КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 серпня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4
за участю
представників власника майна ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали за апеляційною скаргою в.о. начальника ДУ «Бучанська виправна колонія (№85)» ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 06 серпня 2019 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні прокурора Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури молодшого радника юстиції ОСОБА_8 та накладено арешт на речовий доказ у кримінальному провадженні № 0000469 від 23.07.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 362, ч. 1 ст. 365 КК України, а саме на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , площею 2,8042 га, з кадастровим номером :01:037:0041 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку та перебуває у комунальній власності Гостомельської селищної ради Київської області, заборонивши відчуження, користування та розпорядження вказаним майном, тимчасово, до скасування даного арешту у встановленому КПК України порядку.

В ухвалі слідчий суддя вказав, що земельна ділянка, розташована за адресою: Київська область, сел. Гостомель, вул. Мирна, 3, площею 2,8042 га, з кадастровим номером :01:037:0041, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, є речовими доказами в кримінальному провадженні, та з метою збереження речових доказів слідчий суддя вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора та накласти арешт на зазначене майно шляхом тимчасової заборони на відчуження, розпорядження та користування цим майном.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді в.о. начальника ДУ «Бучанська виправна колонія (№85)» ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу та доповнення до неї, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про арешт земельної ділянки за адресою: Київська область, смт. Гостомель, вул. Мирна, 3, площею 2,8042 га, з кадастровим номером :01:037:0041.
Як стверджує апелянт, земельна ділянка, на яку накладено арешт, перебуває у володінні і користуванні ДУ «Бучанська виправна колонія (№85)», оскаржувана ухвала порушує права та законні інтереси саме ДУ «Бучанська виправна колонія (№85)», яка, в свою чергу, за змістом ст. 64-2 КПК України є третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт вказує, що як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником земельної ділянки площею 2,8042 га, кадастровий номер :01:037:0041, є Гостомельська селищна рада, . Право власності зареєстровано 08.02.2016 р. Разом з тим, і це не заперечується органом досудового розслідування, зазначена земельна ділянка була виділена ДУ «Бучанська виправна колонія (№85)» рішенням Гостомельскої селищної ради № 146 від 21.04.2011 р., тобто ще у 2011 р. Гостомельська селищна рада володіла зазначеною земельною ділянкою, і саме ДУ «Бучанська виправна колонія (№85)» як державна установа отримала земельну ділянку від Гостомельської селищної ради як органу місцевого самоврядування, а не навпаки.
Таким чином, Гостомельська селищна рада як орган місцевого самоврядування, що представляє територіальну громаду смт. Гостомель, м. Ірпінь, Київської області, є власником вищезазначеної земельної ділянки, яка в силу ст.ст. 80, 83 ЗК України відноситься до комунальної форми власності.
Вказана земельна ділянка не вилучалася з державної власності, оскільки вона ніколи не належала до державної власності. Власником земельної ділянки був і залишається орган місцевого самоврядування - Гостомельська селищна рада.
Стверджуючи, що земельна ділянка була вилучена з державної власності, орган досудового розслідування неспроможний назвати орган державної влади, з власності якого було начебто вилучено вказану земельну ділянку, оскільки такого органу немає - земельна ділянка нікому, окрім Гостомельської селищної ради, не належала з моменту її виділення.
Апелянт зазначає, що відповідно ч. 2 ст. 117 Земельного кодексу України, земельні ділянки, що знаходяться у постійному користуванні державних установ, не можуть передаватися з державної власності до комунальної. Разом з тим, до описаної ситуації зазначена норма не може бути застосована, оскільки на момент ухвалення зазначених законодавчих змін вказана земельна ділянка, вже належала Гостомельській селищній раді і саме нею була передана рішенням № 146 від 21.04.2011 р. у користування ДУ «Бучанська виправна колонія (№85)». Вона не передавалася з державної власності до комунальної, вона вже перебувала у комунальній власності Гостомельської селищної ради. При цьому закон не зобов`язує передавати земельні ділянки, що перебували у комунальній власності, до державної власності.

