У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 листопада 2019 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, клопотання слідчого слідчого відділення Ужгородського районного відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за№0001365від 14листопада 2019 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 369КК України, погоджене прокурором про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:
Слідчий слідчого відділення Ужгородського районного відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській областістарший лейтенантполіції ДолешакЮрійЮрійович, звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, реєстру досудових розслідувань за№0001365від 14листопада 2019 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 369КК України, погоджене прокурором про арешт майна.

Клопотання мотивовано тим, що 13 листопада 2019 року о 12 год. 43 хв. до чергової частини Ужгородського районного відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області надійшло повідомлення від поліцейського ГРПП Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області капрала поліції ОСОБА_4 про те, що під час патрулювання в с. Холмок, по автодорозі М-06 «Київ-Чоп» було виявлено та зупинено автомобіль марки «ВАЗ2101» днз НОМЕР_1 за порушення ПДР, власник якого ОСОБА_5 1993 року народження намагався уникнути від притягнення до адмін. відповідальності шляхом дачі хабара у розмірі 100 грн, будучи попередженим про кримінальну відповідальність. Виїздом СОГ було проведено оглядмісцяподії, вилученогрошовікошти, а саме одну купюру номіналом 100 гривень.

Відомості про згадану подію внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001365 від 14листопада 2019 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України.

В клопотанні вказано, що 14 листопада 2019 року в 12 год 00хвпід час оглядумісцяподії за адресою АДРЕСА_1 , слідчий СВ Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатськійобластівиявив та вилучивгрошовікошти, а саме 1 банкноту 100 грн. серії МК9022168 Дані грошові кошти були запропоновані патрульним поліцейським ОСОБА_5 з метою не притягнення його до відповідальності.

Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна (абз. 1 ч. 1 ст. 170 КПК України).

Звідси випливає, що фактичною підставою арешту є сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

При цьому слід констатувати, що доказом скоєння будь-якого злочину є предмет злочину.

З огляду на це варто зауважити, що наразі органом досудового розслідування здійснюється досудове розслідування за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 199 КК України.

Відповідно до пункту 4 ППВСУ Про судову практику у справах про хабарництво від 24 квітня 2002 р. №5 одержання хабара є корисливим злочином,його предмет має виключно майновий характер. Ним можуть бути майно (гроші, цінності та інші речі), право на нього (документи, якінадають право отримати майно, користуватися ним або вимагати виконання зобов`язань тощо), будь-які дії майнового характеру (передача майнових вигод, відмова від них, відмова від прав на майно, безоплатне надання послуг, санаторних чи туристичних путівок, проведення будівельних або ремонтних робіт тощо).

В клопотанні в казано, що з огляду на вищезазначене для потреб досудового розслідування вкрай необхідно забезпечити наявність вилучених грошових коштів адже наразі без проведення експертних досліджень не видається можливим з`ясувати, яка саме річ є предметом злочину у вказаному кримінальному провадженні, що, своєю чергою, впливає на правильну правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

Окрім цього, слідчий вказує, що вказане клопотання подається з метою забезпечення збереження речових доказів, що відповідає положенням кримінального процесуального закону (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України,арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, тобто ознакам речового доказу. При цьому необхідно наголосити на тому, шо арешт майна, який здійснюється з метою забезпечення збереження речових доказів, відповідно до стандартів юридичної техніки не «може бути накладений», а «накладається», тобто діє імперативний правовий припис.

Вказана нормативно-правова норма кореспондуєтьсязп. п. 1-4 ч. 6 ст. 100 КПК України, згідно з якими речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню: 1) повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження; 2) передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду для реалізації, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження; 3) знищуються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду, якщо такі товари або продукція, що піддаються швидкому псуванню, мають непридатний стан; 4) передаються для їх технологічної переробки або знищуються за рішенням слідчого судді, суду, якщо вони відносяться до вилучених з обігу предметів чи товарів, а також якщо їх тривале зберігання небезпечне для життя чи здоров`я людей або довкілля.

Так, юридичний аналіз згаданого вище кримінально-правового припису дає підстави зробити обґрунтований висновок, що стосовно речових доказів, що містять сліди кримінального правопорушення, не можуть вчинятися дії, передбачені у п. п. 1-4 ч. 6 ст. 100 КПК України.

У зв`язку з цим неабияке значення мають речові докази, тобто матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отриманні юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 98 КПК України).

Так, беручи до уваги те, що вилучені грошові кошти, на думку сторони обвинувачення, зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, містять інші відомості, які можуть бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі можуть бути предметами, що були об`єктом кримінально протиправних дій, 04листопада 2019 року слідчим, яким здійснюється досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, винесено постанову про визнання речовими доказами.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 170 КПК України арешт майна передбачає три способи його виконання, а саме: позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном.

У контексті вказаного необхідно зауважити, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК України).

Зважаючи на це, сторона обвинувачення вважає за доцільне зазначити, що під час досудового розслідування з метою виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, слідчий, прокурор зобов`язані забезпечити проведення технічної експертизи з метою встановлення факту виготовлення грошових коштів на підприємстві, що здійснює випуск грошових знаків для чого необхідні спеціальні знання у галузі судової експертизи.

