ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/821/43/19Головуючий по 1 інстанції ОСОБА_1
ЄУНСС: 694/327/19 Категорія ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів за участю: секретаря судового засідання прокурораОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження № 0000018 від 03.01.2019 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 10 травня 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, раніше судимого вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 25.01.2018 за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу в розмірі 70 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 200 грн., який сплачено 21.03.2018,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком в 1 (один) рік та покладено обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України.

В порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речових доказів,

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він в ніч на 03.01.2019 у невстановлений досудовим слідством час перебуваючи на території будинковолодіння ОСОБА_8 , що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , повторно, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою власного збагачення, переконавшись у відсутності сторонніх осіб та власника, через вхідні двері, які були не замкнені, проник до приміщення погреба, звідки таємно викрав продукти харчування, а саме: 3 банки ємкістю 1 л із вмістом цілих огірків законсервованих в домашніх умовах в 2018 році, вартістю 1 банки, згідно висновку експертизи №20/01-19-01 від 20.01.2019, 35 грн., на суму 105 грн.; 4 банки ємкістю 0,5 л із вмістом салату кабачків та перцю законсервованих в домашніх умовах в 2018 році, вартістю 1 банки, згідно висновку експертизи №20/01-19-01 від 20.01.2019, 40 грн., на суму 160 грн.; 3 банки ємкістю 0,5 л із вмістом подрібнених томатів законсервованих в домашніх умовах в 2018 році, вартістю 1 банки, згідно висновку експертизи №20/01-19-01 від 20.01.2019, 40 грн., на суму 120 грн.; 2 банки ємкістю 3 л із вмістом томатів законсервованих в домашніх умовах в 2018 році, вартістю 1 банки, згідно висновку експертизи №20/01-19-01 від 20.01.2019, 50 грн., на суму 100 грн., після чого з місця вчинення злочину зник, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_8 матеріальних збитків на загальну суму 485 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 порушує питання про скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання та порядку розгляду кримінального провадження на підставі ч. 3 ст. 349 КК України і просить призначити новий розгляд даного кримінального провадження у суді першої інстанції, об`єднавши його з кримінальним провадженням № 0001171 щодо нього за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, що перебуває на розгляді Звенигородського районного суду Черкаської області.

Апелянт зазначає, що на момент судового розгляду даного провадження в цьому ж суді перебувало інше кримінальне провадження про його обвинувачення за ч. 2 ст. 307 КК України, підготовче судове засідання в якому призначене на 17.01.2018. На даний час в кримінальному провадженні № 0001171 розгляд не закінчений через його неодноразове перебування на стаціонарному лікуванні в обласній психіатричній лікарні.

Вказує, що в іншому кримінальному провадженні № 0001171 він має захисника, про що відомо прокурору в даному провадженні. Разом з цим, незважаючи на дану обставину, та те, що він є юридично не освічений і не в повній мірі усвідомлював суті судових засідань, судовий розгляд в даному провадженні проведено за відсутності захисника, чим грубо порушено його право на захист, гарантоване КПК України.

Крім того, звертає увагу на те, що в даному провадженні щодо нього не проведена відповідна експертиза щодо його психічного стану.

Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду в судове засідання не з`явилися обвинувачений ОСОБА_7 і потерпіла ОСОБА_8 , про поважні причини неявки до суду не повідомили, що, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає судовому розгляду по суті заявлених апеляційних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора про законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції та безпідставність апеляційних вимог обвинуваченого ОСОБА_7 , вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_7 до задоволення не належить.

Згідно ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим та ґрунтуватись на всебічному, повному, об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, з дотриманням вимог кримінального, і кримінального процесуального закону.

Вказаним вимогам кримінального процесуального закону вирок Звенигородського районного суду Черкаської області цілком відповідає.

Зокрема, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який він засуджений, відповідає фактичним обставинам провадження, ґрунтується на доказах, досліджених судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, оцінених відповідно до вимог ст. 94 КПК України та фактично обвинуваченим не оспорюється.

Процедура розгляду кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, судом першої інстанції дотримана.

Кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене повторно та поєднане з проникненням в інше приміщення, колегія суддів вважає правильною.

Щодо призначеного судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, то колегія суддів виходить з того, що покарання, як це передбачено положеннями ст. 50 КК України, має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Призначаючи покарання, на виконання вимог ст. 65 КК України, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції, на виконання вимог ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.03 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу винуватого, який по місцю проживання характеризується позитивно, на обліку у психоневрологічному кабінеті не перебуває, з 2015 року перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом: вживання амфітамінів, в якості обставин, що пом`якшують покарання визнання вини та щире каяття та при встановленні обставини, що його обтяжує вчинення злочину щодо особи похилого віку, і обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання в мінімальних межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на певний строк із подальшим звільненням від його відбування з випробуванням, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України.

