КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-сс/824/3187/2018 Слідчий суддя: ОСОБА_1
Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 0002803 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 26 вересня 2019 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою в задоволенні клопотання захисників та обвинувачених про застосування останнім запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, відмовлено.

Клопотання прокурора задоволено та застосовано щодо обвинувачених ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» на шістдесят діб, тобто до 24.11.2019 включно, кожному.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 подали апеляційні скарги, в яких просять ухвалу суду скасувати.

Захисник ОСОБА_7 просить постановити нову ухвалу, якою обрати до обвинуваченого ОСОБА_9 більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту або інший альтернативний запобіжний захід.

Захисник ОСОБА_8 просить постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора відмовити та обрати до обвинуваченого ОСОБА_10 більш м`який запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, домашнього арешту або застави.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників та обвинувачених, думку прокурора, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали контрольного провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Так, відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону та при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Враховуючи, що ОСОБА_13 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, а саме за ч.2 ст.187 КК України, приймаючи до уваги підвищену ступінь суспільної небезпечності злочину, які ставляться їм в провину та існування обґрунтованих ризиків, що вони можуть переховуватись від суду, впливати на потерпілих та свідків, враховуючи також ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилаються в своїх апеляційних скаргах захисники.

Доводи захисників про те, що докази сторони обвинувачення стосовно існуючих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є недостатніми та не обґрунтованими, не заслуговують на увагу.

Так, однією з підстав для обрання/продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а в контексті ч. 1 ст. 178 КПК України судом мають враховуватися, серед іншого, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення. Разом з тим, з огляду на стадію кримінального провадження, в якому ОСОБА_14 та ОСОБА_10 вже висунуто обвинувачення і триває судовий розгляд у суді першої інстанції, не підлягають окремому вирішенню питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх належності, допустимості та достатності, для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, а суд повинен зважити на характер, тяжкість і наслідки кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та оцінити ризики, якщо прокурор доведе їх існування. При цьому ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Суд першої інстанції, як це слідує зі змісту судового рішення, визнав такими, що не зменшилися від часу прийняття рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ризик того, що ОСОБА_13 та ОСОБА_10 будуть переховуватися від суду, і з цим погоджується колегія суддів.

В контексті практики ЄСПЛ, ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Колегія суддів вважає, що матеріали провадженні містять дані, які доводять існування ризику втечі обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а відтак достатньо вмотивованим висновок суду щодо необхідності тримання останніх під вартою, щоб завадити цьому.

Дослідивши належним чином всі матеріали провадження, дані, які характеризують особу обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , зокрема наявність у ОСОБА_9 дружини та його позитивну характеристику з місця роботи, те, що на утриманні ОСОБА_10 знаходиться хвора мати, яка потребує догляду, та інші передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України обставини, зокрема і ті, на які посилаються в апеляційних скаргах захисники, суд навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, а отже підстав для застосування щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 більш м`яких запобіжних заходів не вбачається.

На підставі наведеного, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду 1-ї інстанції щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_15 ОСОБА_9 та ОСОБА_10 перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_16 та ОСОБА_10 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції - не виявлено.

Таким чином, рішення суду є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки постановлене згідно норм кримінального процесуального закону з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження захисника, про які йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, у зв`язку з чим приходить до висновку про залишення поданої апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної ухвали суду - без зміни.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 194, 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_17 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення, а ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 26 вересня 2019 року без зміни.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: ____________ ________________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4