ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/1904/18 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/1349/19 Суддя-доповідач ОСОБА_2 Категорія: ч.3 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

потерпілого - ОСОБА_9 ,

представника потерпілого - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_11 , представника потерпілого ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2018 року стосовно ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22.10.2018року, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, має повну середню освіту, не працюючого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого: 11.06.2003 Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 309 КК України, на підставі ст. 75 КК України звільнений з іспитовим строком на 1 рік; 03.06.2005 Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 121 КК України до 2 роки 6 місяців позбавлення волі, звільнений постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 26.10.2005 умовно-достроково на невідбутий термін 2 місяці 28 днів; 27.12.2010 Комінтернівським районним судом м. Харковаза ч. 2 ст. 307 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки; 08.01.2013 року Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.309, ч.1 ст. 317 КК України на підставі ст. 71 КК Україні до покарання у вигляді позбавлення волі строком 5 років 1 місяць,-,
визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, і призначено йому покарання - у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України, призначено покарання за сукупністю вироків, приєднано частково до призначеного покарання невідбуту частину покарання за вироком Червонозаводськкого районного суду м. Харкова від 08.01.2013 року і остаточно призначено покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.
Строк відбуття покарання визначено рахувати з моменту взяття під варту на виконання вироку суду.
Зараховано в строк відбуття покарання строк знаходження під вартою з 22.01.2010 року по 17.05.2010 року .
До набрання вироком законної сили обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та взято ОСОБА_7 під варту в залі суду.
Речові докази у справі металевий каркас столу вагою 48 кг визначено вважати повернутим ОСОБА_7 .

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10.12.2018 року виправлено описку, допущену у вироку Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22.10.2018року, та викладено:
- 2 речення абзацу мотивувальної частини вироку, в якому відображено показання ОСОБА_7 , в наступній редакції: «В той же день, приблизно о 23.00, знов у той же спосіб зайшов на теж саме подвір`я і винес автомобільний стенд розвал-сходження з лазерною оптичною указкою «ВЕКТОР-СКВО», який здав у пункт прийму металобрухту»;
- 9 абзац резолютивної частини вироку в наступній редакції: «Речові докази у справі металевий каркас столу вагою 48 кг вважати повернутим ОСОБА_9 ».

Вказаним вироком встановлено, що 11.01.2018, приблизно о 20 годині 47 хвилин, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не сталося можливим, ОСОБА_7 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_13 , маючи спільний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, шляхом підбору комбінації цифр, розміщених на металевих кнопках замку, що розташований у воротах прибудинкової території домоволодіння, який знаходиться у АДРЕСА_2 , проник у огороджене забором подвір`я (сховище), яке являє особою сховище господарського та іншого майна власників вищевказаного домоволодіння, на якому розташовані інші приміщення та з метою незаконного збагачення, діючи з корисливих мотивів, скориставшись тим, що за їх діями ніхто не спостерігає, діючи таємно, викрали металевий каркас столу вагою 48 кг, що належав потерпілому ОСОБА_9 (який проживає за вказаним адресом та зберігає господарське майно у зазначеному сховищі) завдавши потерпілому матеріальну шкоду, розмір якої, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 405 від 31.01.2018, складає 240 гривень 00 копійок, після чого ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_13 покинули місце вчинення злочину, звернувши викрадене майно у свою власність та розпорядившись ним на власний розсуд.
Крім того, 11.01.2018, приблизно о 22 годині 45 хвилин, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не сталося можливим, ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний та прямий умисел спрямований на вчинення злочину, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, діючи повторно, шляхом підбору комбінації цифр, розміщених на металевих кнопках замку, що розташований у воротах прибудинкової території домоволодіння, яке знаходиться у АДРЕСА_2 , проник у огороджене забором подвір`я (сховище), яке являє собою сховище господарського та іншого майна власників вищевказаного домоволодіння, на якому розташовані інші приміщення та з метою незаконного збагачення, діючи з корисливих мотивів, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи таємно, повторно, викрав автомобільний стенд розвал-сходження з лазерною оптичною указкою «ВЕКТОР-СКВО», що належав потерпілому ОСОБА_9 (який проживає за вказаним адресом та зберігає власне господарське майно у зазначеному сховищі).
Після чого, ОСОБА_7 покинув місце вчинення злочину, звернувши викрадене майно у свою власність та розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду, яка згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 404 від 22.03.2018 становить 22 095 гривень.

Не погодившись з рішенням районного суду прокурор в кримінальному провадженні ОСОБА_11 , представник потерпілого ОСОБА_12 та обвинувачений ОСОБА_7 подали на нього апеляційну скаргу.

