Справа №: 343/1125/18
Провадження №: 1-кп/0343/115/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 червня 2019 року м. Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:
судді - ОСОБА_1 ,
з участю: секретарів судового засідання - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі Долинського районного суду ІваноФранківської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000317 від 29.05.2018, про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Яворів Долинського району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, який має неповну середню освіту, працюючого водієм ЦТТ НГВУ «Долинанафтогаз» ПАТ «Укрнафта», одруженого, на утриманні якого є одна неповнолітня дитина, раніше несудимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 191, ч.1 ст. 358 КК України,
за участю: прокурорів Долинського відділу Калуської місцевої прокуратури - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 ,
представника потерпілого - ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 привласнив чуже майно, яке йому було ввірене, та підробив офіційний документ.

Злочини вчинено за таких обставин:

Згідно з наказом 545-к від 07 грудня 2007 року по НГВУ «Долинанафтогаз» ПАТ «Укрнафта», ОСОБА_4 прийнятий на посаду водія автотранспортних засобів третього класу НГВУ «Долинанафтогаз» ПАТ «Укрнафта» в автоколону №2 цеху ТТ.

Відповідно до робочої інструкції 8322,2 водія автотранспортних засобів (важких вантажних з великою вантажопідйомністю), розпорядження №2 «Про визначення відповідальних осіб за веденням щоденного залишку в баках транспортних засобів ЦТТ та його відображенням в подорожніх листах» та п.14 постанови ЦК КПРС Ради Міністрів СРСР від 05.08.1983 №759 «Про використання автотранспортних засобів у народному господарстві, посилення боротьби з приписками автомобільним транспортом та забезпечення цілісності паливно-мастильних матеріалів», яка є чинною, ОСОБА_4 є відповідальною особою за ввірене йому майно, а саме: дизельне пальне.

В період часу з 19.09.2016 по 22.09.2016 ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки КрАЗ-6510 д.н.з. НОМЕР_1 , мав виконувати земляні роботи на свердловинах ЦВНГ №1 НГВУ «Долинанафтогаз» ПАТ «Укрнафта». Для виконання вказаних робіт ОСОБА_4 на АЗС №1 та №2 БМТЗ отримав дизельне пальне в загальній кількості 307,7 літрів.

Після отримання пального у ОСОБА_4 виник протиправний умисел спрямований на привласнення чужого майна, яке йому було ввірено, а саме: дизельного палива. З метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_4 у подорожні листи вносив інформацію про виконання земляних робіт, хоча вказані роботи не виконав. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 у автомобілі КрАЗ-6510 д.н.з. НОМЕР_1 утворився залишок дизельного пального в кількості 210,8 літра.

Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих спонукань, з метою особистого збагачення злочинним шляхом, ОСОБА_4 , в період часу з 19.09.2016 по 22.09.2016, здійснив привласнення майна, яке належало НГВУ «Долинанфтогаз» ПАТ «Укрнафта», а саме: дизельного палива в загальній кількості 210,8 літрів на загальну суму 3427,61 гривень.

Крім того, ОСОБА_4 , працюючи в НГВУ «Долинанафтогаз» ПАТ «Укрнафта» на посаді водія автотранспортних засобів третього класу НГВУ «Долинанафтогаз» ПАТ «Укрнафта» в автоколоні №2 цеху ТТ та будучи ознайомленим з розпорядженням №2 від 17.01.2006 року «Про визначення відповідальних осіб за веденням щоденного залишку в баках транспортних засобів ЦТТ», згідно з яким водії зобов`язані вести облік руху палива в кінці робочої зміни, заповнювати розділ «Рух пального» «Залишок при поверненні», а при виїзді проставляти залишок палива в розділі «Рух пального» «Залишок при виїзді» в подорожніх листах і підтверджувати внесені дані особистим підписом, в період часу з 19.09.2016 по 22.09.2016 вніс у подорожні листи №494318 від 19.09.2016, №494356 від 20.09.2016, №494422 від 22.09.2016 завідомо неправдиву інформацію про виконання робіт по перевезенні ґрунту, достовірно знаючи, що вказані роботи він не виконував.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 в присутності свого захисника винним себе визнав повністю. Також обвинувачений та його захисник вважали за необхідне в подальшому здійснювати розгляд справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, вказавши на недоцільність дослідження усіх доказів по справі.

Прокурор у судовому засідання посилаючись на те, що обвинувачений не оспорює фактичні обставин у справі, висловила думку про можливість розгляду справи відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Зважаючи на повне визнання обвинуваченим своєї провини, а також те, що він не ставить під сумнів фактичні обставини справи, а також правильність розуміння ним змісту цих обставин, у суду не виникає сумніву в добровільності та істинності позиції ОСОБА_4 .

У зв`язку із безсумнівним та добровільним,тобто без будь-якого впливу і з чиєї б то не було сторони, визнанням у повному обсязі ОСОБА_4 своєї вини в інкримінованих органом досудового розслідування кримінальних правопорушеннях, погодженням з кваліфікацією вчинених діянь, підтвердженням ним фактичних обставин, відсутності жодних заперечень щодо цього з боку сторони обвинувачення, усвідомленням і правильним розумінням, роз`ясненого судом положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у випадку визнання змісту даних фактичних обставин, сторона кримінального провадження буде позбавлена права оскаржувати їх в апеляційному порядку, відсутністю заперечення проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оскаржуються, суд ухвалив дослідити докази, обмежившись показанням обвинуваченого, документами на підтвердження понесених процесуальних витрат та речових доказів, а також документами, що характеризують особу обвинуваченого.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 у вільній формі дав суду свої пояснення, якими підтвердив фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, а саме: дату, час, місце та спосіб вчинення кримінальних правопорушень, зазначивши, що, працюючим водієм у НГВУ «Долинанафтогаз», у вересні 2016 він неправомірно заволодів пальним у розмірі та на суму, зазначену в обвинувальному акті, неправомірно вказавши у подорожніх листах про виконання робіт по перевезенні ґрунту, достовірно знаючи, що вказані роботи він не виконував. Про свій вчинок дуже шкодує та щиро кається у скоєному. Шкоду відшкодував повністю.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_7 подали заяву, в якій просять звільнити від покарання першого із врахуванням п. "в" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" та вказують, що вину у вчинених інкримінованих злочинах ОСОБА_4 повністю визнає, потерпілий у кримінальному провадженні претензій не має, оскільки збитки під час досудового розслідування відшкодовано в повному обсязі, обвинувачений має на утриманні неповнолітню дитину відносно якої батьківських прав не позбавлявся. Заяву у судовому засідання підтримали, просили її задовольнити та повністю звільнити ОСОБА_4 від покарання.

Прокурор не заперечувала проти задоволення заяви, вважала за можливе її задовольнити та вирішити це питання в нарадчій кімнаті при прийнятті судового рішення.

Представник потерпілого ПАТ Укрнафта НГВУ Долинанафтогаз - ОСОБА_10 (довіреність а.п.110 т.1) в судовому засіданні заявив, що ОСОБА_4 добровільно відшкодував завдану шкоду в розмірі 3427,61грн., тому ПАТ Укрнафта НГВУ Долинанафтогаз, інтереси якого він представляє, претензій до обвинуваченого не має. При вирішенні заяви обвинуваченого та його захисника, поклався на рішення суду.

Оскільки сторони вважають, що фактичні обставини справи підтверджені наявними у справі доказами, які не вимагають дослідження в ході судового розгляду справи, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, також визнає фактичні обставини справи доведеними.

Розглядаючи кримінальне провадження відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд дійшов висновку щодо доведеності стороною обвинувачення вчинення ОСОБА_4 інкримінованованих йому в вину злочинів.

Таким чином, всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясувавши всі обставини, встановлені під час кримінального провадження, суд приходить до висновку про те, що вина ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 191, ч. 1 ст. 358 КК України, доведена повністю, а дії обвинуваченого кваліфікуються судом як привласнення чужого майна, яке йому було ввірене, та підробка офіційного документа.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (п.1) зазначив, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання

Так, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, суд виходить з класифікації злочинів, передбаченої статтею 12 Кримінального кодексу України, особливостей та обставин його вчинення, й приходить до висновку, що злочин, передбачений ч. 1 ст. 191 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, а злочин, передбачений ч. 1 ст. 358 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості.

Вивчаючи особу обвинуваченого ОСОБА_4 шляхом з`ясування стану його здоров`я, поведінки до вчинення злочину, складу родини, а також матеріального стану, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 працює водієм ЦТТ НГВУ «Долинанафтогаз», ПАТ «Укрнафта», одружений, на утриманні має одну неповнолітню дитину. В психоневрологічному та наркологічному кабінеті Долинської ЦРЛ не знаходиться. Має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

З досудової доповіді, складеної інспектором Долинського МРС філії ДУ "Центр пробації" в Івано-Франківській області ОСОБА_11 щодо ОСОБА_4 вбачається, що орган пробації вважає, що є середній рівень ймовірності вчинення повторного кримінального правопорушення, тому виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.

