У Х В А Л А

22 жовтня 2019 року
м. Київ
Провадження № 13-58зво19
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,

перевіривши заяву ОСОБА_18 про перегляд судових рішень щодо нього з підстав встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом,
установила:

Вироком Апеляційного суду Донецької області від 25 листопада 2004 року ОСОБА_18 засуджено за пунктами «а», «з» «і» ст. 93, ст. 94, ч. 3 ст. 142, ч. 2 ст. 145 Кримінального кодексу 1960 року (далі КК 1960 року), ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 396 Кримінального кодексу (далі КК) з застосуванням положень статей 70, 71 КК до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю.

На підставі ст. 96 КК ОСОБА_18 призначено примусове лікування від алкоголізму за місцем відбування покарання.

Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 23 лютого 2006 року вирок змінено та ухвалено вважати ОСОБА_19 засудженим за пунктами «а», «з» «і» ст. 93, ст. 94, ч. 3 ст. 142, ч. 2 ст. 145 КК 1960 року, ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 396 КК з застосуванням положень статей 42, 43 КК 1960 року до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю.
Виключено з вироку рішення суду про застосування до ОСОБА_19 на підставі ст. 96 КК примусового лікування від алкоголізму у місцях відбування покарання.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) ухвалив 19 лютого 2019 року остаточне рішення у справі «Медяніков проти України». Цим рішенням констатовано, що стосовно ОСОБА_18 було порушено ст. 3 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року» (далі Конвенція) у зв`язку з тим, що надана заявнику неналежна медична допомога у лікуванні туберкульозу призвела до певних страждань або труднощів, які перевищують невідворотний рівень страждання, притаманний триманню під вартою, та принижує гідність заявника. У зв`язку з цим держававідповідач повинна виплатити заявнику 3000 та 350 євро у рахунок відшкодування моральної шкоди, судових та інших витрат відповідно. Вимоги заявника про порушення державою-відповідачем щодо нього ст. 34 Конвенції визнано неприйнятними.

Ухвалою судді Великої Палати Верховного Суду (далі Велика Палата) від 19 вересня 2019 року заяву ОСОБА_18 про перегляд судових рішень щодо нього з підстав встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Також ОСОБА_18 було роз`яснено, що в разі неусунення недоліків заяви протягом установленого строку її буде повернуто заявникові.
Копію згаданої ухвали було надіслано ОСОБА_18 та отримано ним 30 вересня 2019 року (згідно з розпискою).

10 жовтня 2019 року на виконання вищевказаної ухвали Великої Палати ОСОБА_18 подавнову заяву (підписану ним 04 жовтня 2019 року), в якій знову не наведено обґрунтування наявності обставин, на які він посилається як на виключні. Заявник перелічує лише окремі статті Конституції України, Кримінального кодексу України, Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) та Конвенції які, на його думку, не було взято судами до уваги при постановленні судових рішень, що у свою чергу призвело до їх незаконності. Проте, заявник знову не зазначив, як саме констатовані ЄСПЛ порушення впливають на справедливість судового розгляду і ухвалених судових рішень щодо нього. Також викладене у новій заяві прохання знову не узгоджується зі змістом ст. 467 КПК про те, які судові рішення можуть ухвалюватися Великою Палатою за наслідками розгляду заяви за виключними обставинами.

Неусунення недоліків, про які вказано в ухвалі суду про залишення заяви без руху, перешкоджає суду відкрити провадження за виключними обставинами.

Положеннями ч. 3 ст. 464 КПК визначено, що до заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами, яка не оформлена згідно з вимогами, передбаченими ст. 462 КПК, застосовуються правила ч. 3 ст. 429 КПК.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК заява про перегляд судового рішення за виключними обставинами повертається, якщо особа, яка її подала, не усунула недоліків цієї заяви в установлений строк.

Що стосується заяви ОСОБА_18 , яка надійшла до Великої Палати 24 вересня 2019 року (підписана ним 02 вересня 2019 року), то вона також має бути повернута заявнику з таких підстав.
У цій заяві ОСОБА_18 , ґрунтуючись на вищезазначеному рішенні ЄСПЛ, просить Велику Палату:
- прийняти до розгляду його заяву про виконання урядом України (далі уряд) рішення ЄСПЛ щодо нього про виплату сатисфакції у зв`язку з зараженням тяжкими хворобами та ненаданням лікування;
- ухвалити рішення про стягнення з уряду: 500 000 грн витрат на лікування; 100 000 грн витрат на кореспонденцію; 100 000 грн витрат на придбання ліків; 100 000 грн за зараження туберкульозом легенів, ненадання ефективного лікування та дієтичного харчування; 500 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкода;
- звільнити його з місць позбавлення волі у зв`язку з хворобою.
Проте, вищевказані прохання не вирішуються за процедурою виключного провадження за положеннями КПК і неузгоджуються зі ст. 467 КПК про те, які судові рішення можуть ухвалюватися Великою Палатою за наслідками розгляду заяв за виключними обставинами.

Вимоги ОСОБА_18 про виплату сатисфакції, компенсацію моральної та матеріальної шкоди можуть бути вирішені шляхом звернення до відповідного суду цивільної юрисдикції, а його звільнення з місць позбавлення волі у зв`язку з хворобою вирішується в порядку ст. 537 КПК під час виконання вироку, тобто місцевим судом в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

Ураховуючи викладене та керуючись статтями 429, 464, 467 КПК, Велика Палата

постановила:

Заяви засудженого ОСОБА_18 про перегляд вироку Апеляційного суду Донецької області від 25 листопада 2004 року та ухвали Верховного Суду України від 23 лютого 2006 року з підстав встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом, про виплату урядом сатисфакції, стягнення з уряду завданої матеріальної і моральної шкоди, звільнення з місць позбавлення волі у зв`язку з хворобою, з усіма доданими до них матеріалами повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач ОСОБА_1
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_10
ОСОБА_3 ОСОБА_11
ОСОБА_4 ОСОБА_12

ОСОБА_5 ОСОБА_13
ОСОБА_6 ОСОБА_14

ОСОБА_7 ОСОБА_15

ОСОБА_8 ОСОБА_16
ОСОБА_9 ОСОБА_17