Прокурор в кримінальному провадженні ОСОБА_11 в своїй апеляційній скарзі в редакції змінених доводів просить вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2018року скасувати і призначити новий судовий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції , у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, а також невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та внаслідок чого неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації дій ОСОБА_7 .
В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що судовий розгляд в суді першої інстанції провадився за правилами ч.3 ст.349 КПК України, обвинувачений свою вину за пред`явлений обвинуваченням визнавав в повному обсязі, проте в мотивувальній частині оскаржуваного вироку, всупереч вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України, судом невірно викладені показання ОСОБА_7 щодо скоєння ним злочину від 11.01.2018 року, що призводить до невідповідності фактичним обставинам події, а відтак і суперечить формулюванню обвинувачення, визнаного судом доведеним, а також кваліфікація дій обвинуваченого.
Апелянт зазначає , що у мотивувальній частині вироку суд дійшов висновку, що вину обвинуваченого повністю доведено під час судового розгляду та кваліфікував його дії за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у сховище, вчинене повторно, проте не зазначив кваліфікуючу ознаку за попередньою змовою групою осіб, що є порушенням п.2 ч.3 ст.374 КПК України.
Крім того, прокурор вказує, що при призначенні покарання судом першої інстанції в достатній мірі не було враховано тяжкість вчиненого злочину та особу обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_7 є працездатною особою, при цьому ніде не працює, джерелом свого матеріального забезпечення обрав злочинну діяльність,
Апелянт також зазначає, що судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а саме не застосовано закон, який підлягає застосуванню, оскільки при призначенні покарання судом не враховано обставину, що обтяжує покарання, у виді рецидиву злочинів.

В своїй апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_12 просить скасувати оскаржуваний вирок, ухвалити новий вирок, яким:
- позовні вимоги потерпілого ОСОБА_9 щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000 грн. задовольнити в повному обсязі;
- стягнути з ОСОБА_7 процесуальні витрати на правову допомогу отриману потерпілим ОСОБА_9 у розмірі 10000 грн.;
- визнати обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_7 , у виді рецидиву злочинів;
- доповнити обвинувальний вироку суду першої інстанції відомостями щодо сімейного стану обвинуваченого;
- змінити резолютивну частину вироку суду першої інстанції щодо вирішення питання долі речових доказів.
Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу, представник потерпілого посилається на те, що судом необґрунтовано було відмовлено в задоволенні цивільного позову в частині вирішення питання стягнення з обвинуваченого процесуальних витрат на правову допомогу, яка була надана потерпілому, а також в частині вирішення розміру стягнення моральної шкоди.
Крім цього, апелянт вказує, що судом помилково повернуто речові докази обвинуваченому, які не є його власністю, а також суд безпідставно не визнав обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_7 , у виді рецидиву злочинів, оскільки обвинувачений вчинив умисний злочин за цим провадженням, маючи при цьому судимість за вчинення умисних злочинів, яка в установленому порядку не знята та не погашена.