На думку колегії суддів, призначене ОСОБА_7 судом першої інстанції покарання, в тому числі із подальшим звільненням від його відбування з випробуванням, відповідає загальним засадам призначення покарання, його меті, та не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідає справедливому балансу між загальними інтересами суспільства, та вимогами захисту основоположних прав особи.

Підстав для подальшого пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія суддів не вбачає.

Доводи ОСОБА_7 про порушення судом першої інстанції його права на захист та розгляд кримінального провадження по суті без залучення захисника для захисту його інтересів, колегія суддів визнає безпідставними.

Так, підстав для обов`язкового залучення захисника обвинуваченому ОСОБА_7 , зазначених в ст. 52 КПК України, з матеріалів кримінального провадження не вбачається.

Як слідує з встановлених апеляційним судом обставин, ОСОБА_7 на стадії досудового розслідування не виявляв бажання на залучення для захисту його прав захисника. В ході судового розгляду кримінального провадження судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 вручено пам`ятку про процесуальні права та обов`язки, в якій зазаначено, з поміж іншого, що обвинувачений має право на отримання правової допомоги захисника за рахунок держави, в тому числі у зв`язку з відсутністю коштів на його оплату, і роз`яснено їх зміст на виконання вимог ч. 2 ст. 345 КПК України. В подальшому, на протязі всього розгляду справи ОСОБА_7 ніяких заяв про порушення його прав та про необхідність в юридичній допомозі адвоката не заявляв. Більш того, будь-яких заяв чи клопотань про призначення захисника за рахунок держави ОСОБА_7 не заявляв і перед судом апеляційної інстанції. Тому, у колегії суддів відсутні підстави вважати, що судом першої інстанції порушено права обвинуваченого ОСОБА_7 на захист.

Не являється підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції і доводи обвинуваченого про необхідність призначення нового судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції з метою об`єднання його з іншим кримінальним провадженням № 0001171 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, оскільки об`єднання і виділення матеріалів кримінального провадження є правом, а не обов`язком суду, що цілком узгоджується з положеннями ст. 334 КПК України.

Щодо посилань обвинуваченого ОСОБА_7 на не проведення в даному кримінальному провадженні відповідної експертизи щодо його психічного стану, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 242 КПК України передбачено випадки коли експертиза проводиться в обов`язковому порядку, серед яких є визначення психічного стану підозрюваного за наявності відомостей, які викликають сумнів щодо його осудності, обмеженої осудності.

За змістом ч. 2 ст. 332 КПК України суд має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам незалежно від наявності клопотання, якщо: суду надані кілька висновків експертів, які суперечать один одному, а допит експертів не дав змоги усунути виявлені суперечності; під час судового розгляду виникли підстави, передбачені ч. 2 ст. 509 КПК України; існують достатні підстави вважати висновок експерта (експертів) необґрунтованим чи таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає інші обґрунтовані сумніви в його правильності.

Зокрема, ст. 509 КПК України передбачено, що психіатрична експертиза проводиться у разі, якщо під час кримінального провадження встановлені обставини, які дають підстави вважати, що особа під час вчинення суспільно небезпечного діяння була в неосудному або обмежено осудному стані або вчинила кримінальне правопорушення в осудному стані, але після його вчинення захворіла на психічну хворобу, яка позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії або керувати ними.

При цьому, враховуються дані медичної документації про наявність у особи розладу психічної діяльності або психічного захворювання та поведінка особи під час вчинення суспільно небезпечного діяння або після нього.

З матеріалів кримінального провадження не вбачається жодних об`єктивних даних, в тому числі, неадекватної поведінки обвинуваченого під час вчинення злочину або після нього, які б свідчили про необхідність проведення експертизи його психічного стану. При цьому, враховується, що згідно довідки клінічного відділення Звенигородської ЦРЛ № 16 від 15.01.2019, ОСОБА_7 на «Д» обліку в Звенигородському психоневрологічному кабінеті не перебуває.

З урахуванням наведеного, колегія суддів, вважає, що вирок районного суду щодо ОСОБА_7 є законним і обґрунтованим, а підстави, передбачені ст. 409 КПК України, для його скасування чи зміни відсутні.

З врахуванням викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, п. 1 ч. 1 ст. 407, ст.ст. 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :
Вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 10 травня 2019 року щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців в порядку, передбаченому ст. 426 КПК України.

Головуючий

Судді