При цьому за приписами ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

В клопотанні слідчий вказує, що перебування у володінні третіх осіб майна, яке планується арештувати, у зв`язку з їхньою заінтересованістю у результатах досудового розслідування не забезпечить унеможливлення підміни або зміни вмісту речового доказу від пошкодження, псування, погіршення або втрати властивостей, завдяки яким вони мають доказове значення, що, своєю чергою, вплине на достовірність експертних досліджень та, як наслідок, позначитиметься на всебічності, повноті й неупередженості з`ясування обставини кримінального провадження.

Слідчий звертає увагу на те, що згідно з вимогами п. 2 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України).

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Водночас доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню (ч. 1 ст. 84 КПК України).

При цьому відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Слідчий також звертає увагу, на те, що згідно з вимогами ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення.

При цьому обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК України випадках, на потерпілого (ч. 1 ст. 92 КПК України).

Враховуючи викладене, сторона обвинувачення вважає, що вилучені грошові кошти, тобто предмети, які є речовими доказами у цьому кримінальному провадженні,є тими процесуальними джерелами доказів, які забезпечують реальну змогу встановити наявність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження, а також можуть бути використані в судовому провадженні.

Поза тим, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження (п. 5 ч. 2 ст. 173 КПК України)

У цьому випадку слід звернути увагу, що засади розумності та співрозмірності обмеження права власності є оціночними поняттями, достеменне визначення яких в системі законодавстві України не закріплено.

Водночас згідно знормативно-правовими приписами ч. 1 ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до положень ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка кореспондуються ст. ст. 13, 41 Конституції України, передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Ніхто не може бути протиправно позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на це недоторканність права власності забезпечується у всіх сферах суспільного життя, зокрема і під час кримінального провадження. Разом з тим право власності не є абсолютним. В інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом, діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити обмежене користування його майном іншими особами. Саме для виконання завдань кримінального провадження, у разі виникнення конкуренції між приватними й суспільними інтересами, КПК передбачає можливість обмеження права власності особи.

Окрім того слідчий зауважує, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ч. 1 ст. 2 КПК України).

Зважаючи на це, на думку сторони обвинувачення, тимчасове обмеження третьої особи таких правомочностей права власності, як користування, володіння та розпоряджання майном, під час вказаного досудового розслідування відповідає інтересам суспільства, позаяк речі, які планується арештувати, маютьважливе доказове значення та містять відомості, необхідні для подальшого виконання завдань кримінального провадження, перелік яких закріплений в ч. 1 ст. 2 КПК України.

В клопотанні вказано, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість зобов`язаний створити необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч. 6 ст. 22 КПК України).

В клопотанні вказано, що органом досудового розслідування планується арештувати: 1 банкноту номіналом 100 грн серії МК9022168, яка була вилучена під час огляду місця події 13листопада 2019 о 12 год 00 хв в с. Холмок, по вул. Свободи 1 А.

Слідчий в клопотанні зазначає, що згідно пояснення ЯноЮріяЮрійовича10лютого1993 року народження мешканця АДРЕСА_2 - дані грошові кошти належать йому.

Окрім того слідчий зазначає, що вказане клопотання подається не з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України), а задля забезпечення збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України).

Згідно з положенням абз. 1 ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

З огляду на те, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого а також те, що у разі задоволення вказаного клопотання може бути виконане завдання арешту, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України, тобто запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення збереження речових доказів, задля захисту особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, керуючись ст. ст. 2,9,16,36,131,132,167,170, 171 КПК України, слідчий просить: накласти арешт на грошові кошти, а саме: 1 банкноту номіналом 100 грн. серії МК9022168, яка була вилучена під час огляду місця події 13 листопада 2019 о 12 год. 00 хв. в с. Холмок, по вул. Свободи 1 А.

Слідчий в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд клопотання за його відсутності, підтримує подане клопотання.

Власник майна, щодо якого подано клопотанні про накладення арешту в судове засіданні не з`явився, про час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином, клопотань про відкладення розгляду не подавав про причини неявки не повідомляв.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. За змістом ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна

З матеріалів клопотання встановлено, що слідчим відділенням Ужгородського районного відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001365 від 14листопада 2019 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України.

Згідно протоколу огляду місця події, від 13.11.2019 року в 12 год. 00 хв. під час огляду місця події за адресою с. Холмок, вул. Свободи 1А, Ужгородського району, слідчий СВ Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області виявив та вилучив грошові кошти, а саме 1 банкноту 100 грн. серії МК9022168. Вилучені грошові кошти були запропоновані патрульним поліцейським ОСОБА_5 з метою не притягнення його до відповідальності. Згідно поштового конверту вказане клопотання направлено поштовим зв`язком 14.11.2019 року на адресу суду.

Слідчим доведено, що вилучені в ході огляду місця події речі, а саме грошові кошти, мають значення речових доказів у кримінальному проваджені №0001365 від 14 листопада 2019 року та відповідають критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, оскільки можуть містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження

На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий довів слідчому судді необхідність такого арешту майна з метою збереження речових доказів, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для арешту майна, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, оскільки за його допомогою може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, а тому клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 132, 98, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання слідчого слідчого відділення Ужгородського районного відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за№0001365 від 14 листопада 2019 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 369КК України, погоджене прокурором про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на грошові кошти, а саме: 1 банкноту номіналом 100 грн. серії МК9022168, яка була вилучена під час огляду місця події 13 листопада 2019 о 12 год. 00 хв. в с. Холмок, по вул. Свободи 1 А.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1