Кримінальне провадження № 629/3175/18
Номер провадження 1-кп/629/124/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 липня 2019 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Лозівського міськрайонного суду Харківської області кримінальне провадження №0000335 від 15.02.2018 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лозова, Харківської області, громадянина України, з середньою технічною освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, -

в с т а н о в и в:

14 лютого 2018 року, близько 19-50 годині, ОСОБА_4 знаходився біля будинку № 38 м-на 1 в м. Лозова, Харківської області, де зустрівся зі своїм знайомим ОСОБА_6 . Під час розмови між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 відбувся словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_4 склалися особисті неприязні відносини, після чого у нього виник умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер їх настання, умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_4 наніс ОСОБА_6 один удар кулаком правої руки по обличчю в область лівої вилиці, після чого пішов з місця події.

Своїми злочинними діями ОСОБА_4 заподіяв потерпілому ОСОБА_6 наступні тілесні ушкодження: консолідуючий перелом лівої виличної кістки, наскрізну забито-рвану рану, наслідком загоєння якої являється рубець на лівій щоці. За ступенем тяжкості перелом виличної кістки являється середнього ступеню тяжкості тілесним ушкодженням, наскрізна забито-рвана рана це легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Обвинувачений ОСОБА_4 винним себе визнав, але з обставинами, які викладені в обвинувальному акті не погоджується. Цивільний позов визнав в повному обсязі.

В судовому засіданні пояснив, що 14.02.2018 року у нього під час розмови з потерпілим ОСОБА_6 виник конфлікт, під час якого він наніс потерпілому один удар «припоясом кисти» в обличчя, а другий удар ножем в щоку, проте хотів нанести удар саме в шию, так як мав намір вбити потерпілого, оскільки він образив його дружину. В цей момент з ОСОБА_6 знаходився його брат, він запитав у нього нащо він це зробив. Але він розвернувся та пішов. Конфлікт між ними виник ще до події, так як ОСОБА_6 винен був йому гроші. Щодо ножа, то обвинувачений пояснив, що ніж, яким він наніс тілесні ушкодження потерпілому у нього був вилучений працівниками Бєлгородсько відділу поліції, оскільки в м. Бєлгород він вчинив крадіжку, а ніж був при ньому. Відносно нього Белгородським відділом поліції порушено кримінальне провадження.

Щодо заявленого потерпілим позовом на суму 11000 гривень, то обвинувачений пояснив, що згоден відшкодовувати завдану шкоду потерпілому, як тільки буде у нього можливість.

Суд, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає, що винуватість обвинуваченого в інкримінованому йому правопорушенні підтверджується повністю зібраними по справі доказами, а саме:
- показаннями потерпілого ОСОБА_6 даними ним в судовому засіданні, який пояснив, що 14.02.2018 року до нього в гості прийшов брат з дружиною та малолітньою дитиною та разом вони відмічали свято. Потім йому зателефонував ОСОБА_4 , однак він йому сказав, щоб більше він йому не дзвонив і щоб він сам розбирався в своїй ситуації. Але ОСОБА_4 відповів йому в грубій формі та сказав, що зайде до нього. Коли ОСОБА_4 прийшов, він вийшов до нього на вулицю і під час розмови ОСОБА_4 вдарив його кулаком в обличчя. Після удару він трішки похитнувся і в нього почала швидко бігти кров. Потім він сказав брату, щоб той викликав швидку і його відвезли до Лозівської ЦРЛ. Зазначив, що ні кастета, ні ножа у ОСОБА_4 в руках він не бачив. На задоволенні цивільного позову наполягає;
- показами свідка ОСОБА_7 даними ним в судовому засіданні, який пояснив, що потерпілий є його братом, 14.02.2019 року він разом з дружиною та малолітньою дитиною знаходився у нього в гостях. Ввечері ОСОБА_8 зателефонував ОСОБА_4 та сказав щоб він до нього вийшов. ОСОБА_8 вийшов, а через деякий час і він вийшов. Розмова між братом і ОСОБА_4 відбувалася на підвищеному тоні. Потім ОСОБА_4 вдарив ОСОБА_8 , той нахилився і присів на коліна, а ОСОБА_4 швидко пішов. Він підійшов до ОСОБА_8 , який рукою тримався за щелепу і в нього текла кров. Він викликав швидку. Зазначив, що ножа у ОСОБА_4 не бачив;

