Справа №759/8758/19 Головуючий в суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/2773/2019 Доповідач у суді 2-ї інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 жовтня 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі :
головуючого - судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5 ,
за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 07 серпня 2019 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001579 по обвинуваченню ОСОБА_11 , за ч. 4 ст. 296 КК України, ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , за ч. 2 ст. 296 КК України повернуто прокурору,-

В С Т А Н О В И Л A:

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 07 серпня 2019 року, обвинувальний акт з додатками у кримінальному №0001579 по обвинуваченню ОСОБА_11 , за ч. 4 ст. 296 КК України, ОСОБА_12 , ОСОБА_7 Згорського Віктора ОСОБА_13 та ОСОБА_9 , за ч. 2 ст. 296 КК України повернуто прокурору.
Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки формулювання обвинувачення, як за частиною 2, так і за частиною 4 статті 296 КК України, є нечітким, не конкретизовано, чим саме супроводжувалось грубе порушення громадського порядку, а саме зазначено особливою зухвалістю, винятковим цинізмом через сполучник «чи». Також, суд першої інстанції зазначив, що у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, не зазначено про супроводження хуліганства особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом та в чому саме полягає «особлива зухвалість», або «винятковий цинізм», що є основними і обов`язковими показниками грубого порушення громадського порядку, що відрізняє хуліганство як кримінальне правопорушення від хуліганства як адміністративне правопорушення.
Не погоджуючись із вказаним рішенням прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, матеріали кримінального провадження направити до суду першої інстанції для проведення підготовчого судового засідання.
Прокурор звертає увагу в своїй апеляційній скарзі на те, що встановлення формулювання обвинувачення, його повнота, правильність кваліфікації, надання судом оцінки фактичним обставинам вчиненого кримінального правопорушення не передбачено ст. ст. 314, 315 КПК України, як одні з питань, що вирішуються під час підготовчого судового засідання. Встановлення усіх обставин кримінального правопорушення, мотиви вчинення, мета вчинення, правильність кваліфікації, формування та повнота інкримінованого обвинувачення досліджується судом виключно під час судового розгляду. Посилання та оцінка щодо невідповідності обвинувального акту вимогам Закону в даному випадку є неправомірним, оскільки в положенні ст. 291 КПК України відсутня така вимога, як однаковий зміст за структурою обвинувального акту.

Вказує, що в обвинувальному акті на виконання вимог ст. 291 КПК України викладено фактичні обставини кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність по кожному епізоду окремо з чітким зазначенням правової кваліфікації діяння та сформовано обвинувачення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора в підтримку вимог та доводів апеляційної скарги, думку обвинувачених та захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи і вимоги апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про існування підстав для задоволення вимог апеляційної скарги прокурора, виходячи із наступного.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Пунктом 13 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено обвинувачення як твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Процесуальне рішення, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування є обвинувальний акт, яким має відповідати вимогам ст. 291 КПК України, зокрема: містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, яке повинно містити посилання на обставини, які у відповідності до положень ст. 91 КПК України входять до предмету доказування, це подія злочину, форма вини, мотив і мета вчинення злочину, вид і розмір шкоди, завданої злочином.
На думку колегії, обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_11 , за ч. 4 ст. 296 КК України, ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , за ч. 2 ст. 296 КК України відповідає вказаним вимогам кримінального процесуального законодавства.
Як убачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції обґрунтував своє рішення про повернення обвинувального акту прокурору тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком, вважаючи рішення про повернення обвинувального акту прокурору передчасним та необґрунтованим.

Як убачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції обґрунтував своє рішення про повернення обвинувального акту прокурору тим, що формулювання обвинувачення, як за частиною 2, так і за частиною 4 статті 296 КК України, є нечітким, оскільки не конкретизовано, чим саме супроводжувалось грубе порушення громадського порядку, а саме зазначено особливою зухвалістю, винятковим цинізмом через сполучник «чи».
Колегія суддів не погоджується з таким висновком, вважаючи рішення про повернення обвинувального акту прокурору передчасним, оскільки обвинувачення, сформульовано відповідно вимогам п. 5 ст. 291 КК України та містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правову кваліфікацію та чітке формулювання обвинувачення, в якому зазначено про всі обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Висновки суду першої інстанції, що в обвинувальному акті не зазначено про супроводження хуліганства особливою зухвалістю чи винятковим цинізмомта в чому саме полягає «особлива зухвалість», або «винятковий цинізм», що є основними і обов`язковими показниками грубого порушення громадського порядку, що відрізняє хуліганство як кримінальне правопорушення від хуліганства як адміністративне правопорушення - не можуть братись до уваги, враховуючи передчасність такого твердження, пов`язаного з відсутністю у суду повноважень на даному етапі судового провадження, надавати оцінку діям обвинуваченого.
Колегія суддів звертає увагу на правила кваліфікації дій обвинувачених в умовах, викладених в обвинувальному акті, та вважає за необхідне зазначити, що питання правильності кваліфікації не доречно розглядати на стадії підготовчого судового засідання, оскільки ст. 291 КПК України такі вимоги не ставляться до обвинувального акту.
Кваліфікація дій обвинувачених підлягає дослідженню у судовому засіданні під час розгляду кримінального провадження по суті, адже остаточного висновку з цього питання можна дійти лише при дослідженні усіх доказів по справі, допиту обвинувачених, проведення судових дебатів та надання останнього слова обвинуваченим.
На переконання колегії суддів, висновок суду першої інстанції суперечить матеріалам провадження, оскільки обвинувальний акт відповідає положенню ст. 291 КПУ України і підстав для застосування п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, колегія суддів не вбачає.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора задовольнити, ухвалу суду першої інстанції - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для виконання вимог ст.ст. 314-315 КПК України.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити, а ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 07 серпня 2019 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001579 по обвинуваченню ОСОБА_11 , за ч. 4 ст. 296 КК України, ОСОБА_12 , ОСОБА_7 Згорського Віктора ОСОБА_13 та ОСОБА_9 , за ч. 2 ст. 296 КК України повернуто прокурору скасувати.
Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: