Справа № 308/933/17
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

10.09.2019 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів:
ОСОБА_1 (головуючої),
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 , представника потерпілої- ОСОБА_6 , обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника - адвоката ОСОБА_8 розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №11-кп/4806/329/19 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.09.2018 щодо ОСОБА_7 .
Цим вироком:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та мешканку АДРЕСА_1 , зареєстрованої в АДРЕСА_2 , громадянку України, з вищою освітою, пенсіонерку, не працюючу, не судиму
визнано винуватою за ч.1 ст.190 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає суму 510 грн.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення експертизи в сумі 550,25 грн..
Питання речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.
Цивільний позов прокурора Ужгородської місцевої прокуратури, поданий в інтересах держави в особі Управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради до ОСОБА_7 задоволено та ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави в особі Управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради 10680,00 грн. завданих кримінальним правопорушенням збитків.
Згідно вироку, ОСОБА_7 визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин. Так, 27.10.2014 року ОСОБА_7 , стаючи на облік на отримання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року та Постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року за № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» умисно, протиправно подала до Управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради завідомо недостовірну інформацію про відсутність у неї у власності житлового приміщення, розташованого в регіоні іншому, ніж тимчасово окупована територія України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, чим ввела в оману працівників Управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради та умисно, протиправно, шляхом обману заволоділа за період з жовтня 2014 року по жовтень 2015 року коштами державного бюджету в сумі 10 680 гривень 00 копійок, чим завдала матеріальної шкоди державі в особі Управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради на вищезазначену суму.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції скасувати, а кримінальне провадження закрити за відсутністю в її діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Вказує, що правовою кваліфікацією інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення є заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. Даний злочин характеризується прямим умислом, коли відповідно до ч. 2 ст. 24 КК України особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. ОСОБА_7 як на досудовому розслідуванні, так і в суді вину у шахрайстві заперечила та показала, що умислу заволодіння коштами шляхом введення в оману або зловживання довірою працівників соціальної служби не мала, при подачі заяви до Управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради не була попереджена, що при наявності житла, допомога внутрішньо переміщеним особам не надається. Однак, даним показам суд належної оцінки не надав, як і тому, що обвинувачена з грошовими коштами з місця проживання не виїжджала, була впевнена, що її дії є правомірними. А тому, вважає, що в діях ОСОБА_7 відсутній склад злочину, передбачений ч. 1 ст. 190 КК України.
До початку апеляційного розгляду, адвокат ОСОБА_8 подав клопотання про закриття провадження. В клопотанні зазначено, що злочин, у якому обвинувачується ОСОБА_7 відноситься до категорії злочину невеликої тяжкості, він вчинений у період 27 жовтня 2014 року по жовтень 2015 року, що з часу вчинення злочину минуло три роки, тому просить відповідно до п.2 ч.1 ст. 49 КК України та п.1 ч.2 ст. 284 КПК України звільнити її від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрити, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, адвоката ОСОБА_8 та обвинувачену ОСОБА_7 , які підтримали подане клопотання, думку прокурора, яка не заперечила щодо задоволення клопотання, представника потерпілої особи - за дорученням ОСОБА_6 , яка також не заперечила, роз`яснивши обвинуваченій наслідки закриття кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з урахуванням поданого клопотання.
Відповідно до положень ст. 403 КПК України особа, яка подала апеляційну скаргу вправі її доповнити змінити, відкликати. Таким чином клопотання захисника ОСОБА_8 про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченої ОСОБА_7 не суперечить положенням ст. 403 КПК України.
Апеляційний суд, перевіривши доводи клопотання вважає, що клопотання є обгрунтованим та підлягає задоволенню.
Вироком суду встановлено, що злочин, у якому обвинувачується ОСОБА_7 вчинений у період з 27 жовтня 2014 року по жовтень 2015 року, такий відноситься до категорії злочину невеликої тяжкості, що з часу вчинення злочину минуло близько 4-х років.
Частиною першою статті 49 КК України визначено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули відповідні строки, зокрема, щодо злочину, вчиненого ОСОБА_7 , який є злочином невеликої тяжкості ( п.2 ч.1 ст. 49 КК України ) - три роки.
Відповідно до ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.
Таким чином, в апеляційному суді встановлено обставини, передбачені п.1 ч.2 ст. 284 КПК України, тому вирок підлягає скасуванню, обвинувачена звільненню від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України, а кримінальне провадження - закриттю.

В разі скасування вироку та закриття провадження у справі, цивільний позов підлягає залишенню без розгляду, тому цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради слід залишити без розгляду.
Керуючись ст.ст. 405, 417, 284, 419 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_8 - задовольнити частково, клопотання адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченої ОСОБА_7 про звільнення від кримінальної відповідальності - задовольнити.
Вирок Ужгородського міськрайонного суду від 14.09.2018 щодо ОСОБА_7 -скасувати.
На підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності відповідно до п.1 ч.2 ст. 284 КПК України, а кримінальне провадження - закрити.
Цивільний позов прокурора залишити без розгляду.
На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Касаційного Кримінального суду у складі Верховного суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення.
Судді: