Справа № № 585/2613/19
Номер провадження 1-в/585/192/19
У Х В А Л А
І М Е Н ЕМ У К Р АЇ Н И
11 листопада 2019 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі :

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

з участю прокурора - ОСОБА_3 ,

представника Роменської ВК №56 - ОСОБА_4 ,

засудженого - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ромни в режимі відеоконференції клопотання захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у вигляді позбавлення волі на строк 20 років, за умови належної поведінки останнього, -

В С Т А Н О В И В:

12 липня 2019 року захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 звернувся до Роменського міськрайонного суду Сумської області з клопотанням про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у вигляді позбавлення волі на строк 20 років, за умови належної поведінки останнього.

Клопотання мотивовано тим, що вироком Апеляційного суду Полтавської області від 29 грудня 2002 року ОСОБА_5 засуджений за п.п. 1,4,6 ч.2 ст. 115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.185, ст. 304, ст.70 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна. На даний час, засуджений ОСОБА_5 відбувши 18 років призначеного йому покарання, враховуючи позитивну характеристику, гарну поведінку за час відбування покарання, негативне сприйняття скоєного злочину та прагнення стати на шлях виправлення, наміри продовжувати розвиток своєї освіти, відсутність комунікаційних проблем із суспільством щодо працевлаштування у разі звільнення, вважає, що відповідно до практики Європейського Суду з прав людини відпали обґрунтовані підстави для подальшого тримання його в установі виконання покарань, так як це суперечить ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року та ст. 28 Конституції України, тому звернувся до суду з клопотанням в порядку ч. 1, п.1 ч. 2 ст. 539 КПК України та просив замінити ОСОБА_5 покарання у вигляді довічного позбавлення волі на покарання у вигляді позбавлення волі на строк 20 років, за умови належної поведінки останнього.

У судовому засіданні засуджений клопотання підтримав.

Захисник також клопотання підтримав.

Представник Державної установи "Роменська виправна колонія №56" ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання засудженого.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання засудженого, оскільки воно не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, яке не передбачає заміну довічного позбавлення волі позбавленням волі на певний строк.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання та особової справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 13 ч.1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати такі питання, зокрема, про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 74 КК України.

Судом встановлено, що вироком Апеляційного суду Полтавської області від 29 грудня 2002 року ОСОБА_5 засуджений за п.п.1,4,6 ч.2 ст. 115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.185, ст. 304, ст.70 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна (а.с. особової справи 22-23).

Ухвалою Верховного суду України від 27.03.2003, вирок Апеляційного суду Полтавської області від 29 грудня 2002 року відносно ОСОБА_5 в частині цивільного позову скасовано, справу в цій частині направлено до Апеляційного суду для розгляду в порядку цивільного судочинства. В решті вирок залишено без змін (а.с. особової справи 35-38).

Згідно розпорядження про виконання вироку, що набрав чинності, вирок Апеляційного суду Полтавської області від 29 грудня 2002 року вступив в законну силу 27 березня 2003 року та звернено до виконання (а.с. особової справи 39).