Крім того, як зазначається в апеляційній скарзі Гостомельська селищна рада не ухвалювала рішення про передання земельної ділянки АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:037:0041, з комунальної власності до державної, а тому посилання органу досудового розслідування на начебто вибуття вказаної земельної ділянки з державної власності є неправомірними.
Як вказує апелянт ніхто ніякого огляду земельної ділянки не проводив, детально її не описував, протокол огляду не складав. За таких обставин постає питання чи міг взагалі прокурор визнати земельну ділянку розташовану за адресою: Київська область, смт. Гостомель, вул. Мирна, 3, площею 2,8042 га, з кадастровим номером :01:037:0041 речовим доказом.

В апеляційній скарзі зазначає, що диспозиція ч. 1 ст. 365 КК України передбачає, що перевищення влади або службових повноважень працівником правоохоронного органу є: умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, якщо вони завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, інтересам юридичних осіб. Слід зазначити, що начальник ДУ «БВК (№85)» ОСОБА_9 , підписавши договір № 123-Г «Про спорудження інвестиційного об`єкту» з ПАТ «Домобудівельний комбінат №1» (укладання якого пройшло всі погодження), не вчинив нічого такого, що явновиходило б за межі наданих йому прав чи повноважень. Істотна ж шкода взагалі не настала, так як земельна ділянка нікуди не зникала, не відчужувалась і не перейшла у іншу власність.
Крім того, апелянт вказує, що внаслідок арешту зазначеної земельної ділянки заблоковано роботу суб`єктів підприємницької діяльності, які користувалися ділянкою для проїзду, з якими ДУ «БВК (№85)» укладено договори та від яких надходила орендна плата на рахунки ДУ «БВК (№85)».

Разом з цим, як зазначає апелянт, в клопотанні про арешт фігурують два протилежні твердження: зазначено, що ділянка розташована за адресою: Київська область, смт. Гостомель, вул. Мирна, 3, площею 2,8042 га, з кадастровим номером :01:037:0041 є земельною ділянкою державної форми власності.
Разом з цим на самому початку судового засідання по розгляду клопотання про арешт земельної ділянки, прокурори ОСОБА_8 та ОСОБА_10 стверджували, що ця земельні ділянка є комунальної форми власності, власником є Гостомельська селищна рада (що і було на їх думку підставою, для не допуску представника ДУ «БВК (№85)» в судове засідання), так як, на думку прокурорів, представником ділянки може бути лише представник власника - а саме Гостомельська селищна рада Київської області.

Також, як вказує апелянт слідчий суддя істотно порушив вимоги ст.ст. 62-2, 173 КПК України, не допустивши представника постійного користувача земельною ділянкою ДУ «БВК (№85)» в судове засідання по розгляду клопотання прокурора про арешт земельної ділянки.

Заслухавши доповідь судді, доводи представників власника майна, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, у провадженні слідчого відділу Ірпінського відділу поліції перебувають матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000469 від 23 липня 2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 362, ч. 1 ст. 365 КК України.
25 липня 2019 року прокурор у кримінальному провадженні прокурор Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури молодшого радника юстиції ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Ірпінського міського суду Київської областіз клопотанням про накладення арешту на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , площею 2,8042 га, з кадастровим номером :01:037:0041 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку та перебуває у комунальній власності Гостомельської селищної ради Київської області, заборонивши відчуження, користування та розпорядження вказаним майном, тимчасово, до скасування даного арешту у встановленому КПК України порядку.
Ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 06 серпня 2019 року зазначене клопотання було задоволено та накладено арешт на вказану земельну ділянку.
Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.ст.132,167,170,171,172,173 КПК України та бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Чинний кримінальний процесуальний закон дозволяє арешт майна з метою збереження речових доказів.
Частиною 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати в тому числі: правову підставу для арешту майна; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, при розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя дотримався вимог статей 132, 170, 172, 173 КПК України, перевіривши при цьому, наявність ризиків та доведеність обставин, передбачених ст.ст. 132,170 КПК України, таким чином, взявши до уваги усі обставини, які у відповідності до ст. 173 КПК України повинні враховуватися при вирішенні питання про арешт майна та які йому були відомі на момент прийняття рішення.

