ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 621/2968/17 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/307/19 Суддя-доповідач ОСОБА_2 Категорія: ч. 3 ст. 187, ч.1 ст.263 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 на вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 07 серпня 2018 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 07 серпня 2018 року, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лиман Зміївського району Харківської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, до затримання працюючого охоронцем на Зміївській ТЕС, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-
визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст.263, ч.3 ст.187 КК України, та призначено покарання:
за ч. 1 ст. 263 КК України 4 роки позбавлення волі;
за ч. 3 ст. 187 КК України 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне призначено ОСОБА_7 покарання у виді 8 років позбавлення волі із конфіскацією майна.
Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави судові витрати у зв`язку з проведенням експертиз в розмірі 6039 грн. 00 коп.

Вказаним вироком встановлено, що 07 листопада 2017 року близько 4 години 30 хвилин, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходився за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , де у нього виник умисел на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами.
З метою реалізації свого злочинного умислу, в той же день ОСОБА_7 , взяв за місцем свого мешкання, за вищевказаною адресою, обріз мисливської рушниці 16 калібру моделі ЗК № НОМЕР_1 , патрони до нього, а також сумку, в якій знаходилися шапка з отворами для очей, мотузки, липку стрічку, рукавички і ніж, та прийшов до домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_7 цього ж дня, близько 6 години, з метою приховування своєї особи, одягнув шапку з отворами для очей на голову і рукавички на руки, та через паркан проник на територію вищезазначеного домоволодіння, де біля вхідних дверей до житлового будинку дочекався, коли ОСОБА_10 відчинила вхідні двері у будинок.
Після чого, ОСОБА_7 , тримаючи у руках заряджений обріз зазначеної мисливської рушниці і демонструючи його перед ОСОБА_10 , подавив волю останньої, наказав не кричати та змусив її зайти у коридор будинку. Продовжуючи реалізацію свого умислу, ОСОБА_7 через вхідні двері проник до приміщення вищезазначеного будинку. В цей час, на крик ОСОБА_10 з кімнат зазначеного будинку до коридору вийшли її чоловік ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та син ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які знаходились у будинку.
ОСОБА_7 погрожуючи застосуванням зброї, подавив волю вказаних осіб, змусив ОСОБА_11 і ОСОБА_12 лягти на підлогу обличчям донизу, та з метою здобуття остаточної переваги над потерпілими, наказав ОСОБА_10 зв`язати руки та ноги ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , для чого дав їй принесену з собою мотузку. Після того, як ОСОБА_10 виконала вимогу ОСОБА_7 , останній наказав ОСОБА_10 лягти на підлогу обличчям до низу, та липкою стрічкою, яку приніс з собою, зв`язав руки та ноги останньої. Розуміючи свою перевагу над потерпілими, ОСОБА_7 ногою наніс один удар в область голови ОСОБА_12 , спричинивши йому фізичний біль, щоб останній не піднімав голову, та накрив його голову подушкою. Вживши всіх заходів щодо запобігання спробам потерпілих вчинити опір, ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_11 та запитуючи, де останній зберігає гроші, наніс йому удар обрізом мисливської рушниці в область голови. Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_7 з використанням ключів, які він взяв на холодильнику, розташованому в кімнаті будинку, відчинив сейф, який знаходився у приміщенні вказаного будинку, звідки заволодів грошовими коштами в сумі 4000 гривень, які належать ОСОБА_11 , а потім заволодів грошовими коштами в сумі 3000 гривень, які знаходилися у сумці останнього.
Однак, покинути приміщення вищезазначеного будинку ОСОБА_7 не зміг, оскільки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , звільнившись від мотузок, якими були зв`язані їх руки та ноги, вчинили супротив ОСОБА_7 та затримали останнього.
В ході вчинення нападу ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_11 синець, садно на обличчі, ділянка травматичного набряку м`яких тканин на голові, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що в 2015 році, більш точної дати та часу під час досудового розслідування встановити не виявилось за можливе, ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу озера «Лиман», що знаходиться в с. Лиман Зміївського району Харківської області, виявив на землі обріз колишньої гладкоствольної одноствольної куркової мисливської рушниці 16 калібру моделі ЗК № НОМЕР_1 , який взяв та переніс за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де в подальшому незаконно, без передбаченого законом дозволу, зберігав його на горищі житлового будинку на території вищезазначеного домоволодіння.
07.11.2017 року, ОСОБА_7 , маючи умисел на вчинення розбійного нападу з метою заволодіння чужим майном, взяв вищезазначений обріз колишньої гладкоствольної одноствольної куркової мисливської рушниці 16 калібру моделі ЗК № НОМЕР_1 , який переніс з собою до місця вчинення розбійного нападу до домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 та використав, його як знаряддя вчинення злочину.
В ході огляду місця події, в той же день, в будинку розташованому на території домоволодіння за вищезазначеною адресою, працівниками поліції виявлено та вилучено вищезазначений обріз колишньої мисливської рушниці, яка згідно висновку судово - балістичної експертизи №22070/22625/22626 від 17.11.2017 року, є нестандартною вогнепальною зброєю - обрізом колишньої гладкоствольної одноствольною куркової мисливської рушниці 16 калібру моделі ЗК № НОМЕР_1 , заводського виготовлення, (Іжевський механічний завод) призначений для стрільби мисливськими патронами 16 калібру, який ОСОБА_7 незаконно придбав, носив та зберігав, без передбаченого законом дозволу.

