лази монтерські ЛМ-ЗУ вартістю 198,24 грн., пояс запобіжний безлямковий вартістю 127,87 грн., бокорізи 160 мм. вартістю 59,79 грн., бокорізи 115мм. вартістю 63,08 грн., викрутку діалектричну 3*100 вартістю 43,28 грн., викрутку хрестову РН 1*100 вартістю 29,77 грн., викрутка-індикатор ІНН вартістю 31,11 грн., систему ущільнення ОТГ-35 вартістю 38683,27 грн., батарею акумуляторну герметичну з вісьмома блоками вартістю 23215 грн. та станційний блок Telplus вартістю 420,12 грн. чим спричинив майнової шкоди Волинській філії ПАТ «Укртелеком» на загальну суму 92 527,92 грн.

Органом досудового розслідування вищевказані дії обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_11 кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у приміщення.

Матеріали щодо обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України виділено в окреме провадження та оголошено його в розшук.

У поданій на апеляційній скарзі прокурор оскаржує вирок, у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального правопорушення, істотним порушенням кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вказує, що дійшовши висновку про недоведеність скоєння ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину, суд не взяв до уваги протокол слідчого експерименту від 03 листопада 2016 року за участю підозрюваного ОСОБА_11 , показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які у своїй сукупності та взаємозв`язку із іншими наявними в матеріалах провадження доказами, доводять винуватість ОСОБА_7 у скоєнні вищевказаного злочину. У зв`язку з цим, просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 01 лютого 2016 року остаточно визначити до відбуття покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Захисник ОСОБА_8 та обвинувачений подали заперечення на апеляційну скаргу прокурора, просять її залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, прокурора, який подану ним апеляцію підтримав, обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу прокурора заперечили, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 року "Про практику застосування Конституції при здійсненні правосуддя " визнання особи винною у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини.

При цьому слід мати на увазі, що згідно зі ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно вимог ст.373 КПК України, п.п.17, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про виконання судами України законодавства і Постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку " в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені у судовому засіданні. При постановленні вироку суд, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності і достатності. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

На думку апеляційного суду, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції у вироку проаналізував та надав належну юридичну оцінку зібраним доказам для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.

Виправдовуючи ОСОБА_7 , суд врахував позицію захисника про недоведеність вчинення обвинуваченим пред`явленого йому обвинувачення, надав належну юридичну оцінку показанням свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , даним, що містяться в протоколі слідчого експерименту від 03 листопада 2016 року, проведеного за участю підозрюваного ОСОБА_11 , а також іншим письмовим доказам, наявних в матеріалах провадження, на які вказує у поданій ним апеляційній скарзі прокурор.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду про те, що аналіз показань вищевказаних свідків підтверджує факт вчинення крадіжки майна, проте жодним чином не доводить безпосередньої участі обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину.
Дані протоколу слідчого експерименту від 03 листопада 2016 року проведеного лише за участю ОСОБА_11 (особи, матеріали кримінального провадження відносно якої виділені в окреме провадження), навіть з урахуванням показань свідка ОСОБА_12 про добровільнсть та послідовність пояснень першого з приводу обставин вчинення злочину, були правильно визнані недопустимим доказом, оскільки ОСОБА_11 , у відповідності до ст.ст. 23, ч.4 ст. 95 КПК України, не був безпосередньо допитаний судом, у зв`язку із його переховуванням від органів слідства та суду. Доказова база грунтується лише на його письмових показаннях, у яких він також ствердив про вчинення злочину у співучасті ще й з третьою особою - ОСОБА_14 , обвинувачення якій у скоєнні даного злочину пред`явлене не було.
Тоді як інші наявні в матеріалах кримінального провадження письмові докази, на які міститься посилання в мотивувальній частині вироку суду, були оцінені судом у їх сукупності та взаємозв`язку, як такі, що лише підтверджують факт вчинення крадіжки в ніч 16 липня 2016 року невідомими особами з приміщення АТС, проте жодним чином не доводять участь ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованому йому злочину, і з такою оцінкою зазначених доказів погоджується апеляційний суд.
Таким чином докази, зібрані органом досудового розслідування, на які посилається сторона обвинувачення, викликають розумні сумніви у скоєнні ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, а твердження прокурора про те, що суд першої інстанції при ухваленні виправдувального вироку не оцінив всі докази провадження в своїй сукупності, не заслуговують на увагу та не дають підстав для задоволення поданої прокурором апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 25 травня 2018 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: