Справа № 128/2447/18
УХВАЛА
Іменем України
24 липня 2019 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі головуючого:

судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000582від 06.06.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -

У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Прокурор в судовому засіданні заявила письмове клопотання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою. При цьому, прокурор вважає, за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 строк тримання під вартою, враховуючи, що ризики, які стали підставою для застосування даного запобіжного заходу не зникли, а саме ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Крім того, просила врахувати, що обвинувачений проживає за однією адресою з потерпілим та свідками події, потерпілий висказував побоювання за своє життя, тому вважає, що підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який не має.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник заперечили щодо клопотання про продовження строку утримання під вартою та просили змінити міру запобіжного заходу на домашній арешт. При цьому також просили застосувати привід до свідка ОСОБА_6 , який уникає явки до суду.

Прокурор проти приводу свідка не заперечила.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, суд враховує, що ч. 3 ст. 331 КПК України визначено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання, суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійсненого з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення.

Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано за рішенням суду, тобто у спосіб, встановлений кримінальним процесуальним законодавством України.

Вирішуючи питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом.

При цьому, суд враховує, що злочин, за яким обвинувачується ОСОБА_4 віднесений відповідно до ст.12 КК України, до тяжкого злочину, що загрожує йому у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України строком покарання від 5 до 8 років позбавлення волі. Також суд враховує, що обвинувачений безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, залишив місце вчинення злочину та, як повідомили його рідні, не з`являвся додому тривалий час, являється особою раніше неодноразово судимою, дане кримінальне правопорушення вчинив в період іспитового строку.
На тепер є винесеним вирок Шаргородським районним судом Вінницької області, за яким визначено покарання у вигляді арешту за ст. 395 КК України. Також обвинувачений обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення за ст.186 ч.2 КК України.
ОСОБА_4 не має постійного місця роботи, підтримує соціальні зв`язки з раніше судимими особами, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, проти особи, веде антигромадський спосіб життя.

Потерпілий в попередніх судових засіданнях висказував побоювання за своє життя та за життя членів своєї родини, оскільки обвинувачений проживає з ними в одному будинку.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного кримінального правопорушення; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила кримінальне правопорушення; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
А тому, враховуючи зазначене, не є виключеним, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може, з метою уникнення від покарання, незаконно впливати на потерпілого та свідка, який ще підлягає виклику до суду, так як проживає з ними у одній місцевості. Також суд враховує думку потерпілого, який є членом сім`ї обвинуваченого та потпередньо підтримував думку прокурора, та просив суд продовжити міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Таким чином, суд вважає, що є достатні підстави вважати, що ОСОБА_4 може допустити невиконання процесуальних обов`язків покладених на нього в зв`язку зі статусом обвинуваченого, та впливати на учасників кримінального провадження.

Відтак, для запобігання вказаним ризикам, та враховуючи суспільний інтерес, що полягає у виконанні завдань, які передбачені ст.2 КПК України, зокрема, у захисті інтересів суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та інтересів інших учасників кримінального провадження, а також забезпеченні швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, і який, незважаючи на презумпцію невинуватості обвинувачених, превалює над принципом поваги до свободи особистості, про що зазначено у п.79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року, суд вважає виправданим тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою та недостатнім застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Обставин, які є перешкодою для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, передбачених ч.2 ст.183 КПК України - не встановлено.

Виходячи з того, що на даний час судовий розгляд даного кримінального провадження продовжується, всі свідки не допитані, суд, з`ясувавши думку учасників кримінального провадження, вважає за необхідне продовжити термін тримання під вартою ОСОБА_4 строком до 2 місяців. Враховуючи вимоги норм розділу ІІ КПК України, зокрема, ст. ст. 177, 183, 199, а також вищевказані обставини, суд вважає, що більш м`які заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду даного кримінального провадження.

Також, враховуючи неявку свідка ОСОБА_6 у судове засідання, суд вважає за необхідне доставити вказаного свідка приводом через органи поліції.

Керуючись ст.ст. 177, 183, 199, 327, 331,374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовільнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, строком до 2 місяців до 22 вересня 2019 року включно.

Копію ухвали направити для виконання начальнику УВП№1 м. Вінниці.

В задоволенні клопотання обвинуваченого щодо зміни запобіжного заходу на домашній арешт відмовити.

Доставити приводом в наступне судове засідання, яке призначити на 15 серпня 2019 року на 11 год. 15 хв., в приміщення Вінницького районного суду Вінницької області свідка:

ОСОБА_6 , проживаючого в АДРЕСА_1 .

Виконання ухвали доручити Вінницькому РВП Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області.

Контроль за виконанням ухвали суду доручити прокурору Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_3 .

В разі неможливості забезпечити привід особи на зазначений час повідомити про це до 11.00 год. 15 серпня 2019 року по тел. 61-27-42, з послідуючим наданням протягом доби письмової інформації про причину невиконання приводу.

Ухвала суду в частині продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги через Вінницький районний суд Вінницької області до Вінницького апеляційного суду на протязі 7 діб з моменту її винесення.

Суддя ОСОБА_1