Не погодившись з рішенням районного суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 подали на нього апеляційніскарги.

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 в апеляційній скарзі, з урахуванням змінених доводів, просить вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 07 серпня 2018 рокув частині засудження ОСОБА_7 за ч.1 ст.263 КК України скасувати, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та призначити в цій частині новий розгляд в суді першої інстанції. Вирок в частині засудження ОСОБА_7 за ч.3 ст.187 КК України залишити без змін.
В апеляції прокурор зазначає про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини вчинення ОСОБА_7 злочину за ч.3 ст.187 КК України, проте, всупереч вимог ст.374 КПК України, в оскаржуваному судовому рішенні не міститься формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним за епізодом злочину за ч.1 ст.263 КК України, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок районного суду змінити, призначити йому покарання із застосуванням норм ст.ст.69, 75 КК України та не застосовувати конфіскацію майна.
Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу апелянт посилається на те, що під час судового розгляду він повністю визнав свою вину; сприяв розкриттю злочину; вчинив злочин внаслідок тяжкого матеріального становища та погроз з боку інших осіб, оскільки мав заборгованість за кредитними договорами; має поганий стан здоров`я; характеризується виключно з позитивної сторони. Крім того, апелянт зазначає, що судом необґрунтовано було застосовано конфіскацію квартириза адресою: АДРЕСА_1 , оскільки зазначену квартиру купували його батьки, в ній зареєстровані його жінка та дитина, а потерпілі під час судового розгляду в суді першої інстанції просили не застосовувати конфіскацію майна під час призначення покарання.
Також обвинувачений в своїх апеляційних доводах вказує на порушення судом вимог кримінального процесуального закону під час судового розгляду, оскільки суд неодноразово проводив судові дебати .
ОбвинуваченийОСОБА_7 такожзазначає, що суд безпідставно стягнув з нього судові витрати у зв`язку з проведеними експертизами в сумі 60 039 грн.

Захисник ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить змінити вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 07 серпня 2018 року, призначити покарання ОСОБА_7 із застосуванням ст.69 КК України та звільнити від його відбування з випробуванням на підставі ст.75 КК України, а також виключити конфіскацію майна.
В обґрунтування своїх вимог захисник вказує на те, що судом першої інстанції не в повній мірі були враховані наявні обставини, що пом`якшують покарання, а саме те, що обвинувачений раніше не судимий; визнав вину повністю; щиро розкаявся; зробив висновки для себе; попросив вибачення у потерпілих; вчинив злочин внаслідок тяжкого матеріального становища та під впливом противоправних дій інших осіб; має на утриманні жінку та малолітню дитину, а також допомагає своїм батькам, які є пенсіонерами; має постійне місце мешкання та роботу; є почесним донором, майстром спорту, відмінно закінчив середню школу, має множинні грамоти та подяки, позитивно характеризується.
Крім того, захисник зазначає, що судом необґрунтовано було застосовано конфіскацію до квартири за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки цю квартиру купували батьки обвинуваченого, в ній зареєстрована та мешкає малолітня дитина обвинуваченого, іншого житла сім`я ОСОБА_7 не має, у зв`язку з чим також просить змінити оскаржуване судове рішення в цій частині.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу; доводи обвинуваченого та його захисника, якіпросили задовольнити апеляційнівимоги сторони захисту та звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга прокурора підлягаєзадоволенню, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Дії обвинуваченогоОСОБА_7 за ч.3 ст.187 КК України кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи в цій частині, які в суді першої інстанції не заперечувались та в апеляційних скаргах не оспорюються, колегія суддів, на підставі ч.1 ст.404 КПК України, не перевіряє.

Апеляційні доводи та вимога прокурора щодо наявності у вироку порушень КПК України, на думку колегії суддів, не позбавлені правових та фактичних підстав.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах поданої апеляційної скарги прокурора, колегія суддів погоджується з обґрунтованістю його доводів стосовно порушень вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України, оскільки суд у вироку за епізодом вчинення обвинуваченим злочину за ч.1 ст.263 КК України послався лише на відомості, що були встановлені органом досудового розслідування.
Зокрема, відповідно до п.2 ч.3 ст.374 КПК України, у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Однак, при складанні вироку щодо визнання винним ОСОБА_7 за ч.1 ст.263 КК України судом першої інстанції порушені ці вимоги кримінального процесуального закону.
Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд не встановив факту скоєння ОСОБА_7 злочину зач.1 ст.263 КК України, тобтонезаконного придбання, зберігання і носіння вогнепальної зброї, без передбаченого законом дозволу, а лише зазначив про те, що він обвинувачується у вчиненні цього злочину за обставин встановлених досудовим розслідуванням.
Тобто, суд при ухваленні вироку в цій частині послався не на обставини, безпосередньо встановлені ним і визнані доведеними, а на обставини, які були встановлені під час досудового розслідування.
Вказане свідчить про порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, зокрема вимог ст.ст.307, 374 КПК України, і такі порушення, на думку колегії суддів, є істотними. Обвинувальний вирок, у такому вигляді, без встановлення судом фактичних обставин справи в будь-якому разі не може бути законним.
За таких обставин, оскаржуваний вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 07 серпня 2018 року в частині засудження ОСОБА_7 зач.1 ст.263 КК Українине можна вважати законним, обґрунтованим і вмотивованим, у зв`язку з чим він підлягає скасування в цій частині, внаслідок встановлення істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що обумовлює задоволення апеляційної скарги прокурора.
Вирішуючи питання про подальший рух кримінального провадження після скасування вироку, колегія суддів виходить з наступного. Порушення судом першої інстанції вищезазначених вимог КПК України не відноситься до передбаченого в ч.1 ст.415 КПК України переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Проте, відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України. Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені п.п. 2, 10, 15,16, ч.1 ст.7 КПК України - законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, безпосередність дослідження доказів, а також змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Разом з цим належить врахувати те, що необхідність дотримання при судовому розгляді вказаних загальних засад судочинства підтверджується практикою Європейського суду та змістом норм Європейської конвенції з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України«Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства.
З огляду на викладене, з метою дотримання вказаних засад кримінального провадження, що гарантуються чинним КПК України, оскаржуваний вирок в частині засудження ОСОБА_7 зач.1 ст.263 КК України належить скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.3 ст.187 КК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що його обтяжують.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
При призначенні покарання ОСОБА_7 суд діяв з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України, а саме.
Суд врахував ступінь тяжкості вчиненогозлочину та дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів-психіатра та нарколога не перебуває, до затримання працював на посаді стрільця 2 класу загону відомчої воєнізованої охорони Зміївської ТЕС, за місцем роботи характеризується позитивно, має подяку та звання «Кращий молодий працівник Зміївської ТЕС», на обліку у районному відділі з питань пробації не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, має статус донора.
Крім того, судом також враховано думку потерпілих, які погодилися із запропонованим прокурором покаранням, та конкретні обставини кримінального провадження.
Відповідно до ст.66 КК України, судом визнано обставини, що пом`якшують покарання, у виді визнання вини , щирого каяття та наявність на утриманні малолітньої дитини.
Обставин, що обтяжують покарання згідно ст.67 КК України, судом першої інстанції не встановлено.
Вказані обставини чітко, логічно та мотивовано вказані у мотивувальній частині вироку при обґрунтуванні судом певного виду та міри покарання, який належить призначити обвинуваченому.
Колегія суддів також враховую фактичні обставини вчинення злочину, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_7 , маючи умисел на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, взяв за місцем свого мешканняобріз мисливської рушниці 16 калібру моделі ЗК № НОМЕР_1 , патрони до нього, а також сумку, в якій знаходилися шапка з отворами для очей, мотузки, липку стрічку, рукавички і ніж, та прийшов до ОСОБА_13 , ОСОБА_11 і ОСОБА_12 . Крім того, обвинувачений зарядив зазначений обріз, проник до місця потерпілих, погрожував їм цією зброєю, здолав їх супротив, в тому числі із спричиненням тілесних ушкоджень, та незаконно заволодів грошовими коштами.
Апеляційні доводи обвинуваченого та його захисника щодо наявності ОСОБА_7 батьків-пенсіонерів, які мають поганий стан здоров`я та потребують постійного догляду, а також те, що обвинувачений вчинив злочин внаслідок тяжкого матеріального становища, закінчив загальноосвітню школу із золотою медаллю та він є майстром спорту, у зв`язку з чим належить пом`якшити призначене покарання та звільнити від його відбування з випробування мають суто суб`єктивний характер, оскільки, з врахуванням зухвалого характеру озброєного нападу вони не знижуються ступінь тяжкості вчиненого злочину та не можуть вважатися достатніми підставами для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, ніж призначено судом першої інстанції, та застосування до нього положень ст.ст.69, 75 КК України.
Посилання сторони захисту на те, що обвинувачений вчинив злочин знаходячись в тяжкому матеріальному стані та під впливом інших осіб , колегія суддів не може взяти до уваги , оскільки наявність заборгованості за кредитами сама по собі не може свідчити ні про скрутне матеріальне становище ні про вчинення злочину під суттєвим впливом інших осіб, який впливав та пригнічував волю обвинуваченого настільки , що останній бувв вимушений вчинити особливо тяжкий злочин.
Крім того, колегія суддів не може погодитися з апеляційними доводами щодо наявності хворобливого стану здоров`я, як підстави для звільнення від відбування покарання з випробуванням, оскільки матеріали кримінального провадження не містять відповіднихвідомостей щодо неможливості відбуття ОСОБА_7 покарання в умовах ізоляції від суспільства, а також не надані вони обвинуваченим та захисником під час апеляційного розгляду. Разом з цим, обвинувачений в подальшому не позбавлений процесуального права та можливості звернутися до адміністрації установи виконання покарань з відповідним клопотанням щодо відповідного медичного обстеження з метою встановлення певних підстав звільнення його від відбування покарання за хворобою, яка перешкоджає відбуттю покарання.
Обвинуваченим та його захисником не наведено в апеляційних скаргахінших обставин, які не враховані судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому та могли свідчити про явну суворість або несправедливість призначеного покарання за ч.3 ст.187 КК України. Цих обставин також не надано стороною захисту і під час апеляційного розгляду.
З урахуванням зазначеного, суд призначив обвинуваченому покарання в межах санкції ч.3 ст.187 КК України та з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання скоєння ним нових злочинів.
Окрім цього, апеляційні доводи обвинуваченого та захисника щодо необґрунтованого призначеннясудом додаткового покарання ч.3 ст.187 КК України у виді конфіскації майна, що є його власністю, також є суб`єктивними та безпідставними, з наступних підстав.
Відповідно до положень ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині Кримінального кодексу.