Відповідно до характеристики Державної установи «Полтавська установа виконання покарань (№23)» на засудженого ОСОБА_5 , підписану начальником сектору МРБ начальником відділення соціально-психологічної служби ОСОБА_7 , заступником начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи ОСОБА_8 від 10.07.2019 та довідки про стягнення та заохочення, які застосовувались до засудженого ОСОБА_5 , засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання з 11.10.2001. За час відбування покарання мав три стягнення, а саме: 25.01.2002 за встановлення міжкамерного зв`язку отримав стягнення у вигляді карцеру строкам 10 діб, яке погашено. 22.10.2003 за перешкоджання проведенню обшуку, суперечку, висловлювання нецензурною лайкою, отримав стягнення у вигляді карцеру строкам 15 діб, яке погашено. 16.09.2009 за встановлення міжкамерного зв`язку отримав стягнення у вигляді попередження, яке погашено. Заохочень не має. 27.10.2015 був переведений з приміщення камерного типу, в якому тримаються дві особи, до багатомісного приміщення камерного типу виправної колонії максимального рівня безпеки з наданням дозволу на участь у групових заходах освітнього, культурно-масового та фізкультурно оздоровчого характеру. Під час перебування в ДУ «Полтавська ВК №23» стягнення не має та має одне заохочення. 03.07.2019 за рішенням дисциплінарної комісії установи отримав заохочення у виді подяки за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки (а.с. 44-45).
Згідно психологічної характеристики на засудженого ОСОБА_5 наданої психологом Державної установи «Полтавська установа виконання покарань (№23)» ОСОБА_9 від 29.07.2019, засуджений до довічного позбавлення волі ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має нервову систему сильного зрівноваженого типу, переважають риси сангвінічного типу темпераменту. Як правило, він більшою мірою відгукується на зовнішні враження, ніж на суб`єктивні образи і уявлення про минуле, майбутнє, тобто є екстравертом. Товариська людина, що легко вступає в контакт із новими людьми, і тому в неї широке коло знайомств, хоча і не відрізняється сталістю в спілкуванні. Швидко звикає до нових вимог і умов, без зусиль не лише переключається з однієї роботи на іншу, а й може перевчитися, оволодіваючи новими навичками. Йому притаманні гнучкість розуму, кмітливість, швидке включення в нову роботу. Легко переключається з однієї справи на іншу. Енергійний, працездатний, з активністю береться за нову справу. У стресовій ситуації діє активно, зберігає самовладання. Здатний до швидкого зосередження, дисциплінований, може стримувати прояв своїх почуттів і мимовільні реакції (а.с. 49).
Згідно характеристики на засудженого ОСОБА_5 затвердженої в.о. начальника Роменської ВК №56 ОСОБА_10 від 24.11.2015, засуджений ОСОБА_5 знаходиться в місцях позбавлення волі з 2002 року. За час перебування в СІЗО характеризувався негативно, двічі поміщайся до карцеру за невиконання законних вимог адміністрації. До праці не залучався, не заохочувався. До Роменської ВК 56 прибув 28.08.2004. За час перебування в Роменській ВК (№56) характеризується позитивно, заохочень не має, має 1 стягнення за незначне порушення встановленого порядку відбування покарання, яке на даний час погашене встановленому порядку. До праці на виробництві установи не залучається, у зв`язку з обмеженістю робочих місць на СДПВ. Наміри працювати має. На даний час дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня в установі. У відношенні до інших засуджених безконфліктний. У відношенні до персоналу установи дотримується правомірних та ввічливих взаємин. Виконує їх законні вимоги. Правил санітарії та гігієни дотримується, має охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень навичок для цього. Дотримується правил протипожежної безпеки. Прагне до підвищення наявного освітнього рівня та отримані повну середню освіту. Навчається в консультаційному пункті при установі. Залучений до програм диференційованого виховного впливу на засуджених «Духовне відродження», «Творчість» та «Освіта». До заходів, що сприяють становленню засуджених на життєву позицію, яка відповідає правовим нормам і вимогам суспільно-корисної діяльності відноситься позитивно. Підтримує соціально-корисні зв`язки шляхом листування, телефонних дзвінків, побачень, отримує посилки. 27.10.2015 на засіданні комісії установи було позитивно розглянуто питання про можливість заміни умов тримання згідно ст. 151-1 КВК України. На профілактичному обліку в установі не перебуває. За характером спокійний. Вину в скоєному злочині визнає частково (а.с. 45).

Згідно характеристики на гр. ОСОБА_5 наданої Дияконом церкви «Божа Любов» ОСОБА_11 , за роки спілкування з ОСОБА_5 , останній проявив себе як порядна, пунктуальна і зважена людина, без шкідливих звичок, займається спортом, багато читає, при спілкуванні поважає людей і може дослухатися до іншої думки, у зв`язку з чим вважає, що та життєва помилка яка привела ОСОБА_12 на довічне ув`язнення, переосмислена і осуджена ним самим, рахує, що ОСОБА_5 готовий жити повноцінним життям і нести відповідальність за себе і оточуючих.

Згідно довідки виданої директором СФГ «Ковчег» ОСОБА_13 , останній готовий працевлаштувати на роботу та надати житло ОСОБА_5 , який відбуває покарання у вигляді довічного ув`язнення в ДУ «Роменська ВК №56» в Сумській області, Роменський район, с. Перехрестівка, після його фактичного звільнення з під варти.

Згідно довідки підписаної першим заступником начальника ДУ «Роменська ВК №56» ОСОБА_14 від 19.08.2019 про відбуту, не відбуту частину покарання на гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Полтавського апеляційного суду від 03.02.2004, вбачається, що станом на 19.08.2019 останній відбув 20 років 3 місяці 5 днів призначеного йому покарання (а.с. 96).

Згідно ч. 2 ст. 4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

За злочини, передбачені п.п. 1,4,6 ч. 2 ст. 115 КК України, передбачено максимальне покарання у виді довічного позбавлення волі.

Призначене вироком Апеляційного суду Полтавської області від 29 грудня 2002 року ОСОБА_5 покарання у виді довічного позбавлення волі відповідає положенням та нормам КК України, які діяли на момент вчинення ним злочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 КК України особам, які відбувають покарання у виді обмеження чи позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

У відповідності до п.п. 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідно до ч. 1 ст. 81 КК України та заміна невідбутої частини покараннябільш м`яким на підставі ч. 1 ст. 82 КК України можуть застосуватись до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.

Статтею 51 КК України передбачені види покарань до осіб визнаних винними у вчиненні злочину, зокрема, позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.

При розгляді клопотання засудженого суд виходить з вимог ч. 1 ст. 82 КК України, якою передбачена лише можливість заміни більш м`яким покаранням, покарання у виді позбавлення волі призначеного на певний строк. Така заміна до призначеного судом покарання у вигляді довічного позбавлення волі не передбачена.

Проте, законодавство України про кримінальну відповідальність передбачає механізм захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, шляхом помилування.

Частиною першою статті 87 КК України встановлено право здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи.

Згідно з частиною другою статті 87 КК України актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.

У відповідності до п.п. 2-5, 9 Положення «Про порядок здійснення помилування», затвердженого Указом Президента України від 21 квітня 2015 року № 223/2015, помилування засуджених здійснюється у виді: заміни довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років; повного або часткового звільнення від основного і додаткового покарань. Право клопотати про помилування має в тому числі особа, яка засуджена судом України і відбуває покарання в Україні. Клопотання про помилування може бути подано після набрання вироком законної сили, а у разі оскарження вироку в касаційному порядку - після прийняття рішення відповідним судом. У випадку засудження особи до довічного позбавлення волі, клопотання про її помилування може бути подано після відбуття нею не менше двадцяти років призначеного покарання. Особи, які засуджені за тяжкі чи особливо тяжкі злочини або мають дві і більше судимостей за вчинення умисних злочинів чи відбули незначну частину призначеного їм строку покарання, можуть бути помилувані у виняткових випадках за наявності надзвичайних обставин. Під час розгляду клопотання про помилування враховуються: ступінь тяжкості вчиненого злочину, строк відбутого покарання, особа засудженого, його поведінка, щире каяття, стан відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди, сімейні та інші обставини; думка адміністрації установи виконання покарань або іншого органу, який виконує покарання, спостережної комісії, служби у справах дітей, місцевого органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, громадських об`єднань та інших суб`єктів про доцільність помилування.

Таким чином, чинне законодавство України надає особам, засудженим до довічного позбавлення волі, можливість звільнення за певних обставин. Такою можливістю вправі скористатися ОСОБА_5 .

При цьому доводи засудженого з посиланням на рішення Європейського суду з прав людини «Пєтухов проти України», про те, що ув`язнення, яке не передбачає кінцевої конкретної дати, є порушенням ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є переконливими для суду.

Так, за змістом рішення ЄСПЛ від 9 липня 2013 року у справі «Вінтер та інші проти Об`єднаного Королівства (Великобританія)», Велика Палата Європейського суду з прав людини у справі Вінтера постановила, що відсутність в законодавстві Англії і Уельсу ефективного механізму реалізації можливості помилування або перегляду рішення суду про призначення міри покарання у вигляді довічного тюремного ув`язнення, з врахуванням прогресу ув`язненого на дорозі соціальної реабілітації, є порушенням прав засуджених і статті 3 Конвенції з захисту прав людини та основоположних свобод.

У справі «Ласло Магьяр проти Угорщини» від 20 травня 2014 року Європейський суд з прав людини у своєму рішенні висловив позицію, що засуджені до довічного позбавлення волі повинні не тільки мати можливість дострокового звільнення, але й знати, що потрібно їм зробити, щоб стосовно них було розглянуто питання про таке звільнення. Для належного виконання цього рішення держава - відповідач повинна провести реформи переважно законодавчі, механізму перегляду покарання у виді довічного ув`язнення. Цей механізм повинен гарантувати оцінку в кожному конкретному випадку того, чи є утримання під вартою виправданим на обґрунтованих пенологічних підставах, і надати довічникам можливість передбачити, з певним ступенем точності, що вони повинні робити, щоб стосовно них було розглянуто питання звільнення і за яких умов.

Водночас, у рішенні «Ласло Магьяр проти Угорщини» Європейський суд з прав людини зазначив, що встановлення судом порушення вимог ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у даній справі не є підставою для звільнення засудженого від відбування покарання. Судом також не визначено, чи повинне дострокове звільнення від відбування покарання бути правом особи, чи має відноситися до сфери дискреції. Вказане питання має бути вирішено державою - відповідачем відповідно до кримінального законодавства країни.

У своїй постанові від 15 травня 2019 року (реєстраційний номер 82120695) Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що 12 березня 2019 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «Петухов проти України» («Petukhov v. Ukraine», заява № 41216/13). У цьому рішенні ЄСПЛ визнав, що довічне позбавлення волі засудженого без гарантування йому права перегляду вироку в частині скорочення строку відбування такого покарання та перспективи можливого звільнення суперечить статті 3 Конвенції. Для вирішення цієї проблеми держава повинна буде вжити заходи загального характеру: реформувати систему перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, так, щоби гарантувати у кожному конкретному випадку дослідження того, чи ґрунтується їх тривале ув`язнення на законних пенологічних підставах, а також, щоби дати можливість цим засудженим з певною мірою визначеності передбачати, що вони мають зробити для того, аби питання про їхнє звільнення було розглянуте, та за яких саме умов відповідно до стандартів, вироблених у практиці ЄСПЛ (§ 194).

Таким чином, на даний час відсутні передбачені законодавством України та практикою Європейського суду з прав людини підстави для заміни засудженому покарання у виді довічного позбавлення волі іншим покаранням. Лише за умови внесення змін до національного законодавства щодо можливості дострокового звільнення засуджених від покарання у виді позбавлення або заміни такого покарання на більш м`яке вирішення таких питань можливе в порядку діючих статей 537, 539 КПК України.

Враховуючи викладене, зокрема те, що відповідні зміни до законодавства України не внесено, до президента України, з врахуванням ст. 87 КК України, засуджений до довічного позбавлення волі ОСОБА_5 не звертався, як встановлено матеріалами справи, за час перебування в СІЗО засуджений ОСОБА_5 характеризувався негативно, зокрема двічі поміщайся до карцеру за невиконання законних вимог адміністрації та мав одне попередження, до праці не залучався, за час перебування в Роменській ВК (№56) заохочень не має, має 1 стягнення за незначне порушення встановленого порядку відбування покарання, яке на даний час погашене встановленому порядку, до праці на виробництві установи не залучався, вину в скоєному злочині визнає частково, суд приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_5 не довів суду своє виправлення, у зв`язку з чим клопотання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у вигляді позбавлення волі на строк 20 років, за умови належної поведінки останнього, задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та положень ст.ст. 51, 81, 82, 87 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у вигляді позбавлення волі на строк 20 років, за умови належної поведінки останнього - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Роменський міськрайонний суд Сумської області на протязі 7 днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, якщо її не скасовано, ухвала набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали оголошено учасникам судового провадження 20 листопада 2019 об 15 год. 20 хв.

Суддя підпис:

Копія вірна...

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_1