465/1574/17
1-в/465/260/19
У Х В А Л А
Іменем України

07.10.2019 м. Львів
Франківський районний суд м. Львова в складі :
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання- ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
адвоката ОСОБА_4
представника Комунального некомерційного
підприємства Львівської обласної ради
«Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» ОСОБА_5
розглянувши заяву виконуючого обов`язків заступника головного лікаря з експертизи Комунального підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» ОСОБА_6 на предмет продовження застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом хворому :
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інваліду III групи, мешканцю АДРЕСА_1 , який скоїв суспільно небезпечне діяння, передбачене ст. 394 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

В. о. заступника генерального директора з експертизи Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» ОСОБА_6 звернувся в суд із письмовою заявою про продовження застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації в психічну лікарню зі звичайним наглядом хворому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1
Обґрунтовуючи заяву покликається на те, що у Комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» з 14.08.2018 (з моменту госпіталізації) до даного часу відносно ОСОБА_7 , застосовуються примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом згідно Ухвали Франківського районного суду м. Львова від 16.03.2018, що були продовжені Ухвалами Франківського районного суду м. Львова від 16.10.2018 та 20.06.2019.
23.02.2017, близько 10 год. 00 хв., ОСОБА_7 , здійснив втечу із спеціалізованого лікувального закладу, а саме із стаціонарного чоловічого відділення № 23 для примусового лікувального психічно хворих (із звичайним наглядом) КЗ ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», що по вул. Кульпарківській, 95 у м. Львові, де перебував згідно Ухвали Галицького районного суду м. Львова від 15.12.2016, якою до нього було застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом (за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України). За цим фактом було відкрито кримінальне провадження за ст. 394 КК України.
У зв`язку з попереднім кримінальним провадженням (за ст. ч. 1 ст. 187 ККУ) проходив стаціонарну судово-психіатричну експертизу (Висновок судово-психіатричного експерта № 175 від 16.11.2016). Експертна комісія прийшла до висновку, що: « ОСОБА_7 страждає хронічним психічним захворюванням у формі параноїдної шизофренії з вираженим змінами (дефектом) особистості, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованих йому дій він також страждав хронічним психічним захворюванням у формі параноїдної шизофренії з вираженими змінами (дефектом) особистості, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За своїм психічним станом потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді поміщення до психіатричної лікарні із звичайним наглядом».
За даним кримінальним провадженням (ст. 394 КК України) судово-психіатрична експертиза не проводилась.
16.03.2018 Франківський районний суд м. Львова виніс ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом хворому ОСОБА_7 , що була отримана закладом 20.04.2018 вх. № 710/01.4.18.
Однак на цей час ОСОБА_7 у закладі на лікуванні не перебував, оскільки 20.02.2018, на виконання Ухвали Франківського районного суду м. Львова від 01.02.2018, був виписаний з психіатричного закладу для застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
14.08.2018 пацієнт був доставлений до приймального відділення бригадою ШМД № 5 у зв`язку з загостренням психічного стану: висловлював ідеї суїцидального характеру («дайте пістолет, мені треба застрелитись, або дайте якусь таблетку, щоб я вмер»), розмовляв сам з собою, перестав вживати їжу та воду, не доглядав за собою, відмічалися численні стереотипії.
У зв`язку з тим, що ще 20.04.2018 канцелярією установи було отримано та зареєстровано копію ухвали Франківського районного суду м. Львова від 16.03.2018 про застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, він був одразу госпіталізований до 23-го відділення для виконання вищезгаданої ухвали.
На момент госпіталізації пацієнт був доступний малопродуктивному контакту, на запитання відповідав після нетривалої паузи, коротко, часто не по суті, зісковзував до власних переживань, які подавав непослідовно. Увага була фіксована на власних хворобливих переживаннях, які мали абсолютний пріоритет. Мислення було паралогічне, непослідовне, резонерське, з розривами та маячними ідеями стосунку та відношення. Також висловлював ідеї суїцидального характеру («дайте пістолет, мені треба застрелитись, або дайте якусь таблетку, щоб я вмер»). Інтелект загалом відповідав віку та отриманій освіті. Емоційно був маловиразний, холодний, гіпомімічний, тривожний, насторожений, внутрішньо напружений, замкнений, аутичний. Настрій знижений. Пацієнт відмовлявся від їжі та води, мотивуючи це тим, що «організм не приймає, все викидає, а якщо поїсть, то буде знову на штани виходити». Критика до своєї поведінки, хворобливого стану була повністю відсутня.
У зв`язку з тим, що пацієнт на другий день після госпіталізації продовжував відмовлятись від прийому їжі та води, також відмічалися затримка сечі, що становило ризик для життя пацієнта, він був переведений до відділенні інтенсивної терапії та реанімації № 22, де перебував до 20.08.2018 За цей час пацієнт пройшов курс електросудомної терапії (5 сеансів), отримував транквілізатори (р-н Сібазону) та інфузійну терапію. Внаслідок проведених лікувальних заходів стан пацієнта покращився та стабілізувався, пацієнт знову почав самостійно харчуватись та пити, був переведений назад до 23-го відділення.
Протягом першого часу перебування на стаціонарному лікуванні в 23-му відділенні ОСОБА_7 був аутичним, заглибленим у власні переживання, ні з ким з інших хворих в контакти не вступав, тримався усамітнено, переважно в межах свого ліжка; при розмовах висловлював маячні ідеї стосунку. Був повністю некритичним до свого стану, щодо скоєного - уникав даної теми розмови.
На підставі ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» ОСОБА_7 двічі (13.09.2018 та 12.03.2019) оглядався комісіями лікарів-психіатрів установи (Висновки комісії лікарів-психіатрів щодо особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру № 56 від 13.09.2018 та № 12 від 12.03.2019), які щоразу приходили до висновку про необхідність продовження застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
Відповідні заяви на предмет продовження застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом хворому ОСОБА_7 були надіслані на адресу Франківського районного суду м. Львова 14.09.2018 та 19.03.2019.
Ухвалами Франківського районного суду м. Львова від 16.10.2018. та 20.06.2019. примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом хворому ОСОБА_7 були продовжені.
Поступово в результаті проведеного комплексного лікування - нейролептиками (Трифтазин, Аміназин, Рисполепт, Риспаксол, Азапін), транквілізаторами (р-н Сібазону), курсом елекгросудомної терапії (5 сеансів), загальнозміцнюючим та симптоматичним лікуванням, вітамінотерапією, та реабілітаційних заходів у межах відділення: перегляд телепередач, прогулянки по внутрішньому дворику відділення, - психічний стан пацієнта дещо покращився та стабілізувався: впорядкувався в поведінці, відновився апетит та покращився нічний сон. Актуальними лишаються фрагментарні маячні ідеї відношення та впливу, мислення залишається паралогічним, різноплановим, розірваним. У відділенні режиму не порушує, дотримується вказівок та рекомендацій медперсоналу, конфліктних ситуацій не створює. Причини госпіталізації пояснити не може. Лікування протягом усього періоду перебування в стаціонарі приймав під наглядом медичного персоналу, періодично висловлював побажання відмінити призначене лікування, що в цілому свідчить про повну відсутність критики до стану свого здоров`я та відсутності розуміння в необхідності постійного прийому підтримуючого лікування. Емоційно є неадекватним, парадоксальним, сплощеним. Вольові процеси значно знижені. З оточуючими майже не спілкується, час проводить наодинці. До реабілітаційних заходів самостійно не залучається. Антисоціальних тенденцій з моменту госпіталізації до даного часу не виявляв та не виявляє. В конфлікти з іншими пацієнтами та медичним персоналом не вступав. До скоєного критика практично відсутня. На перший план виступають ознаки вираженого дефекту особистості, що є наслідком шизофренічного процесу. Таким чином, досягти стану ремісії (значного послаблення хворобливого процесу) до даного часу не вдалося.
На підставі ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» 10.09.2019 ОСОБА_7 був оглянутий комісією лікарів-психіатрів (Висновок комісії лікарів-психіатрів щодо особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру № 56 від 10.09.2019), що прийшла до висновку: «на момент огляду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді параноїдної шизофренії, безперервний тип перебігу з вираженим дефектом особистості. Враховуючи наявність продуктивних змін в сфері мислення у вигляді фрагментарних маячних ідей відношення, впливу, відсутності критики до стану свого здоров`я та скоєного, відсутності розуміння необхідності прийому постійного підтримуючого лікування, потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом».
Покликаючись на ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу», заявник просить суд продовжити застосування примусових заходів медичного характеру хворому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Представник заявника в судовому засіданні- лікуючий лікар заяву підтримав, пояснення дав аналогічні викладеним у заяві. Просить продовжити застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, мотивуючи тим, що у хворого відсутня критика до свого психічного стану та вчиненого ним суспільно небезпечного діяння.
Захисник обвинуваченого адвокат- ОСОБА_4 у судовому засіданні заяву поклалась на розсуд суду.

Хворий у судовому засіданні проти стаціонарного лікування заперечив, вважає, що може лікуватися амбулаторно.
Прокурор в судовому засіданні з доводами заявника та його представників погодився, просила суд задовольнити заяву.
Заслухавши доводи заявників думку інших учасників процесу, дослідивши матеріали судового провадження, суд дійшов висновку, що заяву слід задовольнити.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_7 перебуває на лікуванні у Комунальному закладі Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» згідно ухвали Франківського районного суду м. Львова від 16.03.2018. 10.09.2019 Був оглянутий комісією лікарів-психіатрів, що прийшла до висновку: «на момент огляду ОСОБА_7 , страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді параноїдної шизофренії, безперервний тип перебігу з вираженим дефектом особистості. Враховуючи наявність продуктивних змін в сфері мислення у вигляді фрагментарних маячних ідей відношення, впливу, відсутності критики до стану свого здоров`я та скоєного, відсутності розуміння необхідності прийому постійного підтримуючого лікування, потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом».
Суд враховує, думку хворого, щодо наявних підстав можливості продовження лікування амбулаторно, однак приймає до уваги обґрунтування представника заявника та лікуючого лікаря про необхідність лікування в стаціонарних умовах.
Виходячи із змісту ст. 95 КК України та ст. ст.17, 19 Закону України «Про психіатричну допомогу», продовження госпіталізації в примусовому порядку понад 6 (шість) місяців, здійснюється судом на підставі заяви психіатричної установи про продовження такої госпіталізації.

Дослідивши надані суду письмову заяву з додатками, з`ясувавши питання, передбачені ст. 512 -514 КПК України, заслухавши пояснення представника комунального закладу, лікуючого лікаря, пояснення хворого, думку адвоката та висновок прокурора, суд приходить до переконання, що заяву слід задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 376, 512, 514 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву виконуючого обов`язків заступника головного лікаря з експертизи Комунального підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» ОСОБА_6 на предмет продовження застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом хворому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який скоїла суспільно небезпечне діяння, передбачене ст. 394 КК України, задовольнити .
Продовжити застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом хворому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який скоїла суспільно небезпечне діяння, передбачене ч ст.. 394 КК України.
Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду п`яти днів, з часу її проголошення.

Суддя ОСОБА_8