З урахуванням цього слідчий суддя, всупереч ствердженням автора апеляційної скарги, встановив належні правові підстави, передбачені ч. 1 ст. 170, ч. 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно, оскільки воно, як вважає колегія суддів, відповідає критеріям ст. 98 КПК України та постановою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Ірпінського відділу Києво-Святиошинської місцевої прокуратури ОСОБА_8 від 25 липня 2019 року земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 2,8042 га, з кадастровим номером :01:037:0041 визнана речовим доказом у кримінальному провадженні №0000469 (а.с. 41-44).
Висновки слідчого судді про арешт майна цілком доведені матеріалами кримінального провадження та долученими до клопотання про накладення арешту документами на підтвердження того, що земельна ділянка кадастровий номер :01:037:0041, площею 2,8042 гаспіввідноситься із обставинами кримінального провадження, а тому є передбачені кримінальним процесуальним законом підстави для арешту.
Як правильно вказав в ухвалі слідчий суддя, з чим погоджується і колегія суддів, земельна ділянка, яка розташована за адресою: Київська область, сел. Гостомель, вул. Мирна, 3, площею 2,8042 га, з кадастровим номером :01:037:0041 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку відповідно до ст. 98 КПК України є речовим доказом вчинення кримінального правопорушення, який відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, а саме вона є доказом вчинення кримінального правопорушення та була об`єктом кримінально протиправних дій.
Крім того, завданням накладення арешту на земельну ділянку є запобігання можливості її відчуження на користь третіх осіб, що унеможливить в подальшому звернення вказаних земельних ділянок на користь держави у зв`язку із наявністю інституту добросовісного набувача.
Підставою накладення арешту на земельну ділянку є наявність достатніх підозр вважати, що вона є доказом у кримінальному провадженні, а саме об`єктом кримінально протиправних дій, а також забезпечення збереження речового доказу.
Посилання апелянта на те, що внаслідок арешту зазначеної земельної ділянки заблоковано роботу суб`єктів підприємницької діяльності, які користувалися ділянкою для проїзду, з якими ДУ «БВК (№85)» укладено договори, є необгрунтованими та не можуть бути безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про наявність підстав для задоволення даного клопотання слідчого, а тому доводи автора апеляційної скарги про відсутність правових підстав для арешту майна, не є переконливими.
Доводи апеляційної скарги про те, що слідчий суддя істотно порушив вимоги ст.ст. 62-2, 173 КПК України, не допустивши представника постійного користувача земельною ділянкою ДУ «БВК (№85)» в судове засідання по розгляду клопотання прокурора про арешт земельної ділянки, є безпідставними, оскільки відповідно до ч.2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Враховуючи той факт, що предметом розслідування кримінального провадження є як незаконність укладення договору про спорудження інвестиційного об`єкта, згідно умов якого адміністрація установи фактично розпорядилася земельною ділянкою державної форми власності, так і незаконної зміни форми власності вказаної земельної ділянки, та з метою забезпечення дієвості накладення арешту на земельну ділянку, уникнення можливих протиправних дій, що можуть бути спрямовані на подальшу забудову земельної ділянки та зміну її власника, колегія суддів вважає, що розгляд клопотання на законних підставах проводився без власника та користувача земельної ділянки.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Отже, підстав для скасування ухвали слідчого судді, передбачених ст. 409 КПК України, колегія суддів не вбачає і не наведені такі дані в апеляційній скарзі.

Таким чином, ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та вмотивованою, і підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 307, 309, 405, 407, 422, 379 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 06 серпня 2019 року, якою задоволено клопотанняпрокурора у кримінальному провадженні прокурора Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури молодшого радника юстиції ОСОБА_8 та накладено арешт на речовий доказ у кримінальному провадженні № 0000469 від 23.07.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 362, ч. 1 ст. 365 КК України, а саме на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , площею 2,8042 га, з кадастровим номером :01:037:0041 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку та перебуває у комунальній власності Гостомельської селищної ради Київської області, заборонивши відчуження, користування та розпорядження вказаним майном, тимчасово, до скасування даного арешту у встановленому КПК України порядку залишити без змін, а апеляційну скаргу в.о. начальника ДУ «Бучанська виправна колонія (№85)» ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

_______________ _______________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/4928/2019
Категорія: ст. 171 КПК України
Слідчий суддя у суді першої інстанції ОСОБА_11
Доповідач в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1