ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 11-cc/819/457/19 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: обрання запобіжного заходу Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 липня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4

При секретарі ОСОБА_5

За участю прокурора ОСОБА_6

Захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0002287 за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 15 липня 2019 року,

в с т а н о в и л а:
Ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 15 липня 2019 року задоволено клопотання старшого слідчого Херсонського ВП ГУНП в Херсонській області та відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, терміном до 09 вересня 2019 року.

Одночасно застосовано альтернативний запобіжний захід у виді застави розміром 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 96 800 гривень.

У випадку внесення застави, на підозрюваного покладено обов`язки, передбачені ст.194 КПК України.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, просить ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 15 липня 2019 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначив, що долучені до клопотання слідчого письмові матеріали не підтверджують існування обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення. Натомість вказані в клопотанні докази здобуті з істотним порушенням вимог Кримінального процесуального кодексу України.
Крім того, на думку адвоката стороною обвинувачення не доведено існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України. При цьому наявні в матеріалах провадження характеризуючі матеріали вказують на те, що відносно ОСОБА_8 можливо застосувати більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт, який забезпечить дотримання підозрюваним процесуальних обов`язків під час досудового розслідування.
Також захисник вказує, що при визначенні розміру застави, суд належним чином не врахував майновий стан підозрюваного ОСОБА_8 , який не має постійного заробітку, має на утримання дружину та малолітню дитину.
Заслухавши суддю - доповідача, думку захисника, прокурора, у судових дебатах сторони залишились на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

У відповідності до ст.29 Конституції України та ст.ст.176,177,178 КПК України, право на свободу та особисту недоторканість є одним із найбільш значущих прав людини. Слід врахувати те, що обираючи запобіжний захід - тримання під вартою, обмежуються конституційні права і свободи особи, ще до визнання її винуватою у вчиненні злочину, а запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідно до ст.183 КПК України є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, і застосовується лише тоді, коли є всі підстави вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і його належної поведінки. Застосування запобіжного заходу з іншою метою не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1.наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2.наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3.недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Крім того, згідно вимог ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей та інші.

Колегія суддів вважає, що за результатами апеляційного перегляду ухвали слідчого судді місцевого суду встановлено, що зазначені вимоги кримінального процесуального закону при обранні виду запобіжного заходу слідчим суддею дотримані в повному обсязі.

Як вбачається із матеріалів провадження, 12 липня 2019 року ОСОБА_8 затримано в порядку ст.208 КПК України (а.п.19-21).

12 липня 2019 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого (а.п.28).

15 липня 2019 року ОСОБА_8 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України (а.п.30).

Згідно повідомлення про підозру, органом досудового розслідування стверджується, що ОСОБА_8 , 12 липня 2019 року близько 16:00 год., знаходячись біля будинку №21 по вул.Кольцова у м.Херсоні, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з корисливих мотивів, повторно, переслідуючи прямий умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, із застосуванням фізичного насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, шляхом ривку, зірвав з шиї ОСОБА_9 золотий ланцюжок 585 проби, виконаний з червоного золота, довжиною 56 сантиметрів, у ході чого спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді подряпин на шиї, та, зустрівши опір потерпілої, яка намагалась утримати власне майно, застосував додаткові зусилля, які виразились у повторному ривку, завдяки чому заволодів частиною вказаного ланцюжка вагою 5,51 грамі, чим спричинив потерпілій майнову шкоду на суму 5000 гривень.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому злочину підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами на які послався слідчий у своєму клопотанні, та які були предметом дослідження суду першої інстанції, а саме: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 13 липня 2019 року (а.п.7); протоколом допиту потерпілої ОСОБА_9 від 13 липня 2019 року (а.п.10); протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю потерпілої ОСОБА_9 від 13 липня 2019 року (а.п.11-12); протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 12 липня 2019 року (а.п.14-15); протоколом огляду від 12 липня 2019 року (а.п.16-17); копією договору застави №512-19002028 від 12 липня 2019 року (а.п.25);

Розглядаючи клопотання старшого слідчого Херсонського ВП ГУНП в Херсонській області про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 , слідчий суддя оцінивши вагомість вказаних доказів, а також інші, передбачені ст.178 КПК України, обставини, які враховуються при обранні запобіжного заходу, прийшов до висновку, що лише застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою може забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 та можливості підозрюваного перешкоджати кримінальному провадженню.

Колегія суддів вважає такий висновок слідчого судді обґрунтованим, а доводи захисника-адвоката ОСОБА_7 про доцільність відмови в задоволенні клопотання слідчого, непереконливими.

Так, матеріали провадження свідчать, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

При цьому в питанні визначення обґрунтованості підозри, суд апеляційної інстанції виходить із позиції Європейського суду з прав людини відповідно до якої, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення. Словосполучення «обґрунтована підозра» передбачає наявність існування фактів або інформації, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин («Cebotari v. Moldova», п. 48).

Виходячи із наведеного, на даній стадії кримінального провадження слідчий суддя не вправі наперед вирішувати питання про фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікацію дій підозрюваного, доведеність чи недоведеність винуватості підозрюваного, давати оцінку доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, оскільки ці питання вирішуються судом при ухваленні судового рішення по суті обвинувачення на підставі обвинувального акта, а не під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу щодо особи, якій повідомлено про підозру у вчиненні злочину. Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника щодо допущених органом досудового розслідування порушень процесуального законодавства під час отримання доказів є передчасними.

Що стосується висновку місцевого суду про наявність ризиків того, що ОСОБА_8 , перебуваючи на волі може вчинити одну із дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК України то слід зазначити наступне.
Згідно з ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам переховуватися від органів досудового слідства і суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших підозрюваних, у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Відповідно до п.п.3,4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу злочину та особистості підозрюваного (його характеру, маральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального провадження (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань.
Враховуючи наведені в матеріалах провадження факти та обставини на підтвердження причетності ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому злочину, тяжкість покарання, що може загрожувати підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні тяжкого злочину, а також відомості, що характеризують особу підозрюваного, який є раніше неодноразово судимим за вчинення корисливих злочинів, (вироком Снігурівського районного суду Миколаївської області від 01 липня 2011 року за ч.3 ст.185 КК України; вироком Снігурівського районного суду Миколаївської області від 08 серпня 2012 року за ч.3 ст.185, ч.2 ст.289, ч.1 ст.70, ст.71 КК України), офіційно не працевлаштований, законного джерела доходу не має, колегія суддів приходить до висновку про реальне існування ризиків того, що ОСОБА_8 , перебуваючи на волі може вчинити одну із дій, передбачених ч.1 ст.177 КК України, зокрема скоїти інший злочин чи переховуватися від органів досудового розслідування та суду.
Таким чином, наведені ризики, а також відомості про особу підозрюваного свідчать про те, що застосування інших більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, на даному етапі досудового розслідування, не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_8 ..
Крім того, відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).
На думку колегії суддів, обравши підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя дотримався принципу співмірності прав підозрюваного та необхідності охорони прав і інтересів суспільства.

Посилання апеляційної скарги захисника про наявність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, зокрема те, що він має дружину, малолітню доньку, то суд апеляційної інстанції хоч і приймає їх до уваги, проте, з огляду на характер, вид та обставини вчинення злочину, в якому ОСОБА_8 підозрюється, відомості про його особу, вказані обставини, не зменшують встановлені ризики та не є визначальними аргументами, які давали б можливість застосувати до останнього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Що стосується доводів захисника про визначення для підозрюваного ОСОБА_8 судом першої інстанції надміру завищеного розміру застави, то на думку колегії суддів вони є слушними.
У відповідності до положень ч.4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
Згідно із п.2 ч.5 ст.182 КПК України розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, визначаючи можливість застосування до ОСОБА_8 альтернативного запобіжного заходу у виді застави, суд першої інстанції відповідно до п.2 ч.5 ст.185 КПК України визначив заставу у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 96 800 гривень.
Однак із таким висновком слідчого судді погодитися не можна, оскільки він зроблений без врахування відомостей про майновий та сімейний стан підозрюваного.
Так, згідно матеріалів провадження ОСОБА_8 офіційного джерела доходів не має, одружений, має на утриманні малолітню дитину.
Крім того вказаний розрахунок суми застави слідчим суддею зроблений з урахуванням прожиткового мінімум на одну особу встановленого ст.7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2019 рік» ( з 1 липня - 1936 гривень), тоді як згідно чинного Кримінального процесуального законодавства, розмір застави визначається з розрахунку кількості прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який згідно ст.7 вказаного закону з 1 липня становить 2007 гривень.
На думку колегії суддів, враховуючи вказані відомості щодо майнового та сімейного стану підозрюваного, визначений слідчим суддею розмір застави, є завідомо непомірним для підозрюваного і для забезпечення його належної процесуальної поведінки йому необхідно визначити розмір застави в межах п.2 ч.5 ст.182 КПК України.
Визначаючи розмір застави, колегія суддів враховує, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років, відомості про особу підозрюваного, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, сімейний та майновий стан, наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та вважає що підозрюваному ОСОБА_8 необхідно визначити заставу в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (станом на 01 липня 2019 року 2007 грн.), що становить 40 140 грн., яка за своїм розміром є достатньою для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_8 та відповідає суспільному інтересу відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, що в жодному разі не свідчить про матеріальну неспроможність підозрюваного сплатити цей розмір застави.
З огляду на викладене, апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню.
Крім того, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції на допущену в оскаржуваній ухвалі описку в прізвищі потерпілої ОСОБА_9 , яка має бути виправлена в порядку ст.379 КПК України.

З урахуванням установленого, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалу слідчого судді не можна визнати законною та обґрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням застави в межах 20 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 40 140 грн.
Керуючись ч.2 ст.376 ст.ст.182,404, 407 409, 422 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 15 липня 2019 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого Херсонського ВП ГУПН в Херсонській області про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відносно підозрюваного ОСОБА_8 , задовольнити частково.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Встановити строк дії ухвали про обрання запобіжного заходу до 09 вересня 2019 року, включно.

Визначити щодо підозрюваного ОСОБА_8 заставу у сумі 20 розмірів прожиткововго мінімуму для працездатних осіб, що складає 40 140 гривень, яка підлягає внесенню на депозитний рахунок Херсонського апеляційного суду.

В разі внесення вказаної застави підозрюваним чи іншою особою, підозрюваний ОСОБА_8 підлягає звільненню з під варти.

У випадку внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_8 наступні обов`язки:

-прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду;

-не відлучатись із с.Олександрівка, Снігурівського району, Миколаївської області, де він фактично проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або роботи;

-здати на зберігання до органів Державної міграційної служби України свій паспорт для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України;

-цілодобово носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити підозрюваному наслідки невиконання вказаних покладених на нього обов`язків, а саме те, що в цьому випадку застава буде звернена в дохід держави, а відносно нього може бути знову застосований запобіжний захід тримання під вартою.

В разі внесення застави іншою особою, роз`яснити заставодавцю те, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України за яке передбачено покарання на строк від 4 до 6 років позбавлення волі, а також наслідки невиконання зазначених вище обов`язків, а саме те, що в разі невиконання підозрюваним цих обов`язків застава буде звернена в дохід держави.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4