Справа № 520/5382/18
Провадження № 1-кп/520/287/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2019 року колегія суддів Київського районного суду м. Одеси у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 ,

потерпіла ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні об`єднанні обвинувальні акти у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0005005 від 28.11.2016 року відносно ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, та обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеного до ЄРДР за №0004655 від 05.11.2016 року відносно ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.2 ст. 307, ч.1 ст. 358 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні колегії судді знаходяться об`єднанні обвинувальні акти у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0005005 від 28.11.2016 року відносно ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, та обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеного до ЄРДР за №0004655 від 05.11.2016 року відносно ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.2 ст. 307, ч.1 ст. 358 КК України.

Відповідно до ст. 331 ч. 3 КПК України до спливу двомісячного строку з дня застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.
Прокурор просив суд продовжити дію обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на два місяці, посилаючись на те, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, не одружений, не працює, та не має постійного джерела доходів, тобто не має стійких соціальних зв`язків у суспільстві, що вказує на те, що знаходячись на волі, з метою уникнення кримінальної відповідальності, він може переховуватись від суду, та враховуючи те, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам, з метою забезпечення вказаного кримінального провадження, за доцільне продовжити дію обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор ОСОБА_5 підтримав думку прокурора ОСОБА_6 .

Захисник ОСОБА_7 заперечував проти продовження дії обраного відносно ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з тим, що ризики прокурором не доведені. Обвинувачений ОСОБА_10 на данний час має міцні соціальні зв`язки, на утриманні має дитину, позитивно характеризується, був моряком, наявні медичні документи, що ОСОБА_10 хворів, а не ухілявся від явки до органів досудового слідства та суду, у зв`язку з чим просить змінити запобіжий захід на інший.

Обвинувачений ОСОБА_10 підтримав думку свого захисника.

Потерпіла ОСОБА_9 та педставник потерпілої ОСОБА_8 підтримали думку прокурора.

Колегія суддів, вислухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт, вважає, що клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_10 , є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 4,5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад п`ять років або ж до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішені питання щодо продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони суспільних прав та інтересів, та потребує від суду більшої суворості в оцінці порушених цінностей суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Відповідно до положень ст.ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (надалі - Конвенція) нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей ніж ті, для яких вони встановлені.
Відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 р. суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст.177,178,183,199 КПК України.
При продовженні дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 колегія суддів враховує обставини, передбачені ст.ст. 177-178 КПК України, з урахуванням особи обвинуваченого, його віку, стану здоров`я, майнового стану, міцності соціальних зв`язків, наявність повідомлення про підозру у вчиненні тяжких злочинів, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання ОСОБА_10 винним, того факту, що існують ризики того, що ОСОБА_10 перебуваючи на волі, зможе продовжити злочинну діяльність, уникнути від суду, суд приходить до висновку, що прокурором доведені ризики передбачені ст.177 КПК України та вважає, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів може не забезпечити належної поведінки обвинуваченого ОСОБА_10 , а тому колегія суддів вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора щодо продовження дії обраного відносно ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 183 КПК України, а також обставини кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_10 беручи до уваги, що злочин вчинено без застосування насильства, суд вважає за можливе визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України.

Клопотання захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_10 на інший, суд вважає залишити без задоволення у зв`язку з тим, що більш м`ягкий запобіжний захід, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого ОСОБА_10 ..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.31,177-178,183,184,194,196,197,331,369-372 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому Завадському на інший, відмовити на підставах викладених у мотивувальній частині ухвали.

Задовольнити клопотання прокурора про продовження дії обраного відносно ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Продовжити дію обраного відносно ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ОСІ УДДВП в Одеській області строком на два місяці, тобто до 17.09.2019 року.

На підставі ухвали слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 17.04.2018 року залишити визначений розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_10 обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 123 340 (сто двадцять три тисячі триста сорок) гривень.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу. Обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_10 обов`язки строком на два місяці, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

1) прибувати до суду за кожною вимогою;

2) не відлучатися за межі Одеської області без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_10 , що відповідно до ч. ч. 8, 10, 11 ст. 182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі звернення застави в дохід держави суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України. Застава внесена обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копія ухвали вручається обвинуваченим, прокурору та направляється уповноваженій особі місця ув`язнення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_2