Обвинувачений ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі, з урахуванням доповнених доводів та вимоги, просить вирок районного суду скасувати, ухвалити нове судове рішення та призначити йому покарання із застосуванням положень ст.ст.32, 70, 71 КК України.
Крім того, обвинувачений просить допитати свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , перевірити відомості про земельну ділянку за адресою; АДРЕСА_2 , дослідити судово-товарознавчу експертизу №404 від 22.03.2018 року та інші докази за цим кримінальним провадження.
В своїх апеляційних доводах обвинувачений зазначає, що судом було порушено вимоги ч.3 ст.349 КПК України; висновки суду, викладенні в оскаржуваному вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження; під час судового розгляду йому не було надано належної правової допомоги; судом належним чином не перевірені докази за цим кримінальним провадженням; не були допитані свідки, показання яких могли мати істотне значення при ухваленні судового рішення; судом невірно було встановлено розмір завданої шкоди.
Під час апеляційного розгляду обвинувачений змінив свою апеляційну вимогу та просив скасувати вирок районного суду і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні в редакції змінених доводів ; пояснення обвинуваченого і захисника, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту; доводи потерпілого та ОСОБА_9 та його представника, щодо необхідності задоволення їх апеляційних вимог ; колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок, вважає , що всі апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є вирок, ухвалений компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим КПК. Обґрунтованим є вирок, ухвалений судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Судовий розгляд в суді першої інстанції в частині пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення провадився на підставі норм ч.3 ст.349 КПК України, тобто у спрощеному порядку дослідження доказів, оскільки суд обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням даних, що характеризують особу обвинуваченого, без дослідження доказів сторони обвинувачення.
Відповідно до пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, органом досудового розслідування дії обвинуваченого кваліфіковано за першим епізодом крадіжки як таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у сховище, за попередньою змовою групою осіб, та за другим епізодом - як таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у сховище, вчинене повторно (арк. 2-3).
Разом з цим, як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції, при спрощеному порядку дослідження доказів, самостійно змінив правову кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 та визнав його винним у вчиненні таємного викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у сховище, вчинене повторно (арк. 117).
Тобто, суд першої інстанції вийшов за межі визначеного порядку дослідження доказів та змінив правову кваліфікацію дій обвинуваченого, яка під час судового розгляду в суді першої інстанції ніким з учасників судового провадження не оспорювалася.
Крім цього, при застосуванні норм ч.3 ст.349 КПК України єдиним доказом на підтвердження встановлених судом обставин - є лише зміст показань обвинуваченого. Зазначена обставина є істотною, оскільки впливає на висновки суду щодо доведеності вини обвинуваченої, правової кваліфікації дій особи, що пов`язано з правильністю призначеного покарання.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд, всупереч вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України, судом невірно викладені показання обвинуваченого ОСОБА_7 щодо епізоду крадіжки від 11.01.2018 року, яка вчинена близько 22 год. 45 хв., що свідчить про невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, а відтак і суперечить формулюванню обвинувачення, визнаного судом доведеним, та безпосередньо впливає на правову кваліфікації дій обвинуваченого, що свідчить на користь апеляційних доводів прокурора.
Зокрема, суд першої інстанції в оскаржуваному вироку зазначив, що: «обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою вину у даному злочині, надав пояснення про те, що 11.01.2018 шляхом підбору комбінації цифр, розміщених на металевих кнопках замку на прибудинкової території домоволодіння по АДРЕСА_2 , разом з ОСОБА_13 , зайшли на подвір`я і викрали металевий каркас столу, винесли його з подвір`я та здали на металобрухт. В той же день, приблизно о 23.00, разом з ОСОБА_13 , знов у тий же спосіб зайшли на теж саме подвір`я і винесли автомобільний стенд розвал-сходження з лазерною оптичною указкою «ВЕКТОР-СКВО», який здали у пункт прийму металобрухту».
Пізніше, а саме після отримання 21.11.2018 року апеляційної скарги прокурора, суд в своїй ухвалі від 10.12.2018 року, постановленої в порядку ст.379 КПК України, виклав показання обвинуваченого в такій редакції: «В той же день, приблизно о 23.00, знов у той же спосіб зайшов на теж саме подвір`я і виніс автомобільний стенд розвал-сходження з лазерною оптичною указкою «ВЕКТОР-СКВО», який здав у пункт прийму металобрухту».
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 «Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов`язаних з виконанням вироків» від 21.12.90 р. , в порядку виправлення описки , суд може вирішити питання про усунення неточностей, допущених у вироку при написанні прізвища, імені, по батькові чи інших біографічних даних засудженого, а також описок та арифметичних помилок, коли вони очевидні і виправлення їх не стосується суті вироку і не тягне погіршення становища засудженого. Не підлягають розгляду питання, які зачіпають суть вироку та погіршують становище засудженого; звужують або розширюють обсяг обвинувачення; стосуються прогалин і недоліків вироків в частині кваліфікації злочинів, призначення покарання, вирішення цивільного позову.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10.12.2018 року про виправлення описки у вироку у вироку Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22.10.2018року, фактично було змінено зміст показань обвинуваченого ОСОБА_7 , які він надавав під судового розгляду в суді першої інстанції та фактично є єдиним доказом на підтвердження встановлених судом обставин при застосуванні спрощеного порядку дослідження в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

Формальне дослідження показань ОСОБА_7 , неналежне з`ясування його процесуальної позиції під час судового розгляду, оскільки обвинувачений спочатку заперечував факт проникнення в сховище , а потім формально визнав його, - свідчить про недотримання судом вимог норм ч.3 ст.349 КПК України.
Положення ч.3 ст.349 КПК України не звільняють суд від процесуального обов`язку щодо ретельного дослідження судом правильності правової кваліфікації дій обвинуваченого, а також перевірки відповідності показань винної особи фактичним обставинам, згідно пред`явленого обвинувачення.
Зазначених вимог суд першої інстанції не дотримався, оскільки судом першої інстанції змінено правову кваліфікацію дій обвинуваченого, яку встановлено органом досудового розслідування, без дослідження усіх доказів за цим кримінальним провадження, а також невірно зазначено в оскаржуваному обвинувальному вироку показання ОСОБА_7 , які він безпосередньо надавав під час судового розгляду в суді першої інстанції.
За таких обставин, з урахуванням застосування судом процедури ч.3 ст.349 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність істотних порушень КПК України, оскільки встановлені при апеляційному розгляді порушення впливають на правильність правової кваліфікації дії обвинуваченого, а також призначення йому певного виду та міри покарання, а тому колегія суддів погоджується зі слушністю апеляційних доводів та вимог прокурора і обвинуваченого в цій частині.
Ці порушення вимог кримінального процесуального закону, згідно ч.1 ст.412 КПК України, є істотними, оскільки перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення і відповідно до п.3 ч.1 ст.409 цього Закону - підставами для скасування вироку.
Відповідно до положень ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути зазначені порушення вимог процесуального закону шляхом повторного дослідження вищевказаних обставин кримінального провадження, оскільки вони в суді першої інстанції не досліджувались і будь-яких клопотань про повторне дослідження доказів від прокурора не надходило.
За таких обставин, колегія суддів керується приписами ч.6 ст.9 КПК України, які визначають, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, тоді застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.
Тому, виходячи із передбаченої п.13 ч.1 ст.7 КПК України загальної засади кримінального провадження щодо забезпечення обвинуваченому права на захист, ухвалений вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, що обумовлює частково задоволення усіх поданих апеляційних скарг.

