Ухвала
Іменем України

03 червня 2019 року
м. Київ
Справа № 629/674/19
Провадження № 51-2674ск19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 лютого 2019 року та ухвалу судді Харківського апеляційного суду від 07 березня 2019 року про відмову у відкритті провадження,
встановив:
Ухвалою слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 лютого 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про повернення вилученого майна по кримінальному провадженню № 0002116 від 04.12.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Ухвалою судді Харківського апеляційного суду від 07 березня 2019 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на вищенаведену ухвалу слідчого судді, оскільки її було подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України.

Не погодившись із зазначеними рішеннями, ОСОБА_4 звернувся з касаційною скаргою, в якій просить переглянути оскаржувані судові рішення, оскільки вважає, що вони постановлені з порушенням норм кримінального процесуального законодавства.

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Відповідно до ст. 310 КПК України, оскарження ухвал слідчого судді здійснюється в апеляційному порядку. Тобто, касаційне оскарження ухвал слідчого судді законом не передбачено.

Враховуючи викладене, ухвала слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 лютого 2019 року касаційному оскарженню не підлягає, а тому не може бути предметом касаційного розгляду, у зв`язку із чим в цій частині доводів касаційної скарги слід відмовити у відкритті касаційного провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України.
Згідно з ч. 6 ст. 399 КПК України ухвала про повернення апеляційної скарги або відмову у відкритті провадження може бути оскаржена в касаційному порядку.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, на ухвалу судді апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження, колегія суддів дійшла наступного висновку.

У частині 1 та 2 ст. 309 цього Кодексу наведено вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які підлягають апеляційному оскарженню під час досудового розслідування, до якого оскаржувана ухвала слідчого судді не віднесена.
Разом з тим, згідно із ч. 3 ст. 309 КПК України скарги на інші ухвали слідчого судді (до яких і відноситься ухвала слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 лютого 2019 року) оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Отже, суддя апеляційного суду обґрунтовано дійшов висновку, що вищенаведена ухвала слідчого судді згідно зі ст. 309 вказаного Кодексу не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, а тому діяв відповідно до положень ч. 4 ст. 399 КПК України і прийняв законне, обґрунтоване, належно вмотивоване судове рішення, з яким погоджується і колегія суддів касаційної інстанції.

При цьому посилання сторони захисту на правовий висновок, який міститься в постанові Верховного Суду України від 12 жовтня 2017 року у справі № 757/49263/15-к, є безпідставним, оскільки в цій постанові йдеться про можливість оскарження в апеляційному порядку ухвал слідчих суддів, які не передбачені КПК України, тоді як в цій справі слідчий суддя не приймав такого рішення.
В рішенні Європейського суду з прав людини від 08 січня 2008 року щодо прийнятності заяви N 32671/02 у справі "Скорик проти України" зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду, такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (п. 96 Рішення у справі «Кромбах проти Франції» від 13.02. 2001 року).

За таких обставин, наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.

Враховуючи викладене, з касаційної скарги в частині оскарження ухвали судді апеляційного суду та наданих до неї судових рішень колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України в разі, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, то суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.
Керуючись п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 лютого 2019 року та ухвалу судді Харківського апеляційного суду від 07 березня 2019 року про відмову у відкритті провадження.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3