Житомирський апеляційний суд
Справа №296/4805/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 176 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
підозрюваного: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 17 травня 2019 року про обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

в с т а н о в и л а:
Досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлений слідством день, час та місці у ОСОБА_10 , у зв`язку із розподілом сфер впливу, виник злочинний умисел направлений на вчинення умисного вбивства ОСОБА_11 , про що повідоми раніше знайомим ОСОБА_7 та ОСОБА_12 .

На пропозицію ОСОБА_10 ОСОБА_7 та ОСОБА_12 погодилися і тим самим вступили у попередню злочинну змову, направлену н вчинення умисного вбивства ОСОБА_11 за попередньою змовою групої осіб.

В подальшому, під час зустрічей, у заздалегідь визначених місцях ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 розробили план, розподілили ролі підготували засоби та знаряддя вчинення злочину.

Відповідно до раніше узгоджених дій, 15.05.2019 року близько 22 - ї години ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 зустрілися невстановленому слідством місці, звідки ОСОБА_7 та ОСОБА_12 на раніше заготовленому мотоциклі «Suzuki» проїхали до території ФОП « ОСОБА_13 », що по АДРЕСА_1 , де останні урахуванням обстановки вибрали зручне місце для вчинення злочину.

Після цього, ОСОБА_12 дочекавшись зручного моменту для виконання своєї частини раніше узгодженого плану, здійснив декілька пострілів із невстановленої вогнепальної зброї у бік прохожого неподалік ОСОБА_11 і таким чином умисно вбив останнього за попередньою змовою групою осіб

Смерть ОСОБА_11 настала внаслідок ушкодження оболонок речовини головного мозку, багатоуламкових переломів склепіння черепа, відкрите черепно-мозкової травми.

Таким чином, ОСОБА_7 своїми умисними діями, які виразились умисному вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, вчиненими з попередньою змовою групою осіб, вчинив злочин, передбачений п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

16.05.2019 року за вказаним фактом були внесенні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000155 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

16.05.2019 року підозрюваного ОСОБА_7 , 26.11.1982 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

16.05.2019 року під час досудового розслідування було виявлено достатньо підстав для оголошення підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

17.05.2019 року до суду звернувся слідчий з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 , обґрунтовуючи його тим, що останній обгрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України та наявністю ризиків, передбачених п.п. 1,3,4,5 ч. 1 ст.177 КПК України, зокрема те, що ОСОБА_7 може знищити, сховати або спотворити речі, документи та речові докази, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконного впливати зі сторони підозрюваного на свідків та інших підозрюваних у кримінальному провадженні з метою побудови власної версії захисту та виправдання своїх дій, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме перешкоджати шляхом не прибуття та несвоєчасного прибуття на вимоги слідчого, прокурора чи суду, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому щодо ОСОБА_7 доцільно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Коростенського районного суду Житомирської області від 17 травня 2019 року задоволено клопотання слідчого та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб до 03 голини 15 хвилин 15 липня 2019 року включно.

В апеляційній скарзі захисник в інтересах підозрюваного просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нове рішення та обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. Посилається на те, що ухвала слідчого судді є незаконною, оскільки постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що слідчий суддя, обираючи запобіжний захід підозрюваному ОСОБА_7 фактично не досліджував та не перевіряв обгрунтованість підозри, про що свідчить текст ухвали, який ідентично переписаний з клопотання про застосування запобіжного заходу в виді тримання під вартою, крім того суд не перевіряв, чи підсудне дане клопотання Корольовському районному суду м.Житомира, чим не виконав вимоги ч.1 ст.184 КПК України, оскільки місцем роботи слідчого СВ Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_14 є Житомирський ВП ГУНП в Житомирській області, розташований за адресою: м.Житомир. вул. Л.Українки, 17. Вказує, що першоджерело повноважень учасників кримінального провадження зі сторони обвинувачення судом не досліджувалося, а стороні захисту вказані постанови не відкривалися. Стверджує, що докази якими керувався слідчий суддя при прийнятті рішення по провадженню доводять обставини смерті ОСОБА_11 , але не є доказами причетності ОСОБА_7 до даного кримінального правопорушення. Слідчий суддя порушуючи вимоги ст.23 КПК України, яка передбачає безпосереднє дослідження доказів, в тому числі і покази свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 повинен був сприймати безпосередньо, а не використовувати покази надані слідчому СВ Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_17 , який згідно витягу з ЄРДР навіть не включений до групи слідчих. Крім того, ОСОБА_7 є громадянином України, раніше не судимим, за місцем проживання характеризується позитивно, має місце проживання в м.Києві та мав місце роботи неофіційне, має родину, одружений, виховує двох неповнолітніх дітей, його дружина перебуває на восьмому місяці вагітності. Також зазначає, що ОСОБА_7 надав покази до прибуття захисника, адже хоче співпрацювати зі слідством, але його покази не було зафіксовано по незалежних від нього причинах. Отже ризик переховуватися від органів досудового розслідування у останнього відсутній. Щодо таких дій як знищити, сховати, спотворити, будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для справи, вказує, що ОСОБА_7 добровільно на виконання постанови прокурора надав букальний епітелій для проведення експертиз, тобто почав співпрацювати зі слідством. В частині незаконного впливу на потерпілого, вказує, що останній помер і про його смерть ОСОБА_7 дізнався від поліції. З потерпілим ОСОБА_7 не був ніколи знайомим. Вплив на свідків з боку ОСОБА_7 відсутній і жоден з них не свідчить, що ОСОБА_7 був на місці події, у чому є необхідність впливу невідомо. Впливати на інших підозрюваних у нього немає потреби, адже навпаки є необхідність, щоб останні дали теж свідчення. Хто буде проводити експертизи та спеціалістів учасники провадження вже дізнаються на стадії виконання вимог ст.290 КПК України. Вказує, що яким чином ОСОБА_18 може перешкоджати буде кримінальному провадженню іншим чином прокурор про цей ризик доводів не надавав. Щодо ризику вчинення нового правопорушення, то стверджує, що це є припущення під яке потрапляє будь-яка особа, а тому прокурор мав надати докази, яких у нього немає. Дане правопорушення вже сталося і не може бути продовженим.

