Провадження № 11-кп/824/25062019 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України
УХВАЛА
про відмову у відкритті провадження
29 липня 2019 року м. Київ
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.07.2019 року у задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_3 було відмовлено, та обрано йому запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою постійного місця проживання, з покладенням відповідних обов`язків.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу від 04.07.2019 року щодо обрання йому запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.
Перевіривши апеляційну скаргу обвинуваченого вважаю, що у відкритті провадження за нею слід відмовити з наступних підстав.
Пунктом 8 частини 1 статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.
Відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією України і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Статтею 6 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод» встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Аналогічні вимоги щодо гарантування захисту прав, свобод та інтересів кожного у розумні строки незалежним, безстороннім та справедливим судом передбачені ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Більш того, спосіб, у який стаття 6 застосовується до апеляційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства (рішення ЄСПЛ у справі Monnell and Morris v. the United Kingdom від 2 березня 1987 року, серія A № 115, p. 22, § 56; рішення ЄСПЛ у справі Helmers v. Sweden від 29 жовтня 1991 року, серія A № 212-A, p. 15, § 31).
Аналогічну позицію висловлено в рішенні ЄСПЛ у справі «Скорик проти України», зокрема щодо того, що відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава повинна гарантувати, що особи, які перебувають під її юрисдикцією, мають право в апеляційних судах на основні гарантії, передбачені ст. 6 Конвенції. При цьому, повинні бути враховані особливості провадження, що розглядається і сукупність проваджень, що здійснюються відповідно до національного правопорядку, а також роль апеляційного суду в них.
Відповідно до ч. 2 ст. 392 КПК України ухвали, постановленні під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.
Так, положення частини другої статті 392 щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, Рішенням Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).
Вказане рішення надало можливість апеляційного оскарження виключно ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, однак, апелянтом оскаржується ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.07.2019 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_3 , та обрано йому запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою постійного місця проживання, з покладенням відповідних обов`язків.
Згідно ч. 4 ст. 399 КПК України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Оскільки ОСОБА_3 оскаржує ухвалу, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення, і оскарження якої в межах Рішення Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 року, не можливе, приходжу до висновку, що у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.07.2019 року слід відмовити, а апеляційну скаргу обвинуваченого повернути особі, яка її подала.
Керуючись ч. 4 ст.399 КПК України,
Відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_3 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.07.2019 року.

Копію ухвали та апеляційну скаргу з додатками надіслати апелянту.
Ухвалу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення; обвинуваченим в той же строк з моменту отримання копії ухвали.
Суддя ОСОБА_2