КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №11-кп/824/2031/2019 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 263 КК України Суддя - доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0008283 за апеляційною скаргою з доповненнями прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 22 травня 2019 року щодо ОСОБА_7 ,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою підготовчого судового засідання Деснянського районного суду м. Києва від 22 травня 2019 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0008283 щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, повернуто прокурору Київської місцевої прокуратури №3 у зв`язку з невідповідністю обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що викладені обставини кримінального правопорушення фактично є тотожними викладеному формулюванню обвинувачення, має місце неузгодженість формулювання обвинувачення з викладеними фактичними обставинами кримінального правопорушення, що протирічить вимогам кримінального процесуального закону та суперечить положенням ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Також суд першої інстанції дійшов до висновку про повернення обвинувального акта з підстав порушення під час досудового розслідування прав обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема, проведення всіх слідчих дій без участі захисника, участь якого, на думку суду, в даному провадженні є обов`язковою, зважаючи на те, що ОСОБА_7 перебуває на обліку у лікаря нарколога.

На вказану ухвалу суду першої інстанції прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу з доповненнями, в яких просить скасувати ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 22 травня 2019 року про повернення обвинувального акту щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 263 КК України прокурору та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

За доводами апелянта, ухвала суду першої інстанції є незаконною, невмотивованою та такою, яка підлягає скасуванню внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону (п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України), які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Перш за все, прокурор вказує, що обвинувальний акт повністю відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а тому підстав для його повернення прокурору у суду не було.

Крім того, прокурор в обґрунтування своїх доводів зазначає, що положення ст. 52 КПК України містить вичерпний перелік випадків, коли участь захисника у кримінальному провадженні є обов`язковою, зокрема щодо осіб, які внаслідок психічних чи фізичних вад (німі, глухі, сліпі тощо) не здатні повною мірою реалізувати свої права, з моменту встановлення цих вад.
Апелянт зазначає, що твердження суду про порушення права ОСОБА_7 на захист є необґрунтованими, оскільки перебування на обліку у лікаря - нарколога з діагнозом «розлад психіки і поведінки внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності» не відноситься до психічних вад, які перешкоджають особі самостійно реалізувати своє право на захисту кримінальному провадженні.Вказане підтверджується правовим висновком, наданим Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в постанові від 22.04.2019 № 213/1425/17. про те, що діагноз «психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання наркотичних засобів, психотропних речовин. їх аналогів та прекурсорів» не є обставиною, що вимагає обов`язкової участі захисника в аспекті п. 3 ч. 2 ст. 52 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_10 , будучи належним чином повідомленими про день та час проведення апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явилися, причини неявки не повідомили та будь - яких клопотань про відкладення апеляційного розгляду не подавали. Враховуючи викладене та вимоги ч. 4 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд проведено у відсутність обвинуваченого та захисника.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до глави 24 КПК України однією із форм закінчення досудового розслідування є звернення прокурора до суду з обвинувальним актом. Імперативно встановлені вимоги до відомостей, які обвинувальний акт повинен містити, передбачені п.п. 1-9 ч. 2 ст. 291 цього Кодексу, серед яких в п. 5 виокремлено необхідність наявності в ньому таких складових: 1) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими; 2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) Закону України про кримінальну відповідальність та 3) формулювання обвинувачення.
У разі встановлення невідповідності обвинувального акта цим вимогам суд у підготовчому судовому засіданні відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України повертає його прокурору.
В обвинувальному акті викладаються фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, проте, відносно формулювання обвинувачення немає будь яких застережень чи вимог.
Оскільки відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті викладаються фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, то відповідно, формулювання обвинувачення викладається у такому виді, як це вважає необхідним прокурор.
Колегія суддів вважає, що повертаючи обвинувальний акт прокурору для усунення недоліків, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про порушення прокурором вимог ст. 291 КПК України, адже зі змісту обвинувального акту відносно ОСОБА_7 убачається, що вимоги закону щодо викладу фактичних обставин, правової кваліфікації та формулювання обвинувачення дотримано.
При цьому, суд першої інстанції, зазначаючи про невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України, зазначив в ухвалі протилежні висновки, зокрема, спочатку про тотожність викладених в обвинувальному акті фактичних обставин формулюванню обвинувачення, викладеному в обвинувальному акті, що не є недоліком обвинувального акта, а згодом, в одному і тому ж реченні суд вказав про неузгодженість формулювання обвинувачення з викладеними фактичними обставинами кримінального правопорушення, чого не було встановлено колегією суддів під час апеляційного розгляду.
А відтак, обвинувальний акт містить всі необхідні відомості та посилання на обставини, передбачені ст. 291 КПК України,як і правову кваліфікацію, і не чинить перешкод для розгляду обвинувачення щодо ОСОБА_7 в судовому засіданні, де це обвинувачення і повинно доводитися стороною обвинувачення.
Що стосується іншої підстави повернення обвинувального акта прокурору - порушення права на захист обвинуваченого під час досудового розслідування та не залучення до участі у провадженні захисника, то, перш за все, дана обставина не є підставою для повернення обвинувального акта, а більш того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень при приведенні підготовчого судового засідання, адже ці питання вирішуються під час розгляду провадження по суті, а на стадії підготовчого судового засідання суд мав право лише вирішити, за наявності для того підстав, питання про залучення до участі у провадженні захисника.
З врахуванням наведеного, колегія суддів не вбачає достатніх підстав, які б перешкоджали призначенню провадження до судового розгляду, оскільки в оскаржуваній ухвалі не наведено жодної підстави для повернення обвинувального акта прокурору, як такого, що не відповідає вимогам закону, передбаченим ст. 291 КПК України.
Будь - яких інших підстав, що на думку суду були б підставою для повернення обвинувального акта прокурору в ухвалі не наведено, і колегією суддів не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, про відсутність, передбачених ст. 291 КПК України підстав для повернення обвинувального акту, які наведені в ухвалі суду першої інстанції, а тому доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставності повернення обвинувального акта судом першої інстанції є обґрунтованими і підлягають задоволенню, а ухвала Деснянського районного суду м. Києва від 22 травня 2019 року про повернення прокурору обвинувального акта відносно ОСОБА_7 , як така, що постановлена з порушенням вимог кримінального процесуального закону, підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції.
Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу з доповненнями прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 - задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 22 травня 2019 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0008283 щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, повернуто прокурору Київської місцевої прокуратури №3 у зв`язку з невідповідністю обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4