Роздільнянський районний суд Одеської області
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 511/1441/19

Номер провадження: 1-кп/511/188/19

17 вересня 2019 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
захисника - ОСОБА_5 ,
перекладача - ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000092, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.05.2019 року за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Азербайджан, уродженця м.Кюрдамір Республіки Азербайджан, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.332-2 КК України,
В С Т А Н О В И В:
Рішенням Київського РВ у м.Одесі Головного управління ДМС України в Одеській області №99 від 15 травня 2019 року ОСОБА_8 заборонено в`їзд на територію України строком на три роки, тобто до 15 травня 2022 року, та його видворено з України до Республіки Молдова з проставленням штампу в паспорті про заборону в`їзду.
Незважаючи на обізнаність та усвідомлення заборони в`їзду на територію України, у травні 2019 року у обвинуваченого ОСОБА_9 виник злочинний умисел, спрямований на незаконне перетинання державного кордону України поза пунктом пропуску в порушення встановленого порядку перетину державного кордону України.
З метою реалізації свого умислу, 17 травня 2019 року ОСОБА_10 , використовуючи автобусне сполучення, прибув з м.Тирасполь Республіки Молдова до смт.Первомайськ Республіки Молдова (ПМР).
У смт.Первомайськ Республіки Молдова (ПМР) ОСОБА_10 , продовжуючи переслідувати злочинний умисел, спрямований на незаконне перетинання державного кордону України поза пунктом пропуску в порушення встановленого порядку перетину державного кордону України, почав підшукувати місце для незаконного перетинання державного кордону України.
Того ж дня, 17 травня 2019 року, у другій половині, ОСОБА_10 , завідомо знаючи, що йому заборонено в`їзд на територію України та маючи при собі паспорт на своє ім`я, у якому міститься відмітка про заборону в`їзду, в районі інформаційного покажчика 1/129, поза пунктом пропуску, без відповідного дозволу компетентних органів України, відшукавши попередньо пришвартований малогабаритний плавзасіб (човен), пересуваючись на вказаному човні із республіки Молдова через ОСОБА_11 лиман, умисно незаконно перетнув державний кордон України та потрапив на територію, що знаходиться поряд із смт.Лиманське Роздільнянського району Одеської області (Україна), до якого продовжив свій пішохідний рух.
Тієї ж дати, 17 травня 2019 року близько 20 години 45 хвилин, не дійшовши до смт. Лиманське Роздільнянського району Одеської області (Україна), в районі інформаційного покажчика 1/130, ОСОБА_10 був виявлений співробітниками органів охорони державного кордону, а його протиправний рух територією України було припинено.
Своїми протиправними діями ОСОБА_10 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст. 332-2 КК України, кваліфікований як перетинання державного кордону України особою, якій заборонено в`їзд на територію України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у вчинені злочину визнав повністю, щиро покаявся у вчиненому, підтвердив фактичні обставини справи і суду пояснив, що він перебував на території України з 2016 року. За цей час він працевлаштувався, але не офіційно, став проживати у цивільному шлюбі з громадянкою України ОСОБА_12 в м.Одесі, у березні 2018 року у них народилась спільна дитина. За цей час двічі він був оштрафований міграційною службою за порушення строку перебування іноземців на території України, та йому надавався місячний строк для добровільного залишення території України, але він територію України добровільно не покинув. Тому в травні місяці 2019 року його було примусово видворено з території України на територію Республіки Молдова та проставлено заборону на три роки на в`їзд на територію України, про що він знав. Оскільки в м.Одесі залишилась цивільна дружина та малолітня дитина, він вирішив будь-яким способом попасти в м. Одесу. 17.05.2019, будучи депортованим на територію Р.Молдова, у смт.Первомайськ у місцевих рибалок він придбав човен, на якому вечором переправився через ОСОБА_11 лиман на територію України, де і був затриманий прикордонним нарядом. Незаконно перетнув кордон України, маючи на меті повернення до своєї цивільною дружиною, з якою мав намір офіційно одружитись в Україні, та дитини, іншої мети не мав.
Таким чином, показання обвинуваченого ОСОБА_9 повністю відповідають фактичним обставинам справи, які він не оспорює.