Корисливим тяжким або особливо тяжким злочином може бути визнаний будь-який із злочинів, визначених у частинах 4 чи 5 ст. 12 КК України, якщо його вчинено із корисливихспонукань. Під корисливими спонуканнями слід розуміти бажання винного одержати внаслідок вчинення злочину матеріальні блага для себе або інших осіб, одержати чи зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат чи обов`язків або досягти іншої матеріальної вигоди.

Злочин, передбачений ч.3 ст.187 КК України, є корисливим злочином та відповідно до класифікації за ч.5 ст.12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів.

Санкцією ч.3 ст.187 КК України передбачено такий обов`язковий вид додаткового покарання як конфіскація майна.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно призначив обвинуваченому покарання за ч.3 ст.187 КК України у виді позбавлення волі із конфіскацією майна, що є його власністю, у зв`язку з чим апеляційну скаргу обвинуваченого та його захисника в цій частині належить залишити без задоволення.
Посилання обвинуваченого та захисту на рішення суду щодо конфіскації саме квартири обвинуваченого є безпідставним , оскільки конфіскація є додатковим покаранням, яке полягає в зверненні на користь держави всього чи частини майна засудженого, а не певних речей , зокрема об`єкта нерухомості. Тому питання про зняття арешту з квартири або вилучення її з опису майна яке належить конфіскувати, з врахуванням відсутності у обвинуваченого іншого житла та мешкання в квартирі його неповнолітньої дитини, повинно бути вирішено при виконанні вироку в частині конфіскації.

Колегія суддів також не погоджується з апеляційними доводами обвинуваченого про порушення його право на справедливий суд з тієї підстави, що під час розгляду кримінального провадження було тричі проведено судові дебати.
Так, однією із найважливіших конституційних гарантій забезпечення та захисту прав та свобод особи є закріплення права на судовий захист.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях ЄСПЛ трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.

Право на справедливий судовий розгляд є процесуальним правом кожної людини, чиї права порушені, не визнані чи оспорюються. Суть цього права полягає в тому, що, по-перше, воно є правом для захисту інших прав, а по-друге, це право має власну самодостатню цінність як складовий елемент принципу верховенства права.

За таких обставин, обвинуваченим не наведено обґрунтованих доводів про прошення судом його процесуальних та конституційних прав, а також загальних засад кримінального провадження.

Те, що суд з певних питань, які необхідно було з`ясувати , поновлював судовий розгляд , а після знов проводив дебати жодним чином не порушує права обвинуваченого , оскільки він приймав в них участь. Вказана обставина не є порушенням вимог кримінального процесуального закону , яка є достатньою підставою для скасування вироку, оскільки повторні дебати з його участю не порушували будь-яких прав ОСОБА_7 .

Апеляційні доводи обвинуваченогопро те, що судомнеобґрунтовано було стягнуто з нього витрати, пов`язані із залученням експертів, в сумі60 039 грн. є помилковими та безпідставними, оскільки вони спростовуються витратами , які були понесені державою на проведення експертиз зброї (а.с.64-65 т.1).
З огляду на викладене, колегією суддів не встановлено підстав для зміни оскаржуваного вироку в частині засудження обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.3 ст.187 КК України.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити.
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 07 серпня 2018 року стосовно ОСОБА_7 в частині засудження ОСОБА_7 за ч.1 ст.263 КК України скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в цій частині в суді першої інстанції.
Виключити з мотивувальної і резолютивної частини вироку Балаклійського районного суду Харківської області від 07 серпня 2018 року посилання суду на призначення ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів в порядку ч.1 ст.70 КК України.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.3 ст.187 КК України до 8 (восьми) років позбавлення волі із конфіскацією майна, що є його власністю.

В решті вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 07 серпня 2018 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення. В частині призначення нового розгляду в суді першої інстанції ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає, а в іншій частині може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим , який тримається під вартою , - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді