У Х В А Л А
Справа № 185/8830/19

Провадження № 1-кс/185/3110/19

01 жовтня 2019 року м. Павлоград

Слідчий суддя Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , розглянувши погоджене із прокурором Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_2 клопотання слідчого СВ Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про арешт майна, -
В С Т А Н О В И В :
Клопотанням, яке надійшло для розгляду слідчому судді, слідчий порушує питання про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001371 від 18.06.2018 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України.
Вивчивши клопотання слідчого та матеріали додані до клопотання щодо доведеності наданими слідчому судді доказами обставин, проаналізувавши та зіставивши результати розгляду клопотання слідчого між собою, та у сукупності з наданим до клопотання обґрунтуванням приходжу до наступного висновку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Приписами ч. 1 ст. 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Під час проведення досудового розслідування кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_4 , працюючи на посаді торговельного представника ТОВ «ДАКОРТ», являючись матеріально відповідальною особою, маючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном, всупереч своїм функціональним обов`язкам, підбурюваний злочинним умислом на привласнення чужого майна, яке було йому ввірене, в період часу з 05.04.2018 по 01.06.2018, вчинив одиничний продовжуваний злочин незаконно привласнив грошові кошти на загальну суму 28 263 (двадцять вісім тисяч двісті шістдесят три) гривень 90 (дев`яносто) копійок.

Тим самим встановлено достатність доказів для повідомлення підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, тобто у привласненні чужого майна, яке було ввірене особі.

В рамках вказаного кримінального провадження ОСОБА_4 , 17 грудня 2018 року повідомлено про підозру за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, а саме привласнення чужого майна, яке було ввірено особі.

Так, для забезпечення відшкодування завданої матеріальної шкоди та задоволення цивільного позову, що в подальшому може бути подано відносно ОСОБА_4 , є всі підстави для накладання арешту на майно останнього, з метою реального забезпечення задоволення цивільного позову в майбутньому та відшкодування завданої матеріальної шкоди.

За результатами перевірки за Єдиним державним реєстром МВС встановлено, що за підозрюваним ОСОБА_4 зареєстрований транспортний засіб, а саме автомобіль марки «Chery Eastar», державний знак НОМЕР_1 (номер кузова Седан- НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , номер шасі НОМЕР_4 ).

19.08.2019 від представника ТОВ «Дакорт» надійшла заява на адресу органу досудового розслідування про накладання арешту на вищевказаний автомобіль, з метою забезпечення заявленого цивільного позову Товариства.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, кримінальна відповідальність за яке передбачено призначення покарання у виді штрафу у розмірі до 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, у зв`язку з чим у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на майно, яке перебуває у власності підозрюваного ОСОБА_5 .

Підставами, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна, є забезпечення заявленого цивільного позову ТОВ «ДАКОРТ».

Відповідно до п.5 ч. 2 ст.173КПК при вирішенні клопотання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Враховуючи те, що слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.
Водночас при розгляді клопотання слідчим суддею не встановлено, що ТОВ «ДАКОРТ» у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001371 від 18.06.2018 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України було подано цивільний позов, метою забезпечення якого є арешт майна підозрюваного.
Окрім цього, клопотанням та матеріалами доданими до клопотання не обґрунтовано вартість майна, на яке слідчий просить накласти арешт з точки зору спів розмірності такої вартості до розміру шкоди, яка завдана вчиненим кримінальним правопорушенням.
Відповідно до частини другої статті 173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу) , розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Слідчий суддя вважає, що в даному випадку накладення арешту на майно, що перебуває у власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою заборони відчуження, розпорядження, а саме: автомобіль марки «Chery Eastar», державний знак НОМЕР_1 (номер кузова Седан- НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , номер шасі НОМЕР_4 ) не відповідатиме завданням кримінального провадження, засадам розумності та співмірності обмеження права власності.
За таких обставин, у задоволенні клопотання про арешт майна необхідно відмовити.
Керуючись ст. ст. 131-132, 170, 173, 369-372 КПК України, слідчий суддя,-
П О С Т А Н О В И В :
В задоволенні клопотання слідчого СВ Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погодженому із прокурором Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_2 про арешт майна відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.
Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1