Переглядаючи оскаржуваний вирок в межах апеляційної скарги представника потерпілого, колегія суддів також погоджується зі слушність його апеляційних доводів, з наступних підстав.
Відповідно до вимог п.2 ч.4 ст.374 КПК України, у резолютивній частині вироку зазначаються, у разі визнання особи винуватою, рішення щодо речових доказів.

Питання про долю речових доказів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. При цьому гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю), а якщо його не встановлено - переходять у власність держави в установленому Кабінетом Міністрів України порядку (п.5 ч.9 ст.100 КПК України).

Згідно формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, ОСОБА_7 скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи таємно, повторно, викрав автомобільний стенд розвал-сходження з лазерною оптичною указкою «ВЕКТОР-СКВО», що належав потерпілому ОСОБА_9 .
При ухваленні оскаржуваного вироку судом не дотриманні вимог кримінального процесуального закону та в резолютивній частині зазначено, що речові докази у справі металевий каркас столу вагою 48 кг визначено вважати повернутим ОСОБА_7 , замість вірного потерпілому ОСОБА_9 .

Крім того, судом також невірно застосовано норми кримінального процесуального закону під час вирішення цивільного позову потерпілого в частині стягнення з обвинуваченого процесуальних витрат.
Так, відмовляючи в задоволенні цивільних вимог щодо стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого завданих йому витрат на правову допомогу у розмірі 10000 грн., суд першої інстанції послався на норми ст.120 КПК України.
Відповідно п.1 ч.1 ст.118 КПК України, процесуальні витрати складається, в тому числі, із витрат на правову допомогу.
Згідно вимог ч.1 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілоговсі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Разом з цим, в оскаржуваному вироку судом не надано аналізу зазначеним нормам КПК України і представленим потерпілим та його представником доказам, що документально підтверджують надання ОСОБА_9 правової допомоги під час судового розгляду цього кримінального провадження в суді першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з апеляційними доводами представника потерпілого в частині необґрунтованості оскаржуваного вироку в частині вирішення цивільного позову потерпілого та питання щодо долі речових доказів, у зв`язку з чим його апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Таким чином, колегія суддів керується приписами ч.6 ст.9 КПК України, які визначають, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, тоді застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.
Тому, виходячи із передбачених п.п.2, 10, 13, 15 ч.1 ст.7 КПК України загальних засад кримінального провадження щодо законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, змагальності сторін і свободи в поданні ними суду своїх доказів та у доведенні перед судом їх переконливості, ухвалений обвинувальний вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.
Під час нового судового розгляду суду необхідно усунути допущені вищевказані порушення кримінального процесуального закону, вжити заходів до повного, всебічного дослідження обставин кримінального провадження, перевірити доводи апеляційної скарги прокурора, обвинуваченого та представника потерпілого, дати належну оцінку зібраним доказам згідно чинного кримінального процесуального закону, в залежності від чого ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
За таких обставин, колегія суддів позбавлена процесуальної можливості перевірити решту апеляційних доводів прокурора та представника потерпілого , оскільки згідно ч. 1 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
Відповідно до вимог ст.ст. 197 ч.1, 331, 419 ч. 1 п.3 КПК України, з урахуванням наявності існування ризиків, передбачених п.п. 1,4, 5 ст.177 КПК України, а саме того, що обвинувачений може переховуватися від суду та правоохоронних органів, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що може вплинути на своєчасність виконання процесуальних рішень суду та дотримання розумних строків судового розгляду, колегія суддів вважає можливим та необхідним продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 25 серпня 2019 року включно.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 412 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_11 , представника потерпілого ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2018 року стосовно ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2018 рокупро виправлення описки скасувати.

Запобіжний захід ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у виді тримання під вартою продовжити до 25 серпня 2019 року включно.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді