ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2019 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченої ОСОБА_6 та діючої в її інтересах захисника ОСОБА_7 , кримінальне провадження № 0000399 від 21.04.2017 року за апеляційною скаргою прокурора Кіцманської місцевої прокуратури Чернівецької області ОСОБА_5 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від 24.07.2019 року, -

В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівців від 24.07.2019 року в кримінальному провадженні № 0000399 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючу в АДРЕСА_1 , маючу на утриманні малолітню дитину, виправдано у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.160 ч.1 КК України, у зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення.

Вирішено питання щодо речових доказів по справі.
Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.160 ч.1 КК України, за наступних обставин.
Відповідно до Закону України «Про місцеві вибори» №595-VІІІ від 14.07.2015 року, із змінами, внесеними із Законом №676-VІІІ від 04.09.2015 року, виборці, які є суб`єктами виборчого права, безпосередньо обирають депутатів міської ради шляхом особистого таємного голосування за кандидатів, висунутих та зареєстрованих у порядку, передбаченому законодавством. З метою формування демократичним шляхом органів місцевого самоврядування в Україні, постановою Верховної Ради України від 17.07.2015 року №645-VІІІ «Про призначення чергових виборів депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів у 2015 році» на неділю, 25.10.2015 рокупризначено чергові вибори депутатів місцевих рад та
Провадження №11кп/822/409 /19 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_8
Категорія ст. 160 ч.1 КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_9
сільських, селищних, міських голів.
Постановою Центральної Виборчої Комісії України №209 від 29.08.2015 року оголошено 05.09.2015 року початком виборчого процесу чергових виборів депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів призначених на 25.10.2015 року.
Рішенням Чернівецької окружної виборчої комісії від 01.10.2015 року по багатомандатному виборчому окрузі в межах територіального виборчого округу №25, кандидатом в депутати до Чернівецької міської ради від політичної партії «Рідне місто» зареєстрований ОСОБА_10 .
До територіального виборчого округу №25 входила звичайна виборча дільниця №730506 по вулиці Небесної Сотні, 4-Д м. Чернівці, розташована у приміщенні спортзалу факультету фізкультури Чернівецького національного університету імені Ю.Федьковича.
ОСОБА_6 , як студентка 3-ого курсу юридичного факультету Чернівецького національного університету ім. Ю.Федьковича, була зареєстрована та проживала в гуртожитку університету за адресою АДРЕСА_2 і була включена до списку виборців на звичайній виборчій дільниці № НОМЕР_1 для голосування на місцевих виборах 25.10.2015 року.
У зв`язку із цим, ОСОБА_6 , відповідно до ст.12 Закону України «Про місцеві вибори», стала суб`єктом виборчого процесу і зобов`язана була здійснювати виборчий процес із дотриманням принципів виборчого права, зазначених у статтях 3-8 вищезазначеного Закону.
Однак, ОСОБА_6 вирішила реалізувати своє виборче право, право голосу, шляхом прийняття пропозиції обіцянки отримати неправомірну вигоду за голосування відносно окремого кандидата в депутати до Чернівецької міської ради ОСОБА_10 під час місцевих виборів 25.10.2015 року.
Так, 24.10.2015 року приблизно о 14год.15 хв. ОСОБА_6 , знаходячись в кімнаті № НОМЕР_2 в гуртожитку університету, розташованого по АДРЕСА_3 , погодилась на пропозицію свого знайомого ОСОБА_11 , який був офіційним спостерігачем від Чернівецької міської партійної організації Всеукраїнського об`єднання «Батьківщина» на місцевих виборах, призначених на 25.10.2015 року, який діяв згідно з розподілених ролей з ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , за неправомірну вигоду в сумі 250 грн., що станом на час вчинення злочину перевищувало 3% розміру мінімальної заробітної плати, на виборах 25.10.2015 року до Чернівецької міської ради, віддати свій голос за окремого кандидата в депутати від політичної партії «Рідне місто» - ОСОБА_10 .
Крім цього, обов`язковою умовою для отримання від ОСОБА_11 неправомірної вигоди в сумі 250 грн. за голосування за окремого кандидата в депутати - ОСОБА_10 було здійснення фотографування на виборчій дільниці у кабіні для таємного голосування, за допомогою засобів мобільного зв`язку, свого паспорта та виборчого бюлетеня із відміткою навпроти номера 14 - кандидата в депутати до Чернівецької міської ради від політичної партії «Рідне місто» - ОСОБА_10 . Після чого, переслати це фото ОСОБА_11 за допомогою програми «Viber».
Висловлену ОСОБА_11 пропозицію, обіцянку щодо реалізації свого права голосу, а саме, голосування за окремого кандидата в депутати - ОСОБА_10 та отримання неправомірної вигоди у вигляді грошей в сумі 250 грн. незалежно від фактичного волевиявлення, ОСОБА_6 прийняла і на вимогу ОСОБА_11 25.10.2015 року під час виборів у кабінці для таємного голосування сфотографувала свій паспорт та виборчий бюлетень, щоб цього, ніхто із спостерігачів, або членів виборчої комісії не помітив.
На вказаний вирок суду І інстанції прокурор Кіцманської місцевої прокуратури Чернівецької області ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від 24.07.2019 р. щодо виправдування ОСОБА_6 за ч.1 ст.160 КК України скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.160 КК України та призначити їй покарання в межах санкції вказаної статті, а саме, у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.

На підставі ч.5 ст.74 КК України, ч.1 п.2 ст.49 КК України просив звільнити ОСОБА_6 від покарання.

Апелянт вважає, що вирок районного суду є незаконним та винесеним з грубим порушенням норм матеріального і процесуального права.

Зокрема, посилався на те, що в порушення вимог п.2 ч.1 ст. 7, ст. 9, ч.1 п.2 ст. 411, ч.1 ст. 412 КПК України, судом при ухваленні виправдувального вироку не було взято до уваги та визнано неналежними письмові докази, які викривають обвинувачену у вчиненні інкримінованого їй злочину.

А саме, протокол огляду від 27.10.2015 року мобільного телефону ОСОБА_11 марки «Lenovo S90» , який судом було визнано неналежним доказом з підстав технічних характеристик та технічних можливостей програми «Viber», мобільного телефону «Lenovo S90» та соціальної мережі «В Контакте» щодо отриманих повідомлень та зображень.

При цьому апелянт зазначав, що суд в порушення вимог ч.2 ст. 23 КПК України не досліджував будь-якої технічної документації щодо роботи та технічних можливостей програми «Viber», вказаного мобільного телефону та соціальної мережі «В Контакте», не допитував спеціалістів з цього приводу, однак послався щодо вказаного у винесеному ним рішенні.

Вважає, що невірним є висновок суду і про те, що органом досудового розслідування не оглядався мобільний додаток «Viber» в мобільному телефоні ОСОБА_11 , оскільки від час огляду 27.10.2015 року його мобільного телефону за згодою останнього (марка «Lenovo S90» з двома сім картками операторів стільникового зв`язку «МТС» та «Київстар»), оглядався саме мобільний додаток програма «Viber», в ході якого було оглянуто його листування у вказаній програмі.

Зазначав і про те, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і висновки суду про те, що слідством не було встановлено часу надходження файлів під час переписки ОСОБА_14 та ОСОБА_11 , в програмі «Viber» щодо підкупу виборців, оскільки зазначене відображено в додатках №№ 13, 15.

Вважають, що огляд мобільного телефону ОСОБА_11 , при якому було оглянуто листування останнього із ОСОБА_14 в програмі «Viber», підтверджує той факт, що переписка у вказаній програмі відбулась між ними щодо підпису виборців, а саме, щодо голосування за кандидата в депутати ОСОБА_10 , що відповідно до ст.ст. 84, 99 КПК України і є процесуальним джерелом доказу.

Крім цього, зазначали, що вказане підтверджується і протоколом обшуку від 25.10.2015 року з якого вбачається, що за місцем проживання ОСОБА_12 та ОСОБА_11 виявлено аркуш з уривками списків виборців, яких вони здійснили підкуп. Вказували і на те, що протоколом огляду від 25.10.2015 року аркушу формату А5, виявленого під час обшуку за місцем проживання останніх, було виявлено рукописний текст, де серед виборців, які погодилися на пропозицію отримати неправомірну вигоду за голосування на виборах 25.10.2015 року за кандидата в депутати ОСОБА_10 була ОСОБА_14 .

Також посилалися і на те, що суд внаслідок неправильного тлумачення норми закону, передбаченої ч.1 ст. 12 Закону України «Про місцеві вибори» всупереч її точному змісту, не вірно визначив суб`єктів виборчого процесу у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_15 ( ОСОБА_16 ), що призвело до неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, ОСОБА_15 ( ОСОБА_16 ) та діючу в її інтересах адвоката ОСОБА_7 про відсутність підстав для скасування судового рішення, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Так, відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що остання, будучи студенткою 3-ого курсу юридичного факультету Чернівецького національного університету ім. Ю.Федьковича, була зареєстрована та проживала в гуртожитку університету за адресою АДРЕСА_2 і була включена до списку виборців на звичайній виборчій дільниці № НОМЕР_1 для голосування на місцевих виборах 25.10.2015 року.
У зв`язку із цим, ОСОБА_6 , відповідно до ст.12 Закону України «Про місцеві вибори», стала суб`єктом виборчого процесу і зобов`язана була здійснювати виборчий процес із дотриманням принципів виборчого права, зазначених у статтях 3-8 вище зазначеного Закону.
Однак, ОСОБА_6 вирішила реалізувати своє виборче право, право голосу, шляхом прийняття пропозиції обіцянки отримати неправомірну вигоду за голосування відносно окремого кандидата в депутати до Чернівецької міської ради ОСОБА_10 під час місцевих виборів 25.10.2015 року.
Так, 24.10.2015 року приблизно о 14 год.15 хв. ОСОБА_6 , знаходячись в кімнаті № НОМЕР_2 в гуртожитку університету, розташованого по АДРЕСА_3 , погодилась на пропозицію свого знайомого ОСОБА_11 , який був офіційним спостерігачем від Чернівецької міської партійної організації Всеукраїнського об`єднання «Батьківщина» на місцевих виборах, призначених на 25.10.2015 року, який діяв згідно з розподілених ролей з ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , за неправомірну вигоду в сумі 250 грн., що станом на час вчинення злочину перевищувала 3% розміру мінімальної заробітної плати, на виборах 25.10.2015 року до Чернівецької міської ради, віддати свій голос за окремого кандидата в депутати від політичної партії «Рідне місто» ОСОБА_10 .
Крім цього, обов`язковою умовою для отримання від ОСОБА_11 неправомірної вигоди в сумі 250 грн. за голосування за окремого кандидата в депутати ОСОБА_10 було здійснення фотографування на виборчій дільниці у кабіні для таємного голосування, за допомогою засобів мобільного зв`язку, свого паспорта та виборчого бюлетеня із відміткою навпроти номера 14 - кандидата в депутати до Чернівецької міської ради від політичної партії «Рідне місто» ОСОБА_10 . Після чого, переслати це фото ОСОБА_11 за допомогою програми «Viber».
Висловлену ОСОБА_11 пропозицію, обіцянку щодо реалізації свого права голосу, а саме, голосування за окремого кандидата в депутати - ОСОБА_10 та отримання неправомірної вигоди у вигляді грошей в сумі 250 грн. незалежно від фактичного волевиявлення, ОСОБА_6 прийняла і на вимогу ОСОБА_11 25.10.2015 року під час виборів у кабінці для таємного голосування сфотографувала свій паспорт та виборчий бюлетень, щоб цього, ніхто із спостерігачів, або членів виборчої комісії не помітив.
Таким чином, органом досудового слідства дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ст. 160 ч. 1 КК України, а саме, прийняття пропозиції, обіцянки виборцем для себе неправомірної вигоди за вчинення будь-яких дій, пов`язаних з безпосередньою реалізацією ним свого права голосу (голосування за окремого кандидата на виборах), незалежно від фактичного волевиявлення особи та результатів голосування.
Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівців від 24.07.2019 року ОСОБА_6 , обвинувачену у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 160 ч. 1 КК України було виправдано, у зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухваленим із дотриманням норм матеріального та процесуального права, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України, з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття остаточного рішення у справі.
Судова колегія вважає, що судом першої інстанції при ухваленні вироку, вказані вимоги закону були повністю дотриманні.
Так, ОСОБА_6 , як в суді першої, так і апеляційної інстанції свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.160 КК України, не визнала та відмовилась від надання показань згідно ст. 63 Конституції України.
При цьому, колегія суддів погоджується і з наданою судом першої інстанції оцінкою здобутих стороною обвинувачення доказів.
Зокрема, як вбачається із матеріалів кримінального провадження, що згідно диспозиції ст.160 КК України в редакції закону №1703-V11 від 14.10.2014 року, яка діяла на час вчинення ОСОБА_6 інкримінованих їх дій, законодавець визнає злочинними діями в залежності від того, ким із суб`єктів вони вчинені, які дії вчинено та на користь кого такі дії вчинено.
Так, злочином, передбаченим ст.160 ч.1 КК України, є прийняття пропозиції, обіцянки або одержання виборцем, учасником референдуму для себе чи третьої особи неправомірної вигоди за вчинення чи не вчинення будь-яких дій, пов`язаних з безпосередньою реалізацією ним свого виборчого права або права голосу (відмова від участі в голосуванні), голосування на виборчій дільниці (дільниці референдуму) більше одного разу, голосування за окремого кандидата на виборах або відмова від такого голосування, передання виборчого бюлетеня (бюлетеня для голосування на референдумі) іншій особі, незалежно від фактичного волевиявлення особи та результатів голосування.
Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про місцеві вибори», суб`єктами виборчого процесу на відповідних місцевих виборах є:
1) виборець;
2) Центральна виборча комісія;
3) виборчі комісії, сформовані (утворені) відповідно до цього Закону або інших законів України, які уповноважені забезпечувати організацію та проведення відповідних місцевих виборів;
4) кандидати в депутати, кандидати на посади сільського, селищного, міського голови, старости;
5) місцева організація партії, яка висунула кандидата (кандидатів) для участі у відповідних місцевих виборах;
6) офіційний спостерігач від кандидата, від місцевої організації партії суб`єкта відповідного виборчого процесу, від громадської організації, зареєстрований у порядку, встановленому цим Законом».
Як вбачається із обвинувального акту від 05 травня 2017 року, що органами досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що вона як виборець прийняла пропозицію, обіцянку для себе неправомірної вигоди за вчинення певних дій, пов`язаних з безпосередньою реалізацією нею свого права голосу при голосуванні за окремого кандидата ОСОБА_10 на виборах 25.10.2015 року до Чернівецької міської ради (а.а.п.п. 1-31 обвинувальний акт).
Разом з цим, у вказаному процесуальному документі, зазначається про те, що Рішенням Чернівецької окружної виборчої комісії від 01.10.2015 року по багатомандатному виборчому окрузі в межах територіального виборчого округу №25, кандидатом в депутати до Чернівецької міської ради від політичної партії «Рідне місто» зареєстрований був ОСОБА_10 ( а.п.2).
Таким чином, в самому обвинувальному акті містяться протиріччя про те, на користь якого суб`єкта виборчого процесу на місцевих виборах діяла ОСОБА_6
Диспозицією ч.1 ст.160 КК України не передбачено кримінальної відповідальності за прийняття виборцем пропозиції, обіцянки або одержання для себе чи третьої особи неправомірної вигоди за вчинення певних дій на користь чи шкоду кандидата в депутати, який висунутий місцевою організацією політичної партії.
Із вказаного слідує, що органами досудового розслідування не було звернуто увагу на те, що дії, які є кримінально каранними для виборця з об`єктивної сторони ч.1 ст.160 КК України (прийняття пропозиції, обіцянки або одержання неправомірної вигоди за голосування за окремого кандидата на виборах або відмова від такого голосування), не співпадають повністю з діями, які є кримінально караними для особи, яка здійснює підкуп виборця згідно об`єктивної сторони ч.2 ст. 160 КК України (голосування за окремого кандидата на виборах, кандидатів від політичної партії, місцевої організації політичної партії або відмова від такого голосування). Тобто згідно чинного законодавства України, в даному випадку діє специфіка змішаної виборчої системи, коли голосування відбувається не тільки за окремих кандидатів, а й за політичні партії (кандидатів від політичної партії, місцевої організації політичної партії) на пропорційній основі.
Згідно ч.3 ст. 2 Закону України «Про місцеві вибори» вибори депутатів Верховної Ради Автономної Республіки Крим, обласних, районних, міських, районних у містах рад проводяться за пропорційною виборчою системою в багатомандатному виборчому окрузі за виборчими списками місцевих організацій політичних партій (далі - виборчі списки) із закріпленням кандидатів за територіальними виборчими округами, на які поділяється багатомандатний виборчий округ, що збігається з територією відповідно Автономної Республіки Крим, області, району, району в місті, територією міста згідно з існуючим адміністративно-територіальним устроєм або територією утвореної відповідно до Закону України "Про добровільне об`єднання територіальних громад" об`єднаної міської територіальної громади (далі - територія об`єднаної територіальної міської громади).
Тобто вибори із застосуванням пропорційної виборчої системи в багатомандатному виборчому окрузі за виборчими списками місцевих організацій політичних партій, проводяться у багатомандатному загальнодержавному виборчому окрузі або у багатьох багатомандатних виборчих округах і балотуються на таких виборах не окремі кандидати, а списки кандидатів від певної політичної партії.
Як вбачається із наданих матеріалів справи, ОСОБА_10 не приймав участь у виборах до Чернівецької міської ради 25.10.2015 року, як окремий кандидат, а приймав участь в них як кандидат в депутати від політичної партії «Рідне місто».
Отже, в діях ОСОБА_15 відсутня об`єктивна сторона, передбачена ч.1 ст. 160 КК України.
Тому висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_15 ( ОСОБА_16 ), не може бути піддана кримінальному переслідуванню за ч.1 ст.160 КК України в разі отримання пропозиції, обіцянки, чи неправомірної вигоди при голосуванні за кандидата в депутати від місцевої організації політичної партії є правильним.
Посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що суд внаслідок неправильного тлумачення норми закону, передбаченої ч.1 ст. 12 Закону України «Про місцеві вибори» всупереч її точному змісту, не вірно визначив суб`єктів виборчого процесу в кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_15 ( ОСОБА_16 ), що призвело до неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність є такими, що суперечать диспозиції ст.160 ч.1 КК України.

Тому твердження апелянта в апеляційній скарзі про те, що в діях ОСОБА_15 ( ОСОБА_16 ) є склад злочину, передбачений ст.160 ч.1 КК України, на думку колегії суддів є необґрунтованим і таким, що не відповідає змісту ст.160 ч.1 КК України та Закону України «Про місцеві вибори».
Крім цього, колегія суддів також вважає правильним висновок суду першої інстанції про недопустимість доказів, на які посилається в апеляційній скарзі апелянт, таких як протокол огляду від 26.10.2015 року, аркушу паперу формату А5 (в клітинку), на якому наявні рукописні надписи у вигляді списку осіб і зазначено прізвище ОСОБА_14 (т.1 а.п.1) та протокол огляду від 27.10.2015 року (а.п. 151-152), яким зафіксовано проведення огляду мобільного телефону «LenovoS90» належного ОСОБА_11 , на якому є фото із зображенням першого аркушу паспорта гр-ки ОСОБА_14 на фоні бюлетеня із позначкою напроти №14 кандидата в депутати до Чернівецької міської ради ОСОБА_10 .. Оскільки із наданих матеріалів кримінального провадження вбачається, що стороною обвинувачення не було надано доказів того, що саме ОСОБА_15 ( ОСОБА_16 ) сфотографувала належний їй паспорт на фоні виборчого бюлетеня навпроти кандидата ОСОБА_10 і що сфотографований бюлетень належав саме їй.
Крім цього, під час огляду мобільного телефону ОСОБА_11 не було перевірено історію дзвінків та повідомлень користувача з іншими співрозмовниками та не було доведено те, чи ОСОБА_11 не змінював справжні імена контактів в програмі «Viber».
Також обґрунтованим та таким, що заслуговує на увагу є твердження суду першої інстанції і про те, що органом досудового розслідування не було перевірено того факту, що вилучені слідством фотографії, були отримані ОСОБА_11 від ОСОБА_15 ( ОСОБА_16 ) через програму «Viber», або що ці фотографії були завантажені на його власний телефон. Оскільки, як вбачається із наданих матеріалів справи, про що і було підтверджено прокурором в суді апеляційної інстанції, що будьяких досліджень, експертиз з цього приводу на досудовому слідстві не проводилось, ОСОБА_11 як свідок слідством допитаний не був, мобільний телефон у ОСОБА_15 ( ОСОБА_16 ) не вилучався та не оглядався.
Водночас, колегія суддів звертає увагу і на те, що суд першої інстанції був позбавлений можливості перевірити припущення сторони обвинувачення про безпосередню участь ОСОБА_15 ( ОСОБА_16 ) у вчиненні нею вищевказаного злочину, шляхом призначення відповідних судових експертиз щодо речового доказу - мобільного телефону ОСОБА_11 («LenovoS90» IMEI 1: НОМЕР_3 та ІМЕІ 2: НОМЕР_4 ), з якого знімалась інформація, оскільки зазначений пристрій, який було визнано органом досудового розслідування речовим доказом, був повернутий власнику, що підтверджується розпискою в його отриманні останнім 27.10.2015 року (а.п. 97- розписка).
Відтак, вказане свідчить про те, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази справжності фотографій, оглянутих слідством під час складення протоколу огляду від 27.10.2015 року, а направлення вищевказаної фотографії ОСОБА_11 через програму «Viber», не є доказом того, що особа яка її надіслала, погодилась на отримання неправомірної вигоди.
Одночасно, колегія суддів при розгляді справи в суді апеляційної інстанції бере до уваги і наступне.
Так, згідно чинного законодавства України, суб`єктом злочину, передбаченого ч.1 ст. 160 КК України є спеціальний суб`єкт, тобто виборець.
