Справа № 495/3595/17
Провадження № 1-кп/520/425/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.08.2019 року Київський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді ОСОБА_1
з участю секретаря ОСОБА_2
прокурорів : ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7
захисників: ОСОБА_8 , ОСОБА_9
потерпілих: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

ОСОБА_13 , ОСОБА_14

представника потерпілої ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_15

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі кримінальні провадження №0002485 від 18.08.2016 року, №0011438 від 25.12.2014 року, №0001958 від 31.05.2018 року відносно: ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.м.т. Сарата Одеської області, громадянина України, українця, із неповною середньою освітою, працює за наймом, одруженого, на утриманні має дитину доньку ОСОБА_17 ІНФОРМАЦІЯ_2 ,проживає за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.296,ч.1 ст.125, ч.1 ст.185 КК України. ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Білгород-Дністровський Одеської області, громадянина України, українця, проживає за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України. ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м.Білгород-Дністровський Одеської області, громадянина України, українця, одруженого, проживає за адресою: АДРЕСА_3 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.296 КК України.

В с т а н о в и в :

10.11.2016року приблизно о 16 годині, більш точну годину в ході проведення досудового розслідування встановити не вдалось можливим, ОСОБА_16 , разом з ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , перебуваючи в автомобілі марки БМВ, темно вишневого кольору, державний номер НОМЕР_1 , порушували громадський порядок, дрифтували на вказаному автомобілі, перебуваючи за адресою: Одеська область м. Білгород-Дністровський, на вулиці Ушакова, навпроти будинку 5-а, де в цей час перебував потерпілий ОСОБА_12 .

Далі, потерпілий ОСОБА_12 побачивши вказаний автомобіль, а пасажири вказаного автомобіля обвинувачені ОСОБА_16 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , перебуваючи в салоні автомобіля достовірно усвідомлювали, що знаходяться у громадському місці, та за їх діями будуть спостерігати мешканці сусідніх будівель розташованих по вул. Ушакова та Ізмаїльській, що в м. Білгород-Дністровський Одеської області, умисно грубо порушували громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства при наступних обставинах.

Потерпілий ОСОБА_12 , підійшовши до автомобіля, який зупинився навпроти його будинку де обвинуваченим зробив зауваження, які знаходячись в салоні автомобіля, а саме ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , помінялися місцями сидіння в автомобілі, пересівши з пасажирського місця автомобілю на місце водія автомобіля, в цей час ОСОБА_12 , відчинив пасажирські двері автомобіля та звернувся до обвинувачених з проханням не порушувати громадський порядок, так як їх дрифт та гучне водіння автомобіля заважають мешканцям вулиць Ушакова та Ізмаїльської, що в м. Білгород-Дністровський Одеської області та можуть бути аварійно небезпечними для інших водіїв.На що обвинувачені кожен по своєму відреагували на зауваження потерпілого. Обвинувачений ОСОБА_16 кулаком два рази вдарив в область обличчя потерпілого ОСОБА_12 ..

Далі, з заднього пасажирського сидіння автомобіля вийшов ОСОБА_19 , який підбігши до ОСОБА_12 та ОСОБА_16 , вдарив кулаком в область носа ОСОБА_12 , який від удару впав частиною тіла до салону автомобіля втративши свідомість, а ноги та друга частина тіла в цей час перебували за межами салону автомобіля на дорозі, на що ОСОБА_16 та ОСОБА_19 , демонструючи особливу зухвалість, усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер своїх дій, продовжували спричиняти тілесні ушкодження, вже безпомічному та лежачому ОСОБА_12 , а саме наносити численні удари руками і ногами по різним частинам тіла та обличчя потерпілого. Спостерігаючи за хуліганськими діями з боку ОСОБА_16 та ОСОБА_19 , свідок спробував перешкодити та присікти хуліганські дії ОСОБА_19 , шляхом відтягування від потерпілого ОСОБА_12 , на що останній не реагував та разом з ОСОБА_16 продовжували спричиняти тілесні ушкодження ОСОБА_12 .

В цей час, ОСОБА_18 , який помінявся місцями з ОСОБА_19 , та знаходився на протязі цього часу за кермом автомобіля, вийшов з автомобіля бачив противоправні дії з боку своїх знайомих ОСОБА_16 та ОСОБА_19 , відчинив задні пасажирські двері та вдарив декілька разів в область обличчя, напівлежачого в салоні автомобіля ОСОБА_12 .

Згідно висновку експерта №1 від 6.01.2017 року у потерпілого ОСОБА_12 встановлена забійна рана в області нижнього краю лівої очиці,синці на повіках очей.Для загоєння рани необхідно не більше 21 дня,у відповідності до правил з п.2.3.3. відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Тим самим хуліганські дії ОСОБА_16 , супроводжувалися особливою зухвалістю, вчинені групою осіб, що пов`язане з опором інших громадянам, які припиняли хуліганські дії, які в подальшому і спричинили тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_12 .

Тим самим хуліганські дії ОСОБА_18 , супроводжувалися особливою зухвалістю, вчинені групою осіб, які в подальшому і спричинили тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_12 .

Тим самим хуліганські дії ОСОБА_19 , супроводжувалися особливою зухвалістю, вчинені групою осіб, що пов`язане з опором інших громадянам, які припиняли хуліганські дії, які в подальшому і спричинили тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_12 .

Таким чином, ОСОБА_16 скоїв кримінальне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 296 Кримінального кодексу України, - тобто грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю вчинене групою осіб, що пов`язане з опором іншим громадянам, які припиняли хуліганські дії.

Таким чином, ОСОБА_19 скоїв кримінальне правопорушення передбачене ч.2. ст. 296 Кримінального кодексу України, тобто грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.

Таким чином, ОСОБА_18 , скоїв кримінальне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 296 Кримінального кодексу України, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю вчинене групою осіб, що пов`язане з опором іншим громадянам, які припиняли хуліганські дії.

А також, 18.08.2016 року, приблизно о 17 годині 30 хвилин, більш точний час у ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, ОСОБА_16 знаходячись біля будинку АДРЕСА_4 , висловлюючись нецензурною лайкою відносно ОСОБА_11 , з хуліганських мотивів та явної неповаги до суспільства, грубо порушуючи громадський порядок, який супроводжувався особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, підійшовши до ОСОБА_11 , та реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_16 , із хуліганських мотивів став наносити ОСОБА_11 удари руками та ногами по різним частинам тіла, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження - садна і синець обличчя, садна слизової язика.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 267 від 19.08.2016 року встановлено, що у ОСОБА_11 є тілесні ушкодження - садна і синець обличчя, садна слизової язика, як результат травмуючої дії тупих твердих, на що вказує характер тілесних ушкоджень. Садна і синці зазвичай викликають незначні скороминущі наслідки, впродовжбільше я 6 днів та відповідно п. 2.3.5. «Правил, судово-медичного визначення ступенютяжкості тілесних ушкоджень» (1995) відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

З метою припинення хуліганських дій до ОСОБА_16 підійшла потерпіла ОСОБА_10 , яка почала намагатись заспокоїти ОСОБА_20 , та з цією метою взяла останнього за плече, на що ОСОБА_16 висловлюючись нецензурною лайкою, з мотивів явної неповаги до суспільства., грубо порушуючи громадський порядок, який супроводжувався особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, став наносити потерпілій ОСОБА_10 удари руками та ногами по різним частинам тіла, чим спричинив тілесні ушкодження - множинні садна в області правого передпліччя, синець в області правого стегна.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 268 від 19.08.2016 встановлено, що у ОСОБА_10 єтілесні ушкодження - множинні садна в області правого стегна. Садна і синці зазвичай викликають незначні скороминущі наслідки, впродовж не більше як 6 днів і відповідно п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» (1995) відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Дії ОСОБА_16 , тривали біля п`ятнадцяти хвилин, виразились в порушенні громадського порядку, суспільної моралі, явної неповаги до суспільства, та супроводжувались особливою зухвалістю і винятковим цинізмом, ігноруванням існуючих в суспільстві елементарних правил поведінки.

Таким чином, ОСОБА_16 , скоїв кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 296 КК України, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю та винятковим цинізмом.

Допитані в судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 по епізоду їх обвинувачення з потерпілим ОСОБА_12 дали суду покази та пояснили.

ОСОБА_16 пояснив суду, що вину в скоєнні злочину щодо ОСОБА_12 не визнає. Дійсно 10.11.2016 року приблизно біля 16 годині він разом з ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , знаходилися в салоні автомобіля марки БМВ, темно вишневого кольору, державний номер НОМЕР_1 і знаходилися на вказаному автомобілі припаркованому на вулиці Ушакова, навпроти будинку №5-а, в м. Білгород-Дністровський Одеської області. На автомобілі вони не дрифтували. В цей час до них підійшов потерпілий ОСОБА_12 ,якого він особисто не знав,но чув про нього від інших осіб, що потерпілий має дуже різкий характер поведінки з людьми. Потерпілий підійшов до їх автомобіля і несподівано почав дуже стукати по їх автомобілю,і щось кричати. Потім також несподівано відкрив передні пасажирські двері і силою почав витягувати його з салону автомобіля. Він не міг вийти з автомобіля, так як йому мішала сумка, яка була на його грудях,а коли потерпілий витягнув його з автомобіля, то вдарив його в пах,а потім вдарив в обличчя. В результаті обоюдних фізичних дій між ними,потерпілий спіткнувся і впав в салон автомобіля, в той же час до автомобіля бігли люди, один чоловік біг з лопатою в руках. Він також отримав тілесні ушкодження в результаті фізичних дій з ОСОБА_12 . Драки між ними не було. В руках у нього нічого не було, нічим він не погрожував ні потерпілому, ні іншим особам.Особисто потерпілого він не знав, конфліктів між ними ніколи не було. В цей день автомобілем вони не дрифтували, слідів на автодорозі від дрифтування автомобілем не було. Раніше на місце де відбувся конфлікт, автомобілем він не приїзжав. В нього не має пістолета, та не було пістолета під час конфлікту з потерпілим. Під час обшуку пістолет не було виявлено. Потерпілий виясняв з ними стосунки щодо дрифтування автомобілем на автодорозі. Ніхто не бив потерпілого. Потерпілий вів себе агресивно, нервував, кричав на них.

ОСОБА_19 пояснив суду, що вину в скоєнні злочину щодо ОСОБА_12 не визнає. Дійсно 10.11.2016 року, приблизно біля 16 годині, він разом з ОСОБА_16 та ОСОБА_18 каталися на автомобілі марки БМВ, темно вишневого кольору, державний номер НОМЕР_1 і знаходилися на вказаному автомобілі припаркованому на вулиці Ушакова, навпроти будинку №5-а, в м. Білгород-Дністровський Одеської області. На автомобілі вони не дрифтували. В цей час до них підійшов потерпілий ОСОБА_12 , якого він особисто давно знав, який відкрив передні пасажирські двері і силою почав витягувати ОСОБА_16 з салону автомашини. Витягнувши ОСОБА_16 з автомобіля потерпілий вдарив ОСОБА_21 в пах. Він не хотів конфлікту так як знав ОСОБА_12 , знав його характер, що той вспильчивий і хотів зупинити боротьбу між потерпілим та ОСОБА_21 , тому також вийшов з автомобіля. В той момент до них підбіг мужчина з лопатою.Він особисто та ОСОБА_18 не били потерпілого.

ОСОБА_18 пояснив суду, що вину в скоєнні злочину щодо ОСОБА_12 не визнає. Дійсно 10.11.2016 року, приблизно біля 16 годині, він разом з ОСОБА_16 та ОСОБА_19 каталися на автомобілі марки БМВ, темно вишневого кольору, державний номер НОМЕР_1 і знаходилися на вказаному автомобілі припаркованому на вулиці Ушакова, навпроти будинку №5-а, в м. Білгород-Дністровський Одеської області. На автомобілі вони не дрифтували. В цей час до них підійшов потерпілий ОСОБА_12 , якого він особисто не знав і почав агресивно стукати по їх автомобілю та кричати на них. Він був за кермом автомобіля і хотів вже їхати но побачив, що потерпілий відкрив передні пасажирські двері і силою почав витягувати ОСОБА_16 з салону автомобіля, який не міг вийти з автомобіля. Між ОСОБА_16 та потерпілим була потасовка, потерпілий виясняв у них, чому вони на його вулиці постійно автомобілем дрейфують по автодорозі. Він також побачив людей, що бігли до автомобіля, один з них біг з лопатою,тому він також вийшов з автомобіля і вступився за ОСОБА_16 . Потім вони поїхали з місця конфлікту. Він не знає звідки у потерпілого тілесні ушкодження. З потерпілим він ніколи не був знайомий, неприязних стосунків між ними не було. Дії дрифтування на автомобілі не вчиняли. Він не бачив у ОСОБА_21 і.р. пістолет, погроз пістолетом не було,також не бачив, хто бив потерпілого.Фізичного конфлікту між ним та потерпілим не було.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

По епізоду хуліганських дій інкрімінованих обвинуваченим ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 з потерпілим ОСОБА_12 винуватість обвинувачених підтверджується наступними доказами, які частково спростували покази обвинувачених.

Потерпілий ОСОБА_12 пояснив, що 10 листопада 2016 року між 15-16 годинами, коли він приїхав до дому в м. Б.Дністровськ, і садив дерева, люди йому розповіли, що на протязі місяця приїзджають різні автомашини, порушуючи правила Дорожного руху, дуже швидко їздять по вулиці,піднімаючи шум, також приїзжають різніавтомашини вночі, зранку, вечером, люди називали йому номера різних автомобілів та призвища різних осіб, які порушували громадський порядок, які дрифтували на автомашинах по автодорозі. Він з такими людьми провів розмови, при яких йому пообіцяли більше такого не робити. Коли він приїхав додому то побачив, що знову приїхав автомобіль, з якого вийшов ОСОБА_18 . Коли він підійшов ближче до автомобіля то побачив обвинувачених ОСОБА_18 , ОСОБА_16 та ОСОБА_19 , яких він знав раніше тільки візуально. Спілкуючись з ними, відчинив пасажирські двері автомобіля та звернувся до обвинувачених з проханням не порушувати громадський порядок, так як їх дрифт та гучне водіння автомобіля заважають мешканцям вулиць Ушакова та Ізмаїльської, що в м. Білгород-Дністровський Одеської області та можуть бути аварійно небезпечними для інших водіїв. На що обвинувачені кожен по своєму відреагували на його зауваження.

Він почув від ОСОБА_19 , що вони вже їдуть, при цьому ОСОБА_16 почав лаятися до нього, ОСОБА_16 почав підбивати ОСОБА_22 на їзду по автодорозі, говорив давай газуй, спілкувався з ним нецензурно. Він звертаючись до всіх обвинувачених, вимагав від них вести себе корректно, не порушувати громадський порядок, інакше він буде вимушений звертатися в поліцію, всі обвинувачені разом почали з ним лаятися. Розмова була 30-40 секунд, ОСОБА_18 та ОСОБА_19 хотіли їхати, ОСОБА_16 не хотів. Коли ОСОБА_16 взяв в руку пістолет, то він схопив його за руку. ОСОБА_18 став наносити йому удари рукою. ОСОБА_16 наносив йому удари руками, ногами по тулубу, обличчю, також підійшов ОСОБА_19 , який вдарив його кулаком в обличчя і таким способом зламав йому ніс, від чого він впав в салон автомашини. Підбігли його робітники і стали їх затримувати. Всі обвинувачені били його. До нього підійшов ОСОБА_23 і відвів його до дому, у двір. Після чого він звернувся в відділ поліції з заявою. Він 27 днів знаходився в лікарні на лікуванні. Під час досудового розслідування він по фотографії впізнав обвинувачених. Під час здійснення хуліганських дій та під час досудового розслідування зброю, яку він бачив, не було знайдено та не було вилучено.

Через отриману травму він лікувався в лікарні, тому він підтримує цивільний позов дообвинувачених ОСОБА_16 , ОСОБА_19 . ОСОБА_18 про стягнення моральної шкоди в розмірі 200 000 гривень. Мотивує позов тим, що обвинувачені скоїли щодо нього особисто злочин через який він переніс страждання, чим йому спричинена моральна шкода.

Свідок ОСОБА_24 пояснив, коли він працював у ОСОБА_12 то він бачив як на вулицю приїджали різні автомашини, які навмисно буксували на ділянці автодороги розташованої біля будинку потерпілого. Він бачив коли приїхали обвинувачені на автомашині і почали їздити автомобілем на великій швидкості по вулиці дрифтуючи. До них підійшов ОСОБА_12 зробив зауваження.Через що всі обвинувачені почали бити потерпілого та нецензурно виражатися в суспільному місці.

Від удару ОСОБА_19 , яким він попав в око потерпілому ОСОБА_12 знизу, той впав в салон автомобіля. Обвинувачений ОСОБА_16 наносив удари потерпілому в обличчя. Вважає що ОСОБА_16 вдарив потерпілого декілька разів в голову і по тулубу. ОСОБА_19 також вдарив потерпілого несподівано ззаду, після чого він став відтягувати ОСОБА_19 від потерпілого, який лежав в салоні автомобіля на сидінні після отриманого удару, тому у потерпілого після отриманих ударів пішла кров.

Він забрав потерпілого, після чого обвинувачені сіли в автомашину і поїхали з місця скоєння злочину.

- згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідуваньвід 11.11.2016 року, (т.5,а.с.1) видно, що до державного реєстру внесено дані про те, що 10.11.2016 року приблизно о 16 годин 40 хвилин троє осіб,дані яких невідомі, знаходячись на ділянці місцевості, розташованої навпроти будівництва по АДРЕСА_5 , під час сварки нанесли тілесні ушкодження ОСОБА_12 .

- згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідуваньвід 27.01.2017 року, (т.5,а.с.2) видно, що до державного реєстру внесено дані про те, що 10.11.2016 року приблизно о 16 годині, більш точну дату встановити в ході досудового розслідування не представилось можливим, перебуваючи в автомобілі марки БМВ темно вишневого кольору,державний номер не встановлений, порушуючи громадський порядок, дрифтували на вказаному автомобілі, перебуваючи за адресом Одеська область м.Белгород Дністровський вул.Ушакова, навпроти будинку 5-а, де в цей час перебував потерпілий ОСОБА_12 та інші особи, які знаходилися на подвір`ї житлового будинку. В ході досудового розслідування встановлено, що особами причетними до скоєння злочину є ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_16

-з протоколу усної заяви ОСОБА_12 (т.5,а.с.53) поданої та зареєстрованої в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Белгород-Дністровського Відділу поліції Одеської області від 10.11.2016 року №14251 видно, що поліцією отримано повідомлення про скоєння правопорушення, а саме про те, що троє мужчин знаходячись на вулиці Ушакова, навпроти будинку №5 в Белгород-Дністровському спричинили йому тілесне ушкодження.

Згідно висновку експерта №1 від 6.01.2017 року (т.5 а.с.69-70) складеного експертом ОСОБА_25 підпорядкованим Міністерству охорони здоров`я в Україні Департамент охорони здоров`я Одеської облдержадміністрації «КУ Одеське обласне бюро судово - медичної експертизи», на підставі даних встановлених судово медичною експертизою употерпілого ОСОБА_12 встановлена забійна рана в області нижнього краю лівої очиці, синці на повіках очей. Для загоєння рани необхідно не більше 21 дня, у відповідності до правил з п.2.3.3. зазначені тілесні ушкодження відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Згідно слідчого експерименту проведенного слідчим слідчого відділу Білгород Дністровського МРВ ГУ МВС України в Одеській області від 30.03.2017 року, за участю потерпілого ОСОБА_12 , (т.6.,а.с.102-104), видно, що потерпілий пояснив про скоєння хуліганських дій щодо нього ОСОБА_16 та іншими особами.

Згідно слідчого експерименту проведенного слідчим слідчого відділу Білгород Дністровського МРВ ГУ МВС України в Одеській області від 30.03.2017 року, за участю потерпілого ОСОБА_12 , (т.6.,а.с.106-107), видно, що потерпілий пояснив про скоєння хуліганських дій щодо нього ОСОБА_19 та іншими особами.

Згідно слідчого експерименту проведенного слідчим слідчого відділу Білгород Дністровського МРВ ГУ МВС України в Одеській області від 30.03.2017 року, за участю потерпілого ОСОБА_12 , (т.6.,а.с.109-110), видно, що потерпілий пояснив про скоєння хуліганських дій щодо нього ОСОБА_18 та іншими особами.

Згідно слідчого експерименту проведенного слідчим слідчого відділу Білгород Дністровського МРВ ГУ МВС України в Одеській області від 30.03.2017 року, за участю свідка ОСОБА_24 (т.6.,а.с.117-118), видно, що свідок пояснив про скоєння хуліганських дій щодо потерпілого ОСОБА_12 ОСОБА_19 та іншими особами.

Згідно слідчого експерименту проведенного слідчим слідчого відділу Білгород Дністровського МРВ ГУ МВС України в Одеській області від 30.03.2017 року, за участю свідка ОСОБА_24 (т.6.,а.с.112-114), видно, що свідок пояснив про скоєння хуліганських дій щодо потерпілого ОСОБА_12 ОСОБА_16 та іншими особами.

Згідно слідчого експерименту проведенного слідчим слідчого відділу Білгород Дністровського МРВ ГУ МВС України в Одеській області від 30.03.2017 року, за участю свідка ОСОБА_24 (т.6.,а.с.120-121), видно, що свідок пояснив про скоєння хуліганських дій щодо потерпілого ОСОБА_12 . ОСОБА_18 та іншими особами.

З огляду на викладене, суд вважає, що надані стороною обвинувачення вищевказані докази доводять вину обвинуваченого ОСОБА_16 по епізоду обвинувачення з потерпілим ОСОБА_12 , лише у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст.296 КК України.

По епізоду хуліганських дій інкрімінованих обвинуваченому ОСОБА_16 з потерпілим ОСОБА_11 та потерпілою ОСОБА_10 ..

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_16 по епізоду його обвинувачення з потерпілими з потерпілим ОСОБА_11 та потерпілою ОСОБА_10 дав суду покази та пояснив, що жителька м. Білгород-Дністровський Одеської області ОСОБА_26 , яка працює парикмахером і його обслуговує, звернулася до нього з просьбою допомогти їй. Просила завезти її до людей, які недавно пошкодили її автомобіль, з метою отримати від них гроші за спричинену їй шкоду.Тому з метою допомоги жінці, він погодився відвезти її до місця призначення зустрічі з такими людьми. 18.08.2016 року приблизно біля 17 годині він разом з ОСОБА_26 на автомобілі підїхав до будинку АДРЕСА_4 , де знаходячись в автомобілі почув що люди, з якими вона спілкувалася не погоджувалися на відшкодування шкоди заподіяної жінці пошкодженням її автомобіля, голосно кричали, хамили їй та погрожувати. Він нікого не бив. З потерпілими він не був знайомий ніяких особистих стосунків не мав.

Покази обвинуваченого ОСОБА_16 частково спростовані в суді дослідженими доказами і його винуватість в скоєнні злочину передбаченому ч.1 ст.296 КК України підтверджується наступними доказами:

Потерпіла ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила суду про те, що вона в порядку ст.63 Конституції відмовляється від дачі показів, щодо пред`явленого ОСОБА_16 обвинувачення. Також пояснила, що на неї ніхто не здійснював тиск, не погрожував їй, її відмова від показів є добровільною, показів слідчому не давала.

Потерпілий ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив суду про те, що він в порядку ст.63 Конституції відмовляється від дачі показів, щодо пред`явленого ОСОБА_16 обвинувачення. Також пояснив, що йому не було відомо, що слідчий визнав його потерпілим, він не згоден з тим, що він потерпілий. Показів слідчому не давав, в слідчих експериментах не приймав участь, заяву на обвинуваченого не писав.

Свідок ОСОБА_27 пояснив, що відносини були вияснені між обвинуваченим та потерпілими в його присутності, де обвинувачений просив у них пробачення. Також в його присутності все відбувалося. 18.08.2016 року біля 17 годин він разом з потерпілими знаходився в біля будинку № 60 по вул. Шабська в м. Білгород-Дністровський Одеської області. До них підійшов ОСОБА_16 почав виясняти якійсь особисті стосунки, а потім в його присутності умисно наніс удари та побив ОСОБА_28 і один раз вдарив потерпілу ОСОБА_29 , яка намагалася зупинити безпричинні хуліганські дії обвинуваченого з яким ніхто не був знайомий. Обвинувачений показував їм пістолет та ніж. Все відбувалося швидко, не тривалий час, біля 15 хвилин. Причини таких дій обвинуваченого йому не відомо, вважає що були бепричинні дії. Він запамятав ОСОБА_16 , так як той побив потерпілих в його присутності в суспільному місці на вулиці міста, а потім просив у них пробачення за скоєні ним хуліганські дії.

Свідок ОСОБА_26 пояснила суду, що вона працює парикмахером в м. Білгород-Дністровський Одеської області. Знає ОСОБА_16 до якого, як до мужчини, звернулася за допомогою. Так як її знайомий мужчина будучи в алкогольному стані, без її дозволу, керував її автомобілем, якого дуже сильно пошкодив. На призначену зустріч з цим мужчиною вона попросила приїхати з нею ОСОБА_16 . Коли вони підійшли до потерпілих та інших осіб які були з ними, де вона почала розмову провідшкодування їй грошей за пошкоджений автомобіль, то всі присутні почали з неї сміятися, хамити їй кричати і говорили, що не буде відшкодовано шкоду. ОСОБА_16 сказав, що немає з ким розмовляти і вони поїхали з місця зустрічі.

- згідно з витягу Єдиного реєстру досудових розслідувань №0002485 від 18.08.2016 року, (т.5,а.с.1)видно, що до державного реєстру внесено дані про те, що18.08.2016 року ОСОБА_16 на вул.Шабська в м.Белгород Дністровський Одеської області знаходячись біля ОПБ №4, з хуліганських мотивів, явної неповаги до суспільства спричинив легкі тілесні ушкодження ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , після чого дістав пістолет та спрямував його на ОСОБА_11 висловлюючи в його адресу погрози про застосування вогнепальної зброї.

- згідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 18.08.2016 року (т.5,а.с.30-32) ОСОБА_10 подала заяву в Білгород -Дністровський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області про те, що 18.08.2016 року невстановлені особи на вул.Шабська вм. Білгород -Дністровський Одеської області спричинили їй тілесні ушкодження.

Згідно висновку експерта №268 від 10.09.2016 року (т.5 а.с.49) складеного експертом ОСОБА_25 підпорядкованим Міністерству охорони здоров`я в Україні Департамент охорони здоров`я Одеської облдержадміністрації «КУ Одеське обласне бюро судово - медичної експертизи», на підставі даних встановлених судово медичною експертизою у ОСОБА_10 є тілесні ушкодження - множинні садна в області правого стегна. Садна і синці зазвичай викликають незначні скороминущі наслідки, впродовж не більше як 6 днів і відповідно п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» (1995) відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Згідно висновку експерта №267 від 10.09.2016 року (т.5 а.с.51-52) складеного експертом ОСОБА_25 підпорядкованим Міністерству охорони здоров`я в Україні Департамент охорони здоров`я Одеської облдержадміністрації «КУ Одеське обласне бюро судово - медичної експертизи», на підставі даних встановлених судово медичною експертизою у ОСОБА_11 є тілесні ушкодження - садна і синець обличчя, садна слизової язика, як результат травмуючої дії тупих твердих, на що вказує характер тілесних ушкоджень. .Садна і синці зазвичай викликають незначні скороминущі наслідки, впродовж більше як 6 днів та відповідно п. 2.3.5. «Правил, судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» (1995) відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

З огляду на викладене, суд вважає, що надані стороною обвинувачення вищевказані докази доводять вину обвинуваченого ОСОБА_16 , по епізоду обвинувачення з потерпілими ОСОБА_11 та потерпілою ОСОБА_10 , лише у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.296 КК України.

Окрім того, згідно обвинувального акту досудового розслідування ОСОБА_16 висунуто обвинувачення у вчиненні злочину передбаченого ч.1ст. 185 КК України щодо потерпілого ОСОБА_14 за наступних обставин.

30.05.2018року приблизно о 16 годин, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, перебуваючи на парковці ТЦ «Сіті Центр», розташованій за адресою: м. Одеса, просп. Небесної Сотні, 2-а, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, з автомобілю марки «Заз Ланос», 2013 р.в., білого кольору, д/н НОМЕР_2 , таємно викрав майно, що належить ОСОБА_14 , а саме: мобільний телефон марки «Meizum2-note» у корпусі сірого кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_3 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , вартість якого складає 3200 гривень, в якому знаходилася картка мобільного оператора з абонентським номером НОМЕР_4 , вартістю 15 гривень,з чохлом чорного кольору, вартістю 100 гривень, помістивши його до своєї сумки,чим спричинив ОСОБА_14 матеріальну шкоду на загальну суму 3315 гривень.

Після того ОСОБА_16 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, отримавши можливість розпорядитися викраденим майном на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_16 обвинувачується в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, тобто в - таємному викраденні чужого майна (крадіжка).

Допитаний всудовому засіданні обвинувачений ОСОБА_16 пояснив, що які небудь протиправні дії щодо майна потерпілого він не скоював.

Також пояснив, що 30.05.2018 року, біля 16 годин, він дійсно приїхав в торговий центр і після парковки автомобіля проходив по території парковки торгового центру «Сіті Центр», розташованого за адресою: м. Одеса, просп. Небесної Сотні, 2-а. Коли він проходив мимо автомобіля потерпілого, припаркованого серед інших автомобілів, він не міг пройти так як були відкриті двері автомобіля, тому він для того, щоби пройти в сторону торгового центру, штовхув двері автомобіля рукою, які закрилися і дійсно був від цього звук, він не бачив біля автомобіля з його сторони людей, так як будка автомобіля висока, і в той же час на землі побачив мобільний телефон, який підняв з землі, пройшов не більше пяти метрів, побачив мужчину, який також йшов в тому ж напрямку що він, недалеко від нього, якого спитав чи це не його телефон, якому тут же віддав знайдений телефон. Мужчина отримав від нього телефон, а він пішов дальшев в напрямку торгового центру. Цей мужчина з ним не виясняв зовсім ніяких стосунків на місці отримання телефону і пізніше. Вину не визнає так як не скоював злочину.

Потерпілий ОСОБА_14 в судовому засіданні відмовився від показів на підставі ст. 63 Конституції України. Пояснив суду, що зовсім ніяких претензій до обвинуваченого не має.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_30 пояснив суду, що він як працівник поліції приїхав на виклик на місце на територію парковки ТЦ «Сіті Центр», розташованого за адресою: м. Одеса, просп. Небесної Сотні, 2-а.

Під час вияснення обставин правопорушення були присутні обвинувачений та потерпілий. Мобільний телефон, який є предметом злочину, знаходився в руках у потерпілого. Працівники поліції мобільний телефон ні в кого не вилучали. Спочатку потерпілий сказав , що був конфлікт, потім сказав що вкрали телефон. До автомобіля потерпілого не підходили. Всіх осіб було доставлено в відділ поліцї, в тому числі і ОСОБА_16 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_31 пояснив суду, що він разом з потерпілим ОСОБА_14 , в одній автомашині приїхали на територію парковки ТЦ «Сіті Центр», розташованого за адресою: м. Одеса, просп. Небесної Сотні, 2-а. Більше нікого з ними не було. Вони разом з ОСОБА_14 залишили відкритими двері в салоні автомашини, і вдвох з будки автомашини вигружали груз, тому двері будки автомобіля були відкриті.

Він почув хлопок дверей салону автомашини, самих обставин, хто закрив двері він не міг бачити, так як в автомобілі дуже висока будка, через яку не було нічого видно. А коли вони почали відходити від автомашини, то він побачив обинуваченого, який йшов близько від них і в якого з сумки торчав мобільний телефон потерпілого. Коли вони підійшли до обвинуваченого, то той віддав телефон потерпілому. Сам момент кражі він особисто не бачив. На автостоянці було багато інших автомашин, людей близько біля них не було.

Судом досліджені письмові докази по епізоду обвинувачення ОСОБА_32 за ч.1 ст.185 КК України щодо потерпілого ОСОБА_14 , а саме:

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001958 від 31.05.2018 року видно, що до державного реєстру внесено дані про те, що 30.05.2018 року надійшла заява від ОСОБА_14 про те, що 30.05.2018 року приблизно о 16 годин невстановлена особа знаходячись на парковці ТЦ «Сіті Центр», за адресом : м. Одеса, просп. Небесної Сотні, 2-а, з автомобіля марки «Заз Ланос», білого кольору, держ.№ НОМЕР_2 , таємно викрала мобільний телефон марки «Meizum2-note», який нележить ОСОБА_14 ,чим спричинив останньому матеріальний збиток на суму 3 715 гривень.

- згідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 30.05.2018 року ОСОБА_14 подав заяву в Київський відділ поліції в м.Одесі Головного управляння Національної поліції в Одеській області про те, що він просить прийняти міри до невстановленої особи, яка намагалася вкрасти його мобільний телефон вартістю 3 500 гривень, з автомобіля, який знаходився на парковці ТЦ «Сіті Центр», за адресом : м. Одеса, просп. Небесної Сотні, 2-а.

-письмовим звітом про проведення оцінки мобільний телефон марки «Meizum2-note» вартісь якого встановлено в сумі 3200 гривень.Вартість чохла скаладає 100 грн., а всього 3300 грн.

- протоколом огляду місця події від 4.06.2018 року автомобіля марки «Заз Ланос»,білого кольору, держ.№ НОМЕР_2 встановлено, що автомобіль не є пошкодженим, обстановка в салоні не порушена.

- протоколом огляду предмету мобільного телефону марки «Meizum2-note».

- постановою слідчого про визнання мобільного телефону марки «Meizum2-note» речовим доказом.

З огляду на викладене, суд вважає, що надані стороною обвинувачення вищевказані докази не доводять вину обвинуваченого ОСОБА_16 по епізоду обвинувачення з потерпілим ОСОБА_14 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.185 КК України.

Окрім того,згідно обвинувального акту досудового розслідування ОСОБА_16 висунуто обвинувачення у вчиненні злочину передбаченого ст. 125 КК України, щодо потерпілої ОСОБА_13 , за наступних обставин.

08.12.2014 приблизно о 09 годині 30 хвилин, точний час в ході проведення досудового розслідування встановити не представилось можливим ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходячись в м. Одеса на розі вул. Ботанічний провулок та проспекту Гагаріна, біля кафе «ДомКафа», побачив раніше знайому йому ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка звернулась до нього з проханням повернути автомобіль марки «HyundaiGetz», але ОСОБА_16 , раптово, на ґрунті неприязних стосунків, діючи з метою нанесення тілесних ушкоджень умисно наніс потерпілій один удар кулаком в область лівої сторони обличчя, від якого у потерпілої ОСОБА_13 залишився синець верхньої повіки лівого ока, а також крововилив під кон`юнктиву лівого очного яблука.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №3251 від 08.12.2014 встановлено, що у ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , наявні тілесні ушкодження у вигляді синця верхньої повіки лівого ока, крововилив під кон`юнктиву лівого очного яблука. Зазначені тілесні ушкодження утворилися від дії тупого предмета, індивідуальні особливості якого в пошкодженні не відобразилися, яким могла бути рука (стисла в кулак кисть) і інший предмет. Данні ушкодження мають незначні, скороминучі наслідки, які продовжуються не більше 6 днів, і тому, відповідно п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.) відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_16 , обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 Кримінального кодексу України, а саме умисному нанесенні легких тілесних ушкоджень.

Обвинувачений ОСОБА_16 свою причетність у вчиненні вказаного злочину заперечив повністю та показав, що не вчиняв щодо потерпілої будь які притиправні дії. Він дійсно випадково зустрів на вулиці в м.Одесі потерпілу ОСОБА_13 , яка в свій час безпричинно переслідувала його, безпричинно говорила йому що він вкрав її автомобіль. І тут зустрівши його на вулиці, знову почала кричати до нього, що він вкрав її автомобіль. Коли він йшов по вулиці не реагуючи на крики ОСОБА_13 щодо нього, то потерпіла підійшла ближче до нього, почала хватати його за руки, спіткнулася і сама впала. Він її зовсім не штовхав. Вона безпричинно переслідує його тривалий час.

Потерпіла ОСОБА_13 пояснила: що 8 грудня 2014 року коли вона вийшла з банку в м. Одесі і йшла по проспекту Гагаріна, на зустріч біля Ботанічного провулку їй йшов ОСОБА_16 , вона його впізнала візуально в обличчя, так як він зустрічався з її донькою, а коли перестав зустрічатися, то в цей період у них угнали її автомобіль. Вона звернулася до нього і спитала, де її автомобіль. В той момент в неї в руці була дамська сумка. На її зверення до обвинуваченого почула від нього нецензурну лайку, та отримала удар у скроню, а коли вона очнулася його вже не було. Раніше вона його не знала, вона побачила його в міліції після викрадення автомобіля. 8 грудня вона була одна, ОСОБА_16 також був один.

Вона зверталася в слідче управління в Одесі, де їй дали направлення в Шевченківський РВ міліції. Вона вважає, що обвинувачений спричинив їй також моральну шкоду, яку вона просить стягнути в сумі 100 000 гривень, тому що вона втратила можливість працювати деякий час, так як в неї був синець. Два тижні вона ходила до лікаря. Спочатку в Одесі звернулась до окуліста, потім в Б.Дністровському вона лікувалась амбулаторно. ЇЇ донька зараз знаходиться за межами України, живе постійно в Росіі. Про все що відбулося між нею та обвинуваченим вона розповіла іншим людям.

Свідок ОСОБА_33 пояснила, що зі слів сестри ОСОБА_13 їй відомо про обставини правопорушення що до сестри. В той день до неї приходила сестра, а потім зателефонувала і в телефонному режимі вона розповіла, що зустрілась з ОСОБА_16 , і сказала, що він рукою вдарив сестру в скроню.

Судом досліджені письмові докази по епізоду обвинувачення ОСОБА_32 за ч.1 ст.125 КК України щодо потерпілої ОСОБА_13 , а саме:

-згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0011438 від 25.12.2014 року, том.№7 (а.с.1) видно, що до державного реєстру внесено дані про те, що надійшла заява від ОСОБА_13 про те, що 18.12.2014 року невстановленою особою в м.Одесі на проспекті Гагаріна,15, їй були спричинені легкі тілесні пошкодження. Органом досудового розслідування є Білгород -Дністровський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області,про що зареєстровано 6.06.2017 року.

-згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0011438 від 25.12.2014 року, том.№7(а.с.7) видно, що до державного реєстру внесено дані про те, що 18.12.2014 року невстановленою особою в м.Одесі на проспекті Гагаріна,15 були нанесені легкі тілесні пошкодження. Органом досудового розслідування є Приморський РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області,про що зареєстровано 26.12.2014 року.

-згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0011438 від 25.12.2014 року, том.№7(а.с.57) видно, що до державного реєстру внесено дані про те, що 18.12.2014 року невстановленою особою в АДРЕСА_6 ОСОБА_13 були нанесені легкі тілесні пошкодження. Органом досудового розслідування є Білгород -Дністровський МРВ ГУ МВС України в Одеській області, про що зареєстровано 13.07.2015 року.

Згідно висновку експерта №3251 від 08.12.2014 року (т.7 а.с.35-36) складеного експертом ОСОБА_34 підпорядкованим Міністерству охорони здоров`я в Україні Департамент охорони здоров`я Одеської облдержадміністрації «КУ Одеське обласне бюро судово - медичної експертизи», на підставі даних встановлених судово медичною експертизою у ОСОБА_13 виявлено тілесні ушкодження у вигляді синця верхньої повіки лівого ока, крововилив під кон`юнктиву лівого очного яблука. Зазначені тілесні ушкодження утворилися від дії тупого предмета, індивідуальні особливості якого в пошкодженні не відобразилися, яким могла бути рука (стисла в кулак кисть) і інший предмет. Данні ушкодження мають незначні, скороминучі наслідки, які продовжуються не більше 6 днів, і тому, відповідно п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.) відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту, з фото таблицями від 27.01.2017 року про відтворення обстановки та обставин події від 8.12.2014 року за участю потерпілої та статиста (т.7 а.с.137-145) видно, що потерпіла на вулиці в Одесі показала механізм спричинення їй тілесних ушкоджень, про те що ОСОБА_16 кулаком наніс їй один удар в область лівої частини обличчя.

З огляду на викладене, суд вважає, що надані стороною обвинувачення вищевказані докази не доводять вину обвинуваченого ОСОБА_16 по епізоду обвинувачення з потерпілою ОСОБА_13 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України.

Висновок суду за результатами розгляду кримінальних проваджень№0002485 від 18.08.2016 року, №0011438 від 25.12.2014 року, №0001958 від 31.05.2018 року.

Судовий розгляд проведено в межах пред`явлених обвинувачень, згідно положень ст. 337 КПК України, лише стосовно кожної особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувальних актів.

Відповідно до ст.2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод, та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тою метою, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений та засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Оцінивши кожний досліджений та перевірений в судовому засіданні доказ з точки зору належності, допустимості, а сукупність зібраних доказів- з точки зору достатності та взаємозвязку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд поза розумним сумнівом, по епізоду хуліганських дій з потерпілим ОСОБА_35 вважає доведеним вину обвинувачених ОСОБА_18 за ч.2 ст.296 КК України, ОСОБА_19 за ч.3 ст.296 КК України з потерпілим ОСОБА_12 .

Разом з цим, по цьому ж епізоду обвинувачення, щодо хуліганських дій з потерпілим ОСОБА_12 , суд вважає, що вину ОСОБА_16 за кваліфікацією його дій саме за ч.4 ст.296 КК України не доведеною оскільки не доведено в його діях таку кваліфікуючу ознаку складу злочину, як вчинення хуліганських дій із застосуванням іншого предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень. Суд вважає доведеним вину обвинуваченого ОСОБА_16 по зазначеному епізоду обвинувачення за ч.3 ст. 296 КК України,з наступних підстав.

Так як перевіривши надані докази про протиправні дії ОСОБА_16 щодо потерпілого ОСОБА_12 , суд вирушуючи питання щодо наявності в діях ОСОБА_16 такої кваліфікуючої ознаки, як застосуванням іншого предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, дослідивши надані докази, вислухавши покази свідків, потерпілого, обвинувачених, приходить до наступного.

Згідно з п.10 Постанови Пленуму Верховоног Суду України від 22.12.2006 року № 10 «Про судову практику у справах про хуліганство» вирішуючи питання щодо наявності в діях винної особи такої кваліфікуючої ознаки хуліганства,як застосування зброї чи іншого предмета,спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень (ч.4ст.296 КК України), слід враховувати, що ця ознака має місце лише в тих випадках, коли винний за допомогою названих предметів заподіяв чи намагався заподіяти тілесні ушкодження під час учинення хуліганських дій.

В судовому засіданні встановлено, що предмет, який вказаний в обвинувальному акті, чи зброя не були вилучені досудовим слідством, як речовий доказ та не був долучений до матеріалів кримінального провадження, такий предмет чи зброя досудовим слідством також не були досліджені та не були передані суду для їх дослідження судом в судовому засіданні.

В судовому засіданні, згідно встановлених та досліджених судом обставин по кримінальному провадженню, суд не може прийти до об`єктивного висновку про те, що обвинувачений ОСОБА_16 створив реальну загрозу потерпілому чи іншим особам, для їх життя чи для їх здоровья, застосовуючи інший предмет, заздалегідь заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень, як вказано в обвинувальному акті, чи про те, що від дій обвинуваченого ОСОБА_21 наступила загроза для життя чи здоровя щодо потерпілого чи інших осіб.

В звязку з чим,як вважає суд, по даному кримінальному провадженню, по епізоду з потерпілим ОСОБА_12 , відсутні достовірні та обєктивні докази про застосування предмету чи зброї обвинуваченим ОСОБА_16 , і, що в результаті вказаних слідчим дій обвинуваченого наступили наслідки вказані в обвинувальному акті.

Тому досліджені в судовому засіданні та встановлені судом обставини не дають суду правових підстав для кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_21 за ч.4 ст.296 КК України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з інкрімінованого обвинувачення ОСОБА_16 , через недоказаність в його діях таких кваліфікуючих ознак як вчинення хуліганських дій із застосуванням іншого предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень необхідно виключити зазначені кваліфікуючі ознаки складу злочину передбаченого ч. 4 ст.296 КК України.

Тому, суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_16 по епізоду хуліганських дій з потерпілим ОСОБА_12 тільки за ч.3 ст.296 КК України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_16 , по епізоду обвинувачення з потерпілим ОСОБА_12 , суд кваліфікує за ч.3 ст.296 КК України, як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю вчинене групою осіб, що пов`язане з опором іншим громадянам, як припиняли хуліганські дії.

Дії обвинуваченого ОСОБА_18 , по епізоду обвинувачення з потерпілим ОСОБА_12 ,суд кваліфікує за ч.2. ст. 296 Кримінального кодексу України хуліганство - тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.

Дії обвинуваченого ОСОБА_19 ,по епізоду обвинувачення з потерпілим ОСОБА_12 , суд кваліфікує за ч. 3 ст. 296 Кримінального кодексу України хуліганство - тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю вчинене групою осіб, що пов`язане з опором іншим громадянам, як припиняли хуліганські дії.

По епізоду пред`явленого обвинувачення ОСОБА_16 за ч.4 ст.296 КК України з потерпілими ОСОБА_11 та потерпілою ОСОБА_10 суд вважає також недоведеною вину ОСОБА_16 за ч.4 ст.296 КК України, а саме, що не доведено в діях ОСОБА_16 таку кваліфікуючу ознаку складу злочину, як вчинення хуліганських дій із застосуванням іншого предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

Оскільки перевіривши надані докази, суд вирішуючи питання щодо наявності в діях ОСОБА_16 такої кваліфікуючої ознаки, як застосування іншого предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, дослідивши надані докази, вислухавши покази свідків, потерпілого, обвинувачених, приходить до наступного.

Згідно з п.10 Постанови Пленуму Верховоног Суду України від 22.12.2006 року № 10 «Про судову практику у справах про хуліганство» вирішуючи питання щодо наявності в діях винної особи такої кваліфікуючої ознаки хуліганства,як застосування зброї чи іншого предмета,спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень (ч.4ст.296 КК України), слід враховувати, що ця ознака має місце лише в тих випадках, коли винний за допомогою названих предметів заподіяв чи намагався заподіяти тілесні ушкодження під час учинення хуліганських дій.

В судовому засіданні встановлено, що предмет, про який вказано в обвинувальному акті, чи зброя не були вилучені досудовим слідством, як речовий доказ не був долучений до матеріалів кримінального провадження, такий предмет чи зброя досудовим слідством не були досліджені та не були передані суду для їх дослідження судом в судовому засіданні.

Потерпілі в порядку ст. 63 Конституції України відмовилися від дачі показів в судовому засіданні.

В судовому засіданні, згідно встановлених та досліджених судом обставин по кримінальному провадженню,суд не може прийти до об`єктивного висновку про те, що обвинувачений ОСОБА_16 створив реальну загрозу кому небуть з потерпілих чи іншим особам для життя чи для здоровья, застосовуючи інший предмет, заздалегідь заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень, як вказано в обвинувальному акті, чи про те, що від дій обвинуваченого ОСОБА_16 наступила загроза для життя чи здоровья щодо потерпілого чи інших осіб.

Через що, як вважає суд, по даному епізоду обвинувачення,відсутні достовірні та обєктивні докази про застосування предмету чи зброї обвинуваченим ОСОБА_16 і що в результаті вказаних досудовим слідством дій обвинуваченим ОСОБА_21 наступили наслідки вказані в обвинувальному акті.

Тому досліджені в судовому засіданні та встановлені судом обставини не дають суду правових підстав для кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_21 за ч.4 ст.296 КК України по даному епізоду обвинувачення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з інкрімінованого обвинувачення ОСОБА_16 , через недоказаність в його діях таких кваліфікуючих ознак як вчинення хуліганських дій із застосуванням іншого предмета,заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень необхідно виключити зазначені кваліфікуючі ознаки складу злочину.

А, дії обвинуваченого ОСОБА_16 суд кваліфікує за ч.3 ст.296 КК України,як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю вчинене групою осіб, що пов`язане з опором іншим громадянам, як припиняли хуліганські дії.

По єпізоду інкримінованого ОСОБА_16 висунутого обвинувачення у вчиненні злочину передбаченого ст. 125 КК України щодо потерпілої ОСОБА_13 дослідивши надані суду докази, суд приходить до висновку що вина обвинуваченого в скоєнні злочину не доказана.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 7.02.2003 року №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоровя особи» суд зобовязаний суворо додержуватсь вимог законодавства,що передбачає відповідальність за злочини проти життя та здоровя особи. Суди зобовязані установлювати вину обвинувачених.

В судовому засіданні стороною обвинувачення не надано суду достовірних доказів, які б підтвердили вину обвинуваченного в скоєнні злочину, щодо потерпілої ОСОБА_13 , крім її особистих показів суду .

В той же час обвинувачений ОСОБА_16 не визнає вину, тобто спростовує покази потерпілої, очевидців скоєння злочину щодо потерпілої ОСОБА_13 не має, свідки обвинувачення в судовому засіданні дали покази зі слів самої потерпілої, викладене викликає сумніви в об`єктивності показів потерпілої.

Відповідно до ч.2 ст. 62 Конституції України та згідно ч. 4 ст. 17 КПК України, ніхто не зобовязаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину (кримінального правопорушення), має бути виправданим,якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Обвинувачення не може грунтуватися на доказах,одержаних незаконним шляхом,а також на припущеннях,і відповідно до ч.3 ст. 62 Конститтуції України та ч.4 ст. 17 КПК України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

З приводу зазначених обставин неодноразово висловлював свою правову позицію і Європейський суд з прав людини.

Так в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Барбера,Мессегує і Джабардо проти Іспанії» в розумінні Суду принцип презумпції невинуватості полягає в наступному : тягар доведення вини обвинуваченого покладається на обвинувачення,а всі сімніви повинні тлумачитися на його користь. Обвинувач повинен повідомити обвинуваченому про докази, що мають проти ньогодля того, щоб обвинувчаений міг підготуватися та надати доводи в свій захист, і, врешті- решт, обвинувачення повинно надати докази, достатні для визнання його винуватим».(Barbera.Messegu and Jabardo v. Spain.1988.SeriesA. No 146.p.33.77).

Згідно з приписами ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб, та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотиви і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, ст.92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, за винятком випадків передбачених ч.2 цієї статті покладається на слідчого, прокурора та, в установленому порядку на потерпілого.

Відповідно до вимог ст.84-86 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи не достовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Доказ визначається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КПК України. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень,на нього не може посилатися суд при ухвалення судового рішення.

Підсумовуючи досліджені та проаналізовані у сукупності докази, надані стороною обвинувачення, щодо вини обвинуваченого ОСОБА_16 в скоєння злочину за ч.1 ст. 125 КК України, суд приходить до висновку, що надані суду докази обвинувачення не можуть вважатися такими, що доводять вину ОСОБА_16 поза розумним сумнівом у інкримінованому йому злочину щодо потерпілої ОСОБА_36 .

Доведення вини має випливати із сукупності ознак чи не спростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведена поза розумним сумнівом (п.43 рішення ЄСПЛ від 14.02.2003 року у справі «Кобець проти України»).

Зі змісту ч.3 ст.26 КПК України, випливає, що суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України.

Статтею 7 КПК України закріплені загальні засади кримінального провадження, серед яких є верховенство права,презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Частинами 2,4 ст.17 КПК Українипередбачено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи, якщо їх неможливо усунути, тлумачяться на користь такої особи.

Суд, оцінивши надані докази,керуючись внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, в їх сукупності вважає, що пред`явлене ОСОБА_16 обвинувачення не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду.

У відповідності до частини першої статті 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим, а в даному випадку, якщо проаналізувати повністю кримінальне провадження, докази вини ОСОБА_16 відсутні, а тому необхідно його за ч.1 ст.125 КК України виправдати, оскільки під час судового засідання не доведено, що саме він скоїв злочин щодо потерпілої.

Враховуючи обставини справи і результати судового розгляду, суд вважає, що в силу п.3 ч.1 ст.284, п. 2 ч.1 ст. 373 КПК України, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок, за відсутністю доказів про те, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим.

Потерпілою ОСОБА_13 заявлено цивільний позов до ОСОБА_16 про стягнення моральної шкоди завданої злочином.

В зв`язку з тим, що суд виправдовує обвинуваченого ОСОБА_16 по епізоду його обвинувачення з потерпілою ОСОБА_13 через недоведеність кримінального правопорушення вчиненого обвинуваченим, то суд при таких обставинах відмовляє потерпілій ОСОБА_13 в задоволенні поданого нею цивільного позову про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_16 на її користь.

Потерпілим ОСОБА_12 заявлено до обвинувачених ОСОБА_16 , ОСОБА_19 , ОСОБА_18 цивільний позов про стягнення моральної шкоди в розмірі 200 000 гривень (т.1 а.с.32).

Потерпілий позов мотивує тим, що обвинувачені скоїли щодо нього особисто злочин через який він переніс страждання чим йому спричинена моральна шкода.

Суд вивчивши поданий позов, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін по цивільному позову, вислухавши думки обвинувачених які позов не визнали, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню на користь потерпілого ОСОБА_12 .

Згідно зі ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано моральну шкоду, має право під час кримінального провадження подати цивільний позов до обвинуваченої особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду завдану діяннями такої обвинуваченої особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно з ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у звязку з цивільним позовом, цим кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно зі ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

У відповідності до п.10 ч.1 ст.56 КПК України потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України п.9 від 31.03.1995 №42 «Про судову практику по справам про стягнення моральної шкоди», розмір стягнення моральної шкоди, суд встановлює залежно від характеру страждань, які вчинені позивачу, характеру немайнових збитків і з врахуванням інших обставин.

При встановленні суми моральної шкоди, за вищевказаними позовними вимогами, за даним позовом суд враховує характер и ступінь, випробуваних потерпілою душевних і фізичних страждань, переживань, тяжкість вимушених змін в його житті через скоєння щодо нього злочину обвинуваченими.

Виходячи із вимог розумності та справедливості суд вважає, що позовні вимоги потерпілого про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню з кожного обвинуваченого на користь потерпілого в сумі по 15 000 гривен з кожного обвинуваченого.

Призначаючи покарання обвинуваченим ОСОБА_16 , ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів та враховує наступне.

Відповідно до ст. 65 КК України, та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами покарання" під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суд має суворо додержуватися вимог норм закону стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через це реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд призначаючи покарання зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Так, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_16 суд, враховує характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальнихо правопорушень, фактичні обставини справи, вчинення обвинуваченим злочинів проти громадського порядку, які згідно зі ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості.

При цьому, враховуючи суспільну небезпеку вчиненого, характер вчинення обвинуваченим злочинів проти громадського порядку, наслідки вчинення злочину, особу обвинуваченого його соціальний статус, стан здоров`я, що позитивно характеризується, на обліках в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, судимості не має, до кримінальної відповідальності притягується вперше, що його дружина знаходиться в стані вагітності, що відповідно зі ст. 66 КК України вказані обставини пом`якшують покарання, що обставини які обтяжують покарання передбачені ст. 67 КК України не встановлені, відповідно враховуючи принцип індивідуалізації призначення покарання, суд приходить до висновку, про призначення обвинуваченому покарання в виді позбавлення волі в межах санкції ч.3 статті 296 КК України та враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів, вважає, що виправлення та перевиховування обвинуваченого можливим без ізоляції від суспільства та про можливість звільнення ОСОБА_16 від відбування покарання, на підставі ст. 75 та ст.76 КК України, призначеного судом, в виді позбавлення волі з випробуванням.

При викладених обставинах суд вважає що таке покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого.

Так, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_19 суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, вчинення обвинуваченим злочину проти громадського порядку, який згідно зі ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості.

Тому, враховуючи суспільну небезпеку вчиненого, характер вчинення обвинуваченим злочину проти громадського порядку, наслідки вчинення злочину, особу обвинуваченого, його соціальний статус, який позитивно характеризується, має постійне місце проживання, на обліках в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, до кримінальної відповідальності притягується вперше, що відповідно зі ст. 66 КК України вказані обставини пом`якшують покарання, що обставини які обтяжують покарання передбачені ст. 67 КК України не встановлені, застосовуючи принцип індивідуалізації призначення покарання, суд приходить до висновку, про призначення обвинуваченому покарання в виді позбавлення волі, в межах санкції ч.3 статті 296 КК України та враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, вважає, що виправлення та перевиховування обвинуваченого можливим без ізоляції від суспільства та можливим звільнити ОСОБА_19 від відбування покарання, на підставі ст. 75 та ст.76 КК України призначеного судом, в виді позбавлення волі з випробуванням.

При викладених обставинах суд вважає, що таке покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого.

Так, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_18 суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, вчинення обвинуваченим злочину проти громадського порядку, який згідно зі ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості.

Тому, враховуючи суспільну небезпеку вчиненого, характер вчинення обвинуваченим злочину проти громадського порядку, наслідки вчинення злочину, особу обвинуваченого, його соціальний статус, який позитивно характеризується, має постійне місце проживання, на обліках в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, до кримінальної відповідальності притягується вперше, що відповідно зі ст. 66 КК України вказані обставини пом`якшують покарання, що обставини які обтяжують покарання передбачені ст. 67 КК України не встановлені, застосовуючи принцип індивідуалізації призначення покарання, суд приходить до висновку, про призначення обвинуваченому покарання в виді обмеження волі, в межах санкції ч.2 статті 296 КК України та враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, вважає, що виправлення та перевиховування обвинуваченого можливим без ізоляції від суспільства та можливим звільнити ОСОБА_18 від відбування покарання, на підставі ст. 75 та ст.76 КК України призначеного судом, в виді позбавлення волі з випробуванням.

При викладених обставинах суд вважає, що таке покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого.

Керуючись ст.5,6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, ст.62 Конституції України, ст.ст.17, 373, 374 КПК України, суд

У х в а л и в :
ОСОБА_16 визнати винуватим у вчиненні злочинів передбачених ч.1ст. 296,ч.3 ст.296 КК України та призначити йому покарання:

-за ч.1 ст. 296 КК Ураїни у виді 6 (шість) місяців арешту;

-за ч.3 ст. 296 КК України у виді 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання ОСОБА_16 у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_16 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України зобовязати ОСОБА_16 :

-періодично зявлятися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

ОСОБА_16 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченому ч.1 ст.185 КК України та на підставі п.2 ч.1 ст. 373 КПК України, за недоведеністю стороною обвинувачення вчинення ним кримінального правопорушення - виправдати.

ОСОБА_16 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченому ч.1 ст.125 КК України, та на підставі п.2 ч.1 ст. 373 КПК України, за недоведеністю стороною обвинувачення вчинення ним кримінального правопорушення - виправдати.

Запобіжний захід ОСОБА_16 , до набрання вироком чинності, обрати в виді особистого зобовязання.

ОСОБА_19 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.296 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (два) роки позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_19 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2(два) роки.

На підставі ст. 76 КК України зобовязати ОСОБА_19 :

- періодично зявлятися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Запобіжний захід ОСОБА_19 , до набрання вироком чинності, обрати в виді особистого зобовязання.

ОСОБА_18 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_18 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1(один) рік.

На підставі ст. 76 КК України зобовязати ОСОБА_18 :

- періодично зявлятися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Запобіжний захід ОСОБА_18 , до набрання вироком чинності, обрати в виді особистого зобовязання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_12 про стягнення з обвинувачених ОСОБА_16 , ОСОБА_19 , ОСОБА_18 на користь ОСОБА_12 моральну шкоду спричинену злочином - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_16 на користь позивача ОСОБА_12 моральну шкоду у розмірі 15 000 (пятнадцять тисяч) гривен.
Стягнути з ОСОБА_19 на користь позивача ОСОБА_12 моральну шкоду у розмірі 15 000 (пятнадцять тисяч) гривен.
Стягнути з ОСОБА_18 на користь позивача ОСОБА_12 моральну шкоду у розмірі 15 000 (пятнадцять тисяч) гривен.
Потерпілій ОСОБА_13 в задоволенні цивільного позову про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_16 на її користь - відмовити.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Уразі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченим та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1