31.05.2019 Справа № 756/6747/19
Справа № 1 кс/756/1624/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2019 року слідчий суддя Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого Оболонського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_4 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0003610 від 15 травня 2019 року за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 190 КК України, -

в с т а н о в и в:

Слідчий Оболонського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_3 за погодженням із прокурор Київської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва із клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0003610 від 15 травня 2019 року за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 190 КК України.
Прокурором у клопотанні зокрема зазначено, що ОСОБА_5 , спільно із ОСОБА_6 , повторно, шахрайським шляхом намагався заволодіти грошовими коштами у сумі 3000 гривень.
Клопотання прокурор обґрунтовує тим, що в ході огляду місця події та особистого обшуку від 15.05.2019 у ОСОБА_6 було вилучено майно, яке постановою слідчого від 15.05.2019 було визнано речовими доказами у кримінальному провадженні. У зв`язку із наведеним слідчий вніс клопотання про арешт майна, оскільки воно відповідає критеріям, визначених ст. 98 КПК України.
У судове засідання прокурор не з`явилась.
Слідчий та власник майна до суду не з`явились, просили розглядати клопотання у їх відсутність. При цьому, із заяви слідчого убачається, що останній подане клопотання підтримує та просить задовольнити.
Дослідивши клопотання та матеріали, якими прокурор обґрунтовує клопотання, слідчий суддя встановив наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Відповідно до ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У клопотанні слідчий вказує на єдину підставу накладення арешту на вказане майно необхідність збереження речових доказів.
Разом з цим, з матеріалів, якими прокурор обґрунтовує необхідність накладення арешту на тимчасово вилучене майно не убачаються підстави вважати, що майно та грошові кошти, вилучені під час огляду та обшуку мають ознаки речових доказів саме у даному кримінальному провадженні, зокрема були предметом, знаряддям чи засобом вчинення кримінальних правопорушень, здобуті внаслідок вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 190 КК України.
Винесення постанови від 15.05.2019 про визнання вилученого майна та грошових коштів речовими доказами, не може слугувати достатньою підставою для накладення арешту, оскільки вказана постанова не мотивована та не звільняє прокурора від обов`язку доведення підстави та мети накладення арешту.
В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. theUnitedKingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
З урахуванням наведеного, слідчий суддя вважає, що підстави для накладення арешту не доведені, а тому клопотання не підлягає задоволенню.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 372, 376 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання клопотання слідчого Оболонського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_4 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0003610 від 15 травня 2019 року за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 190 КК України відмовити.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва протягом 5 днів з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1