При цьому, із фабули, викладеної в обвинувальному акті щодо обвинувачення ОСОБА_15 ( ОСОБА_16 ) за ч.1 ст. 160 КК України, вбачається що остання, будучи студенткою 3-ого курсу юридичного факультету Чернівецького національного університету ім. Ю.Федьковича, була включена до списку виборців на звичайній виборчій дільниці № НОМЕР_1 для голосування на місцевих виборах 25.10.2015 року (а.п.а.п. 1-31 обвинувальний акт).
Разом з цим, як встановлено в суді апеляційної інстанції, що будь-яких доказів про те, що ОСОБА_15 ( ОСОБА_16 ) була включена до списків виборців на виборчій дільниці № 730506, отримала бюлетень для голосування, розписалася у списках виборців про його отримання і приймала участь 25.10.2015 року у виборах до Чернівецької міської ради, у матеріалах справи немає. З даного приводу жодних заперечень з боку прокурора в апеляційному суді також не надходило. При цьому, стороною обвинувачення у судовому засідання було зазначено про те, що вказані носії інформації (списки виборців) взагалі відсутні.
За таких обставин, висновок районного суду про те, що ОСОБА_15 ( ОСОБА_16 ) не є суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 160 КК України є також правильним.
У відповідності до положень ст. 62 Конституції України визнання особи винною у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини. При цьому обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях й усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Ст. 92 КПК України покладає обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, (зокрема, подія кримінального та винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення) на слідчого та прокурора.
Аналогічна позиція Європейського Суду викладена у справі «Капо проти Бельгії» (Capeau v Belgium) № 2914/98 від 13 січня 2005 року, де в п. 25 зазначено, що в кримінальних справах питання доказів належить досліджувати загалом в світлі пункту 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і вимагає воно, окрім іншого, щоб тягар доказування лежав на стороні обвинувачення. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом.
Таким чином, докази, зібрані органом досудового розслідування, на які посилається сторона обвинувачення, викликають розумні сумніви у доведеності винуватості ОСОБА_15 ( ОСОБА_16 ), у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.160 КК України, а твердження прокурора про те, що суд першої інстанції при ухваленні виправдувального вироку не оцінив всі докази в своїй сукупності, не заслуговують на увагу та не дають підстав для задоволення поданої прокурором апеляційної скарги.
Порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.
З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційного суду, перевіривши враховані судом першої інстанції при ухваленні виправдовувального вироку докази на предмет їх допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку, що органом досудового розслідування суду першої інстанції не було надано достатніх, належних та допустимих доказів для доведення вини ОСОБА_15 ( ОСОБА_16 ), у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 160 КК України.
Керуючись ст.ст. 376 ч.2, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,-
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Кіцманської місцевої прокуратури Чернівецької області ОСОБА_5 - залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від 24.07.2019 року щодо ОСОБА_6 , виправданої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.160 ч.1 КК України, у зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення - залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий [підпис] ОСОБА_9

Судді [підпис] ОСОБА_2

[підпис] ОСОБА_3

Згідно з оригіналом

Суддя Чернівецького
апеляційного суду ______________________ ОСОБА_9
(підпис)

ОСОБА_17