Заслухавши доповідь судді, підозрюваного та його захисника ОСОБА_19 , які підтримали апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , думку прокурора про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали слідчого судді без зміни, перевіривши ухвалу в межах ст.404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до п.4 ч.2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять роки.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1(c) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, n. 34).

Розумна підозра не означає, що винуватість підозрюваного має бути встановлена на цій стадії. Саме у чіткому доведенні як події, так і характеру того злочину, у якому підозрюється особа, і полягає мета розслідування. Стаття 5 § 1(c) навіть не передбачає, що поліція має одержати достатні докази для висунення обвинувачення як на час арешту, так і під час перебування апелянта під вартою (N.C. v. Italy of 11 January 2001, §45).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обгрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Слідчий суддя зазначених вимог закону дотримався. Предметом дослідження слідчим суддею при розгляді клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу були ті обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання запобіжного заходу.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчим суддею встановлено, що повідомлена ОСОБА_7 підозра грунтується на зібраних органом досудового розслідування на даній стадії кримінального провадження доказах, а саме на протоколі огляду місця події від 6.05.2019 року, протоколах допиту свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , протоколі огляду трупа ОСОБА_11 , та протоколі огляду місця події в с.Стоянка , в ході якого було вилучено мотоцикл, на якому було вчинено кримінальне правопорушення.

Крім того з пояснень прокурора в судовому засіданні апеляційного суду вбачається, що з показань наведених вище свідків було встановлено ознаки мотоцикла, на якому рухалися особи, якими вчинено кримінальне правопорушення, за вказаними ознаками на трасі Київ-Чоп зазначений мотоцикл без державних номерів було виявлено працівниками поліції, було здійснено його затримання, оскільки водій мотоцикла намагався утекти, ним виявився підозрюваний ОСОБА_7 , який і був затриманий в порядку ст. 208 КПК України.

Також прокурором зазначено, що про причетність ОСОБА_7 до даного кримінального провадження свідчать матеріали негласних слідчих (розшукових) дій, які з огляду на стадію досудового розслідування кримінального провадження не можуть бути на даний час розголошені та відкриті стороні захисту.

Таким чином зазначені обставини обгрунтовано підтверджують причетність підозрюваного до даного кримінального провадження. І доводи апелянта щодо необгрунтованості повідомленої ОСОБА_7 підозри не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду ухвали слідчого судді.

Що стосується наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України та доведеності їх існування органом досудового розслідування та прокурором , то на думку апеляційного суду, слідчим суддею цілком обгрунтовано здійснено висновки про необхідність застосування до підозрюваного такого запобіжного заходу, як тримання під вартою для запобігання неналежної процесуальної поведінки підозрюваного та вчинення незаконних дій, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України ( тобто про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України)

Так ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, у зв`язку з чим існує ризик того, що під загрозою вкрай тяжкого покарання останній може переховуватися від органу досудового розслідування та суду. На підтвердження зазначеного висновку також свідчить той факт, що ОСОБА_7 зареєстрований на теріторії АР Крим, на час затримання за його словами проживав разом з сім`єю в орендованій квартирі в м.Києві, на підтвердження чого ним та його захисником не було наданого доказів. На час розгляду провадження в апеляційному суді стороною захисту було надано копію договору оренди квартири за іншою адресою в м.Києві, укладений його дружиною вже 20.05.2019 року. Що в свою чергу, на думку апеляційного суду, свідчить про відсутність у підозрюваного постійного місця проживання, та існування у зв`язку з цим ризику можливого переховування підозрюваного від органу досудового слідства.

Крім того з огляду на стадію досудового розслідування, встановлення фактичних обставин вчинення злочину, інших осіб, причетних до нього та місця їх знаходження, збирання доказів в кримінальному провадженні, орган досудового розслідування цілком обгрунтовано посилається на існування ризиків того, що підозрюваний, перебуваючи на волі чи під дією більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

З огляду на зазначене, слідчий суддя правильно прийшов до висновку, що на даному етапі досудового розслідування доцільно застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить можливість запобігання ризикам, зазначеним вище.

Зазначені обставини в своїй сукупності свідчать про доведеність слідчим та прокурором наявність можливих ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також про те, що більш м`який запобіжних захід може забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного під час досудового розслідування кримінального провадження та запобігти наведеним вище ризикам.

Не знайшли свого підтвердження також і апеляційні доводи про те, що підозрюваний не зможе випливати на інших підозрюваних та потерпілого, оскільки слідчим суддею було встановлено ризик впливу лише на свідків, про вплив на інших підозрюваних та потерпілого в ухвалі слідчого судді не йдеться. Що стосується впливу на свідків, то слід зазначити, що на стадії досудового розслідування показами свідків є покази, надані ними або під час допиту слідчим, або під час допиту слідчим суддею в порядку ст. 225 КПК України, а їх допит під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу не може бути враховано як відповідний доказ згідно положень КПК України. Тому ризик впливу на свідків може зберігатися до безпосереднього їх допиту в ході судового розгляду кримінального провадження з огляду на загальні засади кримінального судочинства щодо безпосередньості дослідження доказів судом.

Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_7 є громадянином України, раніше не судимим, за місцем проживання характеризується позитивно, має родину, одружений, виховує двох неповнолітніх дітей, його дружина перебуває на восьмому місяці вагітності, заслуговують на увагу суду, разом з тим не можуть бути безумовною підставою для висновку, що, із врахуванням наведених вище обставини, до нього може бути застосований більш м`який запобіжний захід, в тому числі і цілодобових домашній арешт. При цьому зазначені обставини були предметом розгляду слідчого судді та враховані ним при вирішенні клопотання слідчого.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги захисника про те, що прокурор та слідчий не довели слідчому судді належним чином наявність обгрунтованої підозри, та ризики, передбачені ст.177 КПК України, а також неможливість застосування до підозрюваного, зважаючи на дані про його особу, більш м`якого запобіжного заходу, тому вказаний запобіжний захід є невмотивовано жорстоким, є безпідставними та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження.

Що стосується доводів про те, що дане клопотання слідчого не підсудне Корольовському районному суду, оскільки місцем роботи слідчого СВ Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_14 є Житомирський ВП ГУНП в Житомирській області, розташований за адресою: м.Житомир. вул. Л.Українки, 17, то слід зазначити, що органом досудового розслідування даного кримінального провадження є ГУ НП в Житомирській області, розташоване в Корольовському районі м.Житомира, у зв`язку з чим у відповідності до положень КПК України дане клопотання слідчого підсудне саме Корольовському районному суду м.Житомира.

Доводи апеляційної скарги про те, що слідчий суддя порушив вимоги ст.23 КПК України, яка передбачає безпосереднє дослідження доказів, в тому числі і покази свідків, не допитавши їх в під час розгляду клопотання слідчого, не грунтуються на вимогах закону, оскільки безпосереднє дослідження доказів в кримінальному провадженні є обов`язком суду при судовому розгляді кримінального провадження, і на стадії досудового розслідування дослідження доказів та їх оцінка слідчим суддею не здійснюється, а лише встановлюється їх наявність та достатність з огляду на підтвердження обгрунтованості підозри у вчиненні даного злочину конкретною особою. З огляду на вказані обставини та відсутність у слідчого судді повноважень щодо оцінки допустимості та належності зазначених в клопотанні слідчого доказів не знайшли свого підтвердження і доводи сторони захисту про недопустимість як доказі частини допитів свідків з огляду на те, що зазначені слідчі дії проведені слідчим, який , виходячи з витягу з ЄРДР, не входить до групи слідчих.

За наведених обставин, підстав для скасування ухвали слідчого судді та постановлення нової ухвали про застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Що стосується посилань підозрюваного та його захисників на ту обставину, що органом досудового розслідування було порушено його права на отримання правової допомоги та захисту з моменту затримання, на застосування до нього недозволених засобів досудового розслідування та на безпідставне і незаконне тримання в умовах ІТТ на протязі 20 днів після обрання слідчим суддею запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з метою вчинення тиску на нього, то вказані доводи не можуть бути підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Разом з тим у відповідності до положень ст. 206 КПК України з метою забезпечення додержання прав підозрюваного, що перебуває під вартою, колегія суддів вважає за необхідне зобов`язати прокурора Житомирської області організувати проведення перевірки зазначених повідомлень підозрюваного ОСОБА_7 та його захисників.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду Житомирської області від 17 травня 2019 року про застосування підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою залишити, - без змін.

В порядку ст. 206 КПК України зобов`язати прокурора Житомирської області організувати проведення перевірки повідомлень підозрюваного ОСОБА_7 та його захисників щодо застосування до нього недозволених методів досудового слідства, незаконного утримання в умовах ізолятору тимчасового тримання, перешкод в спілкуванні з захисниками та отриманні правової допомоги.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: