Справа № 152/45/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2019 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
секретаря

судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_3 ,
законного представника

неповнолітніх потерпілих ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000003 від 01 січня 2019 року,

за обвинуваченням: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Хоменки, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, розлученого, з середньою освітою, не працюючого, раніше не судимого,

- у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

у с т а н о в и в:

ОСОБА_5 рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 10.07.2014 року зобов`язано сплачувати аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 400 (чотириста) гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з 19.06.2014 року і до їх повноліття, з наступною індексацією зазначеного розміру відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».
Знаючи про необхідність сплати аліментів та маючи реальну можливість їх сплачувати, ОСОБА_5 умисно, злісно ухилявся від сплати аліментів на користь ОСОБА_4 на утримання дітей: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ніде офіційно не працевлаштовувався, на обліку в Шаргородському районному центрі зайнятості не перебував, маючи доходи від тимчасових заробітків, їх не декларував, внаслідок чого порушив та продовжує порушувати право дітей на повноцінне життя та всебічний (фізичний, психічний і соціальний) розвиток, передбачений ст. 51 Конституції України.
Ігноруючи рішення суду та ухиляючись від його виконання, ОСОБА_5 в період з 01 квітня 2018 року до 31 грудня 2018 року добровільно не сплачував кошти на утримання малолітніх дітей. В 2018 році державною виконавчою службою в примусовому порядку стягнуто з ОСОБА_5 дохід від оренди земельної ділянки - кошти в сумі 3772 (три тисячі сімсот сімдесят дві) гривні 23 (двадцять три) копійки.
Своїми умисними діями ОСОБА_5 допустив заборгованість по сплаті аліментів за період з 01 квітня 2018 року по 31 грудня 2018 на загальну суму 15 688 (п`ятнадцять тисяч шістсот вісімдесят вісім) гривень 15 (п`ятнадцять) копійок, що сукупно складає більше, ніж за три місяці відповідно до платежів.
Окрім того, з моменту виникнення зобов`язання сплачувати аліменти, а саме з 19 червня 2014 року по 31 грудня 2018 року ОСОБА_5 допустив заборгованість по сплаті аліментів на загальну сума 68 811 (шістдесят вісім тисяч вісімсот одинадцять) гривень 42 (сорок дві) копійки.
Таким чином, в діях ОСОБА_5 вбачається склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, тобто злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).
Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 8 КПК України).
Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Аналізуючи частину 2 статті 9 КПК України випливає наступне - прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Крім того, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).
Зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створюючи необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд дослідив, проаналізував всі докази у їх сукупності та взаємозв`язку, у відповідності критерію доведення ними обставин, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні, поза розумним сумнівом, що відповідає положенням ч. 2 ст. 17 КПК України.
Так, допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винним себе у висунутому обвинуваченні не визнав та пояснив, що йому відомо про існування рішення Шаргородського районного суду Вінницької області відповідно до якого з нього стягнуто аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання трьох неповнолітніх дітей. Однак, зазначив, що він має сумніви в тому, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 є його дітьми, в зв`язку з чим він звернувся до суду з позовною заявою про виключення відомостей з актового запису про батьківство. Рішення у зазначеній справі судом не прийнято на час розгляду даного кримінального провадження. Саме в зв`язку з тим, що обвинувачений не впевнений в батьківстві він аліменти не сплачував, хоча, як зазначив, доходи він мав, заробляючи тимчасовими заробітками. Причиною несплати аліментів слугувало лише невпевненість в батьківстві, інших причин несплати аліментів не було. За таких обставин ОСОБА_5 вину в інкримінованому злочині не визнав.

Незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_5 не визнає свою вину, його винуватість у інкримінованому злочині доводиться та підтверджується сукупністю, належних, допустимих та достатніх доказів, перевірених, досліджених, проаналізованих та оцінених судом.
Винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України доводиться наступними доказами:

- допитом законного представника неповнолітніх потерпілих ОСОБА_4 , яка суду пояснила, що в 2013 році розірвала шлюб з обвинуваченим ОСОБА_5 та через рік після розлучення звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів. З 2014 року обвинувачений жодного разу добровільно не сплачував аліментів, матеріально не допомагав, лише один раз за шість років отримала кошти в сумі 3700 грн., які було стягнуто державною виконавчою службою з підприємства, яке орендує земельну ділянку, що належить обвинуваченому ОСОБА_5 . Їй також було відомо, що обвинувачений працював неофіційно у саду в с. Копистирин Шаргородського району Вінницької області і отримував заробітну плату та мав змогу сплачувати аліменти;

