Дата документу 19.09.2019 Справа № 337/707/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1605/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №337/707/17Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника потерпілих ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 на ухвалу Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 29 серпня 2019 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, який утримується під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,

ВСТАНОВИЛА
Вказаною ухвалою кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч.1 ст.119 КК України (далі КК), призначено до судового розгляду; задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 строком на 60 діб, тобто до 04 листопада 2019 року включно.

В апеляційній скарзі обвинувачений просив змінити продовжений щодо нього запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт. Свої вимоги мотивував тим, що будь-якого тиску на потерпілу він не здійснював, погроз їй не виказував. Він є особою раніше не судимою, має батька віком 79 років, від суду не переховувався, потребує трьох операцій на колінному суглобі.

В апеляційній скарзі захисник просив ухвалу скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою. Свої вимоги захисник обґрунтував тим, що суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання обвинуваченого під вартою, не врахував, що ОСОБА_8 раніше не судимий, відповідно до лікарняного листа та медичної довідки проходив лікувальні процедури щодо колінного суглобу. Наміру переховуватися від суду або будь-яким чином впливати на свідків обвинувачений не має. Крім того, після скасування вироку у даній справі, яким ОСОБА_8 було засуджено за ч.2 ст.121 КК, прокурор відповідно до клопотання про продовження строку тримання під вартою змінив кваліфікацію злочину з ч.2 ст.121 КК на ч.1 ст.119 КК. Злочин, передбачений ч.1 ст.119 КК, є злочином середньої тяжкості, обвинувачений раніше не судимий. А тому, з огляду на п.3 ч.2 ст.183 КПК, судом неправомірно було продовжено строк тримання обвинуваченого під вартою. Окрім того, ОСОБА_8 є пенсіонером, має гарячий стаж, а тому зможе мати власний дохід у виді пенсійних надходжень. Також суд не надав оцінки тій обставині, що прямих доказів винуватості обвинуваченого немає.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; захисника та обвинуваченого, які повністю підтримали доводи і вимоги своїх апеляційних скарг та просили їх задовольнити; представника потерпілих та прокурора, які заперечили проти задоволення апеляційних скарг та просили ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

З наданих матеріалів вбачається, що в провадженні Хортицького районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК.

Під час підготовчого судового засідання прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 .

Суд першої інстанції, задовольняючи дане клопотання, в ухвалі зазначив, що ризики, які стали підставою для обрання щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зменшилися і не відпали. Обвинувачений хоча і є особою раніше не судимою, проте не має постійного місця реєстрації та офіційного місця роботи, не має міцних соціальних зв`язків. Перебуваючи на волі обвинувачений ухилявся від суду, змінив місце проживання та не повідомив про це суд, у зв`язку з чим його було оголошено в розшук.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Основною метою обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою на стадії судового розгляду фактично є забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Суд першої інстанції, перевіряючи доводи прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК, правильно встановив, що заявлені ризики, такі як можливість переховуватися від суду та незаконно впливати на свідків, об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину проти життя та здоров`я особи, за вчинення якого передбачено покарання, в тому числі, і у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, офіційно не працевлаштований, не має міцних соціальних зв`язків.

Крім того, встановлено, що під час перебування кримінального провадження на розгляді в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 ухилявся від суду, змінив своє місце проживання, не повідомивши про це суд, у зв`язку з чим ухвалою суду його було оголошено в розшук.

З огляду на вказані обставини обґрунтованим є ризик того, що в разі застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, останній може переховуватися від суду.

Крім того, з наданих матеріалів провадження вбачається, що у даному кримінальному провадженні проведено лише підготовче судове засідання, свідки у справі не допитані, а тому існує вірогідність того, що, перебуваючи на волі, обвинувачений може здійснювати вплив на свідків, в тому числі і на свідка ОСОБА_10 , яка є донькою обвинуваченого.

Відтак суд першої інстанції, з`ясувавши і дослідивши всі обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, врахувавши характер і ступінь суспільної небезпечності кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , дані про особу обвинуваченого, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, за відсутності підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, обґрунтовано продовжив строк тримання обвинуваченого під вартою, навівши в ухвалі мотиви прийнятого ним рішення.

Підстави, на які послався суд першої інстанції, виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою.

З огляду на зазначене колегія суддів критично ставиться до заперечень апеляційних скарг захисника та обвинуваченого про відсутність передбачених ст.177 КПК підстав для тримання обвинуваченого під вартою, оскільки заявлені прокурором ризики об`єктивно існують і не відпали, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

Даних, які б унеможливлювали подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, надані матеріали провадження не містять. Не надано таких даних і стороною захисту.

Доводи захисника про те, що суд першої інстанції з огляду на п.3 ч.2 ст.183 КПК взагалі не мав права продовжувати строк тримання обвинуваченого під вартою, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.183 КПК запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

З матеріалів контрольного провадження вбачається, що під час перебування кримінального провадження на розгляді суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 неодноразово не з`являвся у судові засідання, змінив місце свого проживання, не повідомивши про це суд, у зв`язку з чим ухвалою суду від 16.10.2018 року його було оголошено у розшук.

Зазначені обставини підтверджують, що обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи на волі, переховувався від суду. І такі обставини у сукупності з наявністю підстав, передбачених ст.177 КПК, давали суду право продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою.

Обставини, на які посилається в своїх апеляційних скаргах сторона захисту, не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд першої інстанції не надав оцінки тій обставини, що прямих доказів винуватості обвинуваченого немає, є передчасними, оскільки на даному етапі судового провадження питання про доведеність чи недоведеність винуватості обвинуваченого судом не вирішується.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 29 серпня 2019 року в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 на 60 діб, тобто до 04 листопада 2019 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4