Крім визнання вини обвинуваченим ОСОБА_13 , його вина у вчиненні інкримінованого злочину підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, наданими стороною обвинувачення:
-витягом з ЄРДР від 18.05.2019 року, що підтверджує факт внесення відомостей в ЄРДР за №0000092 та початок досудового розслідування за матеріалами правоохоронного органу ДПС України;
-протоколом огляду паспорта громадянина Республіки Азербайджан для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_7 , номер НОМЕР_1 , виданого 14.11.2012 року, яким підтверджено, що в паспорті на стор. 21 є відмітка про заборону в`їзду на територію України строком на 3 роки до 15.05.2022 та напис «прийнято рішення про примусове повернення від 15.05.2019 №99. Встановлено строк для виїзду 4 діб. Зобов`язаний залишити територію України до 18.05.2019. Київський РВ у м.Одесі ГУ ДМС України в Одеській області….» ;
-повідомленням Київського РВ ГУ ДМС України в Одеській області про те, що громадянин Республіки Азербайджан ОСОБА_10 знаходився на території України з порушенням правил перебування іноземних громадян в Україні. Відносно нього прийнято рішення №99 від 15.05.2019 про примусове повернення та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.203 ч.1 КупАП. Також відносно нього направлено доручення від 15.05.2019 до ДПСУ про заборону йому в`їзду на територію України на три роки з 15.05.2019 по 15.05.2022 року. За їх інформацією ОСОБА_10 перетнув державний кордон України на виїзд 15.05.2019 через мпп «Кучурган»;
-рішенням №99 від 15.05.2019 Київського РВ у м.Одесі Головного управління ДМС України в Одеській області про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Р.Азербайджан ОСОБА_9 та заборону в`їзду на територію України терміном на 3 (три) роки до 15.05.2022 року, копія якого вручена під підпис обвинуваченому ОСОБА_14 15.05.2019 року та ним не оскаржено;
-доручення Київського РВ у м.Одесі Головного управління ДМС України в Одеській області від 15.05.2019 до ДПСУ про заборону в`їзду на територію України ОСОБА_8 на три роки з 15.05.2019 по 15.05.2022 року.
Дослідивши та оцінивши вказані обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні вище зазначеного злочину, а його дії кваліфікує за ч.1 ст. 332-2 КК України, як перетинання державного кордону України особою, якій заборонено в`їзд на територію України.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особливості конкретного кримінального злочину й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення злочину і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів засудженим. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.
Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом…
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, що відноситься до злочину середньої тяжкості, особу обвинуваченого та враховує ті обставини, що він є осудною особою, оскільки не доведено протилежне, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, злочин вчинив вперше, має сім`ю - проживає в цивільному шлюбі з громадянкою України ОСОБА_12 , має на утриманні малолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 , задовільно характеризується за місцем проживання, матеріальне становище на задовільному рівні (працює реалізатором на ринку), алкогольних та наркотичних засобів не вживає, кримінальних зв`язків не підтримує, тяжких наслідків від вчинення злочину не настало, а також судом враховуються причини, які змусили обвинуваченого вчинити даний злочин з`єднання з сім`єю (цивільною дружиною та власною дитиною).
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_9 суд визнає вчинення злочину вперше, визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, наявність на утриманні малолітньої дитини та її матері, відсутність тяжких наслідків злочину.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Згідно наданої суду досудової доповіді Київського РВ філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 від 13.09.2019 року орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства і можливе тільки у винятковому порядку.
Відповідно до ч.1 ст.7 ЗУ "Про пробацію" під час вирішення питання про застосування до особи пробації суд бере до уваги характер вчиненого кримінального правопорушення та соціально-психологічну характеристику особи обвинуваченого або засудженого, яку готує персонал органу пробації або адміністрація установи виконання покарань.
Згідно з п.2 ч.1 ст.2 ЗУ "Про пробацію", досудова доповідь - письмова інформація для суду, що характеризує обвинуваченого.
За приписами ч.1 ст.368 КПК України ухвалюючи вирок, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.
Суд не погоджується з висновками органу пробації щодо можливості виправлення обвинуваченого без позбавлення волі тільки у винятковому випадку, оскільки вказаний висновок суперечить цілком позитивній соціально-психологічній характеристиці обвинуваченого з прагненням до позитивних змін та законослухняної поведінки, яка підготовлена тим же органом пробації, та оцінці ризику небезпеки для суспільства та ризику повторного вчинення кримінального правопорушення як середніх, а не високих або дуже високих.
Таким чином, з урахуванням конкретних обставин справи, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, досудової доповіді з інформацією про соціально психологічну характеристику обвинуваченого, враховуючи викладене, наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд приходить до висновку про можливість застосування ч.1 ст.69 КК України і призначення ОСОБА_8 основного покарання більш м`якого виду, чим передбачено в санкції статті 332-2 ч.1 КК України, у виді штрафу.
При цьому суд вважає що вказана думка суду узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 01.02.2018 року у справі № 634/609/15-к, яка є обов`язковою для застосування, у відповідності до якої судова дискреція (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Цивільний позов по справі не заявлявся. Процесуальні витрати відсутні.
Запобіжний захід не обирався і підстав для його обрання суд не вбачає.
Речовий доказ паспорт громадянина Республіки Азербайджан для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_7 , номер НОМЕР_1 , виданого 14.11.2012 року, слід повернути обвинуваченому після набрання вироком суду законної сили.
Керуючись ст.ст.349, 368, 369-371, 373, 374 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 332-2 КК України і призначити йому основне покарання з застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді штрафу в дохід держави у розмірі 589 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 10 013 (десять тисяч тринадцять) гривень.
Речовий доказ паспорт громадянина Республіки Азербайджан для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_7 , номер НОМЕР_1 , виданого 14.11.2012 року, повернути ОСОБА_15 після набрання вироком суду законної сили.
Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Роздільнянський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1