- показами експерта ОСОБА_9 даними ним в судовому засіданні, який пояснив, що на підставі постанови слідчого Лозівського ВП ГУНП в Харківській області ним була проведена судово-медична експертиза ОСОБА_6 щодо спричинення тілесних ушкоджень. Так, ним був проведений безпосередній огляд потерпілого, досліджена медична документація з Лозівської ЦРЛ та рентгенографічні дослідження. Пояснив, що на момент огляду 06.03.2018 року у потерпілого на лівій щоці вже був сформований рубець. Рубець мав нерівні краї та закруглені рубці, що свідчить про те, що даний рубець на момент утворення міг утворитися від дії тупого предмету. Також коли була надана довідка з Лозівської ЦРЛ, в ній було встановлено, що у потерпілого на момент звернення його до Лозівської ЦРЛ лікарем-травматологом був встановлений діагноз «Рвана рана». Потім в ході проведення судово-медичної експертизи ним як лікарем судово-медичним експертом потерпілому було рекомендовано пройти рентгенологічне обстеження кісток черепа обличчя. Під час обстеження було виявлено у потерпілого перелом лівої величної кістки. Всі вказані вище дані свідчили про те, що дана травма утворилася в результаті дії тупого предмету, які нажаль не відобразились в ушкодженнях своїх індивідуальних особливостях у зв`язку з пізнім зверненням до нього. Пояснив, якби рубець мав інші характеристики, а саме гладкі краї, гострокутові кінці, то тоді можливо було б сказати, що така рана утворилася в результаті дії будь-якого гострого чи колючо - ріжуючого предмету.

- протоколом проведення слідчого експерименту від 03.03.2018 року та фототаблицями до нього за участю потерпілого ОСОБА_6 , в ході проведення якого ОСОБА_6 розповів та показав як саме та за яких обставин обвинувачений ОСОБА_4 наніс йому удар правою рукою в ліву частину обличчя в область лівої щоки. Також пояснив, що у ОСОБА_4 можливо у руці знаходився якийсь твердий предмет, так як від удару у нього відбулося розсічення лівої щоки і ясна під щокою з лівої сторони;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 06.03.2018 року та СD-диском з його відеозаписом за участю свідка ОСОБА_7 , в ході проведення якого він підтвердив свої свідчення та показав як саме ОСОБА_4 наніс один удар правою рукою в ліву щоку ОСОБА_6 ;
- судово-медичною експертизою №12-14/79-ЛЗ/18/17 від 03.03.2018 року, згідно висновку якої у ОСОБА_6 за фактом спричинення тілесних ушкоджень з урахуванням даних з наданої медичної документації та рентгенологічних знімків має місце консолідуючийся перелом лівої виличної кістки, рубець на лівій щоці який являється наслідком загоєння наскрізної забито-рваної рани, які утворилися від ударної дії тупого предмету що не відобразив в ушкодженнях своїх індивідуальних особливостей та яким міг бути і кулак, з силою достатньою для їх утворення, можливо в строк та за обставин вказаних в настановній частині постанови і потерпілим.

Показання дані потерпілим ОСОБА_6 в ході проведення слідчого експерименту 03.03.2018 року в цілому не суперечать об`єктивним судово-медичним даним в частині локалізації та механізму утворення у останнього тілесних ушкоджень.

За ступенем тяжкості консолідучийся перелом лівої виличної кістки це середнього ступеня тяжкості тілесне ушкодження, за критерієм тривалості розладу здоров`я, так як для зростання перелому необхідно більш як 21 день, згідно пункту 2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995 р., наскрізна забито-рвана рана це легке тілесне ушкодження що спричинило короткочасний розлад здоров`я, згідно пункту 2.3.3. правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995 р.;

- судово-медичною експертизою №12-14/133-ЛЗ/18 від 05.05.2018 року, згідно висновку якої показання дані свідками ОСОБА_7 та ОСОБА_10 в ході проведення слідчих експериментів в цілому не суперечать об`єктивним судово-медичним даним в частині локалізації, способу спричинення та механізму утворення у потерпілого тілесних ушкоджень;

- протоколом огляду предмету від 30.03.2018 року, згідно якого, в приміщенні службового кабінету № 31 Лозівського ВП ГУНП в Харківській області було оглянуто медичну карту амбулаторного хворого №У4 на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в якій маються записи від 15.02.2018,17.02.2018 та 19.02.2018 лікаря-травматолога, виконані чорнилами синього кольору, а також вклеєна довідка з Лозівської ЦРЛ на ім`я ОСОБА_6 від 15.02.2018 із зазначенням діагнозу «Рвана рана на обличчі» та записом про звернення ОСОБА_6 до лікаря та переліком медичних призначень; дві рентгенограми виличної кістки у двох проекціях №2932 від 22.03.2018 на ім`я ОСОБА_6 , 1985 р.н., із поліклінічного відділення ЛМЛ з їх описом. В описі зазначено діагноз: «Консолідуючий перелом лівої виличної кістки».

Суд критично відноситься до показів ОСОБА_4 , який в судовому засіданні пояснив, що під час розмови з потерпілим ОСОБА_6 він наніс йому один удар «припоясом кисти» в обличчя, а другий удар ножем в щоку. Однак такі покази обвинуваченого спростовуються показами потерпілого, свідків, які показали, що ОСОБА_4 наніс ОСОБА_6 саме один удар кулаком правої руки в обличчя, а також спростовуються висновками судово-медичних експертиз та безпосереднім допитом експерта ОСОБА_9 , який в судовому засіданні пояснив, що по характеру рубця та наданої медичної документації з Лозівської ЦРЛ та рентгенографічних досліджень рана у потерпілого ОСОБА_6 утворилася саме від дії тільки тупого предмету.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, в їх сукупності, визнає їх достовірними, оскільки вони відповідають фактичним обставинам у справі, узгоджуються між собою, взаємно доповнюючи один одного, здобуті слідством з дотриманням порядку, встановленого кримінально-процесуальним законодавством і сумнівів в їх достовірності не викликають, а тому з їх урахуванням, на підставі аналізу цих доказів суд приходить до висновку про те, що винність обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину доведена і дає підстави для винесення обвинувального вироку відносно останнього.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Призначаючи покарання обвинуваченому, у відповідності зі ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7 (із наступними змінами та доповненнями), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Окрім того, метою призначення покарання, виходячи із положень ч. 2 ст. 50 КК України є не лише кара, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 КК України обвинувачений ОСОБА_4 скоїв злочин середньої тяжкості.
Дослідженням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він раніше не судимий, з середньою технічною освітою, не працює, одружений, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря нарколога не перебуває, за місцем реєстрації та проживання характеризується формально задовільно.

Згідно досудової доповіді Лозівського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області від 10.09.2018 року, ризик вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення є середній, ризик небезпеки для суспільства середній.

Відповідно до ст. 66 КК України обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , судом не встановлено.
Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , судом не встановлено.
З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, сукупності усіх обставин, що його характеризують, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, даних про особу обвинуваченого, обставин вчинення злочину і ставлення обвинуваченого до вчиненого, суд вважає можливим призначити обвинуваченому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 122 КК України і приходить до висновку про те, що виправлення обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства, із застосуванням ст.75, 76 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням та покладанням обов`язків, які сприятимуть його виправленню, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового злочину.

Підстав до застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 ст.ст. 69, 69-1 КК України у суду немає, так як суд застосовує до нього покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Запобіжний захід на досудовому слідстві обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди у розмірі 11000 гривень суд задовольняє в повному обсязі, оскільки обвинувачений визнав його в повному обсязі.
Судові витрати на залучення експертів та речові докази в кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст. 371, 374 КПК України, суд -

у х в а л и в:

Визнати ОСОБА_4 винним за ч. 1 ст. 122 КК України та призначити покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим терміном на 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лозова, Харківської області, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь потерпілого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 спричинену матеріальну шкоду у розмірі 6000 (шість тисяч) гривень та моральну шкоду у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень, а всього 11000 (одинадцять тисяч) гривень.

Заходи забезпечення кримінального провадження не обирати.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Харківського апеляційного суду через Лозівський міськрайонний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_1