- допитом свідка ОСОБА_10 , який суду повідомив, що перебуває на посаді сільського голови с. Копистирин Шаргородського району Вінницької області. Знайомий з обвинуваченим ОСОБА_5 з 2013 року та за час проживання йому відомо, що останній постійно працював на тимчасових заробітках, а також в 2013 році охоронником у саду с. Копистирин Шаргородського району Вінницької області;

- допитом свідка ОСОБА_11 , який суду повідомив, що познайомився з обвинуваченим ОСОБА_5 у 2018 році, оскільки останній неофіційно працював у нього на тимчасових заробітках. Заробітна плата обвинуваченого ОСОБА_5 складала 300 грн. в день, але оскільки він частково працював, то отримував відповідно меншу плату. Загальна сума від тимчасових заробітків отримана обвинуваченим ОСОБА_5 складає від 4500 грн. до 9000 грн.;

- допитом свідка ОСОБА_12 , яка суду повідомила, що перебуває на посаді головного державного виконавця Шаргородського районного відділу державної виконавчої служби. В неї на виконанні перебувало виконавче провадження, щодо стягнення аліментів з обвинуваченого ОСОБА_5 , який ухиляється від сплати аліментів та добровільно не сплачує їх. ОСОБА_5 неодноразово викликався до Шаргородського районного відділу державної виконавчої служби та повідомляв, що офіційно не працевлаштувався, перебуває на тимчасових заробітках, але не повідомляв про суми заробітку. За постановою державного виконавця стягувалися кошти з підприємства, яке орендує земельну ділянку, що належить обвинуваченому ОСОБА_5 , а також за суспільно корисні роботи, які останній відробляв.

- відомостями, що містяться у витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №0000003 від 01 січня 2019 року, відповідно до якого, до Шаргородського ВП надійшла заява від ОСОБА_4 , про те, що її колишній чоловік ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , житель с. Копистирин ухиляється від сплати аліментів на утримання трьох дітей; (а.с. 75);
- відомостями, що містяться в заві ОСОБА_4 до Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області про несплату аліментів ОСОБА_5 (а.с. 76);
- відомостями, що містяться в свідоцтвах про народження дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , в яких батьком дітей зазначений ОСОБА_5 (а.с. 78-80);
- виконавчим листом у цивільній справі №152/1065/14-ц, відповідно до якого рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 10 липня 2014 року з ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання дітей (а.с. 81);
- розрахунком заборгованості по аліментах ОСОБА_5 (а.с. 82-84).
Зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, в силу вимог ч. 6 ст. 22 КПК України, суд дослідив докази, надані стороною обвинувачення, оскільки сторона захисту доказів суду не подавала.
При цьому, сторони кримінального провадження та законний представник потерпілих не заперечували щодо закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами.
Під час судового засідання, сторони клопотань щодо визнання доказів неналежними або недопустимими не заявляли, а тому суд за наслідком їх дослідження, вважає докази такими, що відповідають вимогам глави 4 параграфу 1 КПК України щодо їх належності та допустимості.
Отже, суд вважає доведеним у судовому засіданні те, що ОСОБА_5 своїми діями злісно ухилився від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), а тому кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 164 КК України.

Відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому виду та міри покарання, суд приймає до уваги характер, ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, який на диспансерному обліку у лікаря-психіатра, лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, раніше не судимий.

Обставин, пом`якшуючих або обтяжуючих покарання ОСОБА_5 судом не встановлено.

Суд не знаходить підстав для застосування до обвинуваченого статті 69 КК України, а тому: з урахуванням усіх обставин у справі, ступеня тяжкості злочину, вчиненого обвинуваченим, особи винуватого, відсутності обставин, що обтяжують або пом`якшують покарання, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на думку прокурора, висловлену у судових дебатах, думку законного представника потерпілих, захисника, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання у виді громадських робіт в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 164 КК України.

Призначаючи обвинуваченому зазначене вище покарання, суд виходить із того, що воно є достатнім для його виправлення і перевиховання, запобігання вчиненню нових злочинів, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення передбачених ч. 2 ст. 50 КК України цілей покарання.

Цивільний позов не заявлено, речових доказів та процесуальних витрат у провадженні немає.

Підстав для обрання запобіжного заходу немає.

Керуючись статтями 368-371, 373-376 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк сто годин.

Цивільний позов не заявлено.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Згідно зі статтями 376, 392, 393, 395, 532 КПК України вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1