Ухвала
Іменем України
04 червня 2019 року

м. Київ
справа № 205/5540/17

провадження № 51-5197ск 18
Верховний Суд у складі колегії суддів першої палати Касаційного кримінального суду:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 вересня 2017 року та Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2018 року,
встановив:
Вироком Подільського районного суду м. Києва від 06 березня 2017 року ОСОБА_5 засуджено за частиною 2 статті 205-1 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки з позбавленням права займатися підприємницькою діяльністю строком на 2 роки. На підставі статті 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком терміном 1 рік та покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 частини 1 статті 76 цього Кодексу.
Ленінським районним судом м. Дніпропетровська ухвалою від 05 вересня 2017 року задоволено подання Новокодацького районного сектору Центрального міжрайонного відділу м. Дніпра уповноваженого органу з питань пробації Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , направлено для відбування покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки, призначеного зазначеним вироком, у порядку встановленому для засуджених до позбавлення волі. Обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою та оголошено його в розшук. Початок терміну відбування покарання постановлено обчислювати з моменту його затримання. Виконання зазначеної ухвали в частині розшуку та затримання ОСОБА_5 покладено на Новокодацького ВП ДВП ГУНП України у Дніпропетровській області.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2018 року вказану ухвалу суду першої інстанції залишено незмінною.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник висловив незгоду з вказаними ухвалами судів першої та апеляційної інстанцій та вважає їх такими, що підлягають скасуванню. Посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що лише прокурор наділений правом звернення до суду з поданням, а в ухвалі апеляційного суду відсутній аналіз доповнень захисника до апеляційної скарги, що призвело до неправильного вирішення питання по суті.
Учасникам судового провадження було вчасно повідомлено про день та час розгляду кримінального провадження, проте в судове засідання вони не з`явилися, що не перешкоджає проведенню касаційного розгляду.
Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що провадження за касаційною скаргою необхідно закрити на таких підставах.
Мотиви Суду
Відповідно до положень частини 2 статті 424 Кримінального процесуального кодексу України(далі - КПК) ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 537 КПК питання про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком, відноситься до стадії виконання вироку в частині окремих проваджень, спрямованих на вирішення питань, пов`язаних із виконанням судового рішення, яке набрало законної сили.

У статті 539 КПК встановлено, що питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до частини 6 статті 539 КПК за наслідками розгляду клопотання (подання) суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Системне тлумачення статей кримінального процесуального закону дозволяє дійти висновку про те, що рішення суду першої інстанції, яким вирішуються питання, пов`язані з виконанням вироку, та рішення суду апеляційної інстанції, прийняте за результатами розгляду скарги на нього, не підлягає касаційному оскарженню, оскільки таке оскарження не передбачене у статті 539 КПК.

Враховуючи висновок, викладений у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 18 березня 2019 року (справа №756/9514/15-к, провадження №51-115кмо17), та положення частини 1 статті 36 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» щодо єдності судової практики та відповідно до частини 6 статті 13 цього Закону, суди зобов`язані дотримуватися правозастосовної практики у справах про тотожній предмет оскарження, яким у цьому випадку є можливість касаційного оскарження рішень на стадії виконання вироку.

У згаданій постанові Верховним Судом надано висновок про те, що за змістом пункту 8 частини 3 статті 129 Конституції України, частини 2 статті 424, частини 6 статті 539 КПК ухвали суду першої інстанції про вирішення питань, пов`язаних із виконанням вироку, після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції за результатами такого перегляду оскарженню у касаційному порядку не підлягають.

Враховуючи те, що касаційне провадження відкрите за касаційною скаргою на судові рішення, які не можуть бути предметом касаційного оскарження, тому доводи захисника про порушення вимог процесуального закону судами першої та апеляційної інстанцій не перевіряються. Натомість касаційне провадження підлягає закриттю.

На підставі наведеного та керуючись статтями 403, 432, 433, 434, КПК, Суд
постановив:
Касаційне провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 вересня 2017 року та Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2018 року закрити.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3