В силу п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 66 КК України суд визнає обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 : щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, що відповідно до ч. 1 ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд виходить з положень ч.2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, керується вимогами ст. 65 КК України, а саме: враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відноситься до злочину невеликої та середньої тяжкості, особу винного, який повністю визнав свою провину, не намагався уникнути притягнення до кримінальної відповідальності за дані кримінальні правопорушення, і усвідомив негативні наслідки своєї поведінки, раніше не судимий, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Виходячи з приписів статті 50 КК України, згідно з яких метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд вважає, що ОСОБА_4 необхідне призначити покарання в межах санкцій, встановлених ч. 1 ст. 191 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю, на строк 1 (один) рік та ч. 1 ст. 358 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік. На підставі ч. 1 ст. 70 Кримінального кодексу України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю.

При вирішенні заяви про звільнення ОСОБА_4 від призначеного покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році», суд виходить з такого.

Амністія - це вид звільнення від кримінальної відповідальності чи від покарання та його відбування, який на підставі закону про амністію застосовується судом щодо певної, але індивідуально невизначеної категорії осіб, винних у вчиненні злочинів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністією є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.

На підставі закону про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань (ст. 85 КК України).

Частинами 1 та 2 статті 86 КК України визначено, що амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Установивши на стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання (ч. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні»).

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 5 Закону України «Про застосування амністії в Україні», дія закону про амністію поширюється на злочини, вчинені до дня набрання ним чинності включно.

07 вересня 2017 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 № 1810-VIII.

Пунктом «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачено, що суди зобов`язані звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_4 є суб`єктом застосування Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки він не позбавлений батьківських прав та на день набрання чинності вказаного закону має дитину, якій не виповнилося 18 років, а саме: дочку ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого виконавчим комітетом Оболонської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області 25.09.2007 (а.п.93 т.2), та довідкою Служби у справах дітей Долинської РДА від 18.06.2019 № К-14 (а.п. 121 т. 1).

Злочини, які вчинив ОСОБА_4 , не є тяжкими або особливо тяжкими, згідно з даними, які містяться у довідці про судимість № 7/63087, останній раніше до кримінальної відповідальності не притягувався та відповідно амністія до нього не застосовувалась. Крім того, обвинувачений не відноситься до категорії осіб, до яких відповідно до статті 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», амністія не застосовується, та висловив у судовому засіданні свою згоду на застосування щодо нього амністії.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що наявні підстави для звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки останній вперше вчинив кримінальні правопорушення, які відповідно до статті 12 КК України є злочинами невеликої та середньої тяжкості, раніше не судимий, не позбавлений батьківських прав, має на утриманні одну неповнолітню дитину, а тому суд приходить до переконання, що заява обвинуваченого та його захисника підлягає до задоволення, а ОСОБА_4 слід звільнити від покарання, призначеного судом за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 191 та ч. 1 ст. 358 КК України.

Запобіжний захід під час досудового розслідування обвинуваченому не обирався, ніяких клопотань з цього приводу під час судового розгляду справи не надходило, тому до вступу вироку в законну силу ОСОБА_4 запобіжні заходи не обирати.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Злочином, передбаченим ч. 1 ст. 191 КК України, завдана матеріальна шкода в сумі 3427,61 гривень, яка добровільно відшкодована в повному обсязі. Цивільний позов в рамках даного кримінального провадження не заявлявся.

Докази про понесені процесуальні витрати у кримінальному провадженні суду не надані.

Долю речових доказів по справі слід вирішити в порядку, визначеному ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, враховуючи положення ч. 2 ст. 61 Конституції України, ст.ст. 50, 63, 65 67, 85, 86 та ч. 1 ст. 191, ч.1 ст. 358 Кримінального кодексу України, Закону України «Про амністію у 2016 році» 22.12.2016 № 1810-VIII, Закону України "Про застосування амністії в Україні" від 01.10.1996 № 392/96-ВР, ст.ст. 91, 100, ч.3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України, та керуючись ст.ст. 368 371, 373 376, 532, 535 Кримінального процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 191, ч. 1ст. 358 Кримінального кодексу України, та призначити покарання:

- за ч. 1 ст. 191 Кримінального кодексу України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю на строк 1 (один) рік;

- за ч. 1 ст. 358 Кримінального кодексу України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 Кримінального кодексу України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю, на строк 1 (один) рік.

На підставі п. "в" ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році» звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю, на строк 1 (один) рік за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 191, ч. 1 ст. 358 Кримінального кодексу України.

Речові докази по справі після вступу вироку в законну силу: подорожній лист №494318; талон замовника №028468; довідку ефективності використання автотракторної і спеціальної техніки від 19.09.2016; подорожній лист №494356; талон замовника №028472; довідку ефективності використання автотракторної і спеціальної техніки від 20.09.2016; подорожній лист №494422; талон замовника №028486; довідку ефективності використання автотракторної і спеціальної техніки від 22.09.2016 зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Долинський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1