Справа №591/3721/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/355/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Побої і мордування
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 ,

виправданого ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 на вирок Зарічного районного суду м. Суми, від 22 грудня 2018 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

виправдано за ст. 126 ч. 1 КК України у зв`язку з недоведеністю наявності в його діях складу кримінального правопорушення,

ВСТАНОВИЛА:

Судом було встановлено, що 12 травня 2018 року, близько 14 ї год. 40 хв., ОСОБА_7 перебував у дворі будинку АДРЕСА_2 та разом зі своїм товаришем кидав ніж у двері гаражу. У зв`язку з цим, з вікна балкону виглянув ОСОБА_10 та зробив зауваження ОСОБА_7 та його товаришу з приводу кидання ними ножа у двері гаражу, на яке ОСОБА_7 відповів ОСОБА_10 у грубій формі.

Будучи ображеним на таку реакцію щодо його зауваження, ОСОБА_10 вирішив прослідувати за ОСОБА_7 та пояснити йому наслідки такої поведінки.

У ході бесіди, 12 травня 2018 року, близько 14 ї год. 50 хв., на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , перебуваючи біля будинку № 123 по вул. Петропавлівській у м. Суми, діючи з прямим умислом, наніс 1 удар нижньою частиною долоні правої руки в область нижньої частини носа ОСОБА_7 , спричинивши потерпілому фізичний біль, не заподіявши при цьому тілесних ушкоджень.

Суд вказав, що органом досудового розслідування обвинувачення ОСОБА_10 сформульоване як таке, що ОСОБА_10 умисно завдав удару ОСОБА_7 , що спричинив фізичний біль і не спричинив тілесних ушкоджень, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126 ч. 1 КК України.

Ухвалюючи виправдувальний вирок відносно ОСОБА_10 , суд першої інстанції виходив з того, що стороною обвинувачення не доведено наявності обов?язкової ознаки об`єктивної сторони складу злочину завдання фізичного болю, а також наявності ознаки суб?єктивної сторони складу злочину прямого умислу на спричинення удару.

На вирок суду надійшли апеляційні скарги представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 в яких ставиться питання про скасування вироку суду через істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, при цьому представник потерпілого просить призначити новий розгляд судом першої інстанції, а прокурор просить ухвалити новий вирок.

Так, представник потерпілого адвокат ОСОБА_9 не погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу відсутності у потерпілого після спричиненого йому удару обвинуваченим ОСОБА_10 болісних відчуттів, оскільки факт таких відчуттів підтвердив сам потерпілий та свідок ОСОБА_13 , крім того факт забою носа ОСОБА_7 було зафіксовано і у довідці лікаря, однак суд вказані докази безпідставно не взяв до уваги.

Крім того, представник потерпілого вказує про помилковість висновків суду, що ніж вилучений у потерпілого відноситься до зброї нападу, оскільки експертизи відносно вказаного ножа проведено не було і не встановлено, що він є холодною зброєю, а тому стверджувати, що носіння вказаного ножа є суспільно небезпечним, не можна, оскільки законом не заборонено носіння з собою ножа, який не є холодною зброєю, не заборонено.

Представник потерпілого також вказує на неврахування судом і тієї обставини, що подія відбулася коли потерпілий з товаришем самостійно залишали територію двору, а обвинувачений ОСОБА_10 їх наздогнав, що вказує на те, що фактично на той час конфлікт вже було вичерпано, оскільки ОСОБА_7 залишав територію двору.

На думку представника потерпілого судом зроблено помилковий висновок, що дії потерпілого ОСОБА_7 для обвинуваченого ОСОБА_10 несли загрозу життю і, що обвинувачений ОСОБА_10 був вимушений попередити напад ОСОБА_7 на себе, шляхом заволодіння ножем, який був у потерпілого.

Зазначає представник потерпілого і про те, що суд у мотивувальній частині свого рішення прийшов до висновку про відсутність в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126 ч. 1 КК України, однак у резолютивній частині зазначив про відсутність доказів доведеності вини, що на думку представника потерпілого є істотним порушенням судом вимог кримінального процесуального закону.

Прокурор у кримінальному провадженні, мотивуючи вимоги своєї апеляційної скарги зазначає, що судом не вірно зроблено висновок про відсутність достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_10 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126 ч. 1 КК України.

На думку прокурора, судом першої інстанції зроблено помилковий висновок, що дії ОСОБА_10 стали наслідком поведінки потерпілого і його товариша, які не реагували на вимоги останнього припинити протиправну поведінку.

Зазначає прокурор про відсутність належної оцінки судом поведінки обвинуваченого, який спустився і наздогнав хлопців, які фактично вже виходили з двору, при цьому, обвинувачений наздогнавши потерпілого, навіть не намагався поговорити з ним, а відразу спричинив удар, що ставить під сумнів пояснення обвинуваченого про намагання провести повчальну бесіду з потерпілим і його товаришем.

Звертає увагу і прокурор на те, що обвинувачений так і не зміг у суді повідомити, що ж конкретно в поведінці потерпілого викликало у нього відчуття страху та сприяло вчиненню ним дій, що заподіяли фізичний біль потерпілому, однак цьому, судом першої інстанції оцінки так і не було надано.

На думку прокурора, судом помилково ототожнено не можливість здійснення експертом оцінки ступеня тяжкості тілесних ушкоджень з фактичним спричиненням фізичного болю потерпілому, оскільки висновок лікаря про забій носа потерпілого і тяжкість тілесних ушкоджень, за своїм змістом є різними поняттями.

Також прокурор зазначає, що про наявність умислу у обвинуваченого на завдання удару потерпілому свідчить те, що дії обвинуваченого ОСОБА_10 не обмежувалися усним зауваженням потерпілому, а закінчилися за межами місця дій ОСОБА_7 спричиненням удару останньому.

Прокурор у своїй апеляційні скарзі просить суд апеляційної інстанції ухвалити свій вирок, яким ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126 ч. 1 КК України, з призначенням покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин, а цивільний позов представника потерпілого задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю доповідача щодо суті вироку та поданих апеляційних скарг, думку прокурора ОСОБА_6 про часткову підтримку апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні та підтримку апеляційної скарги представника потерпілого, думку представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 , пояснення законного представника потерпілого ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_7 про підтримку апеляційних скарг, пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 та думку захисника ОСОБА_11 про заперечення апеляційних скарг, дослідивши матеріали кримінального провадження, піддавши аналізу доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання, яке пред?явлене особі і визнане судом недоведеним.

У порушення вимог вказаного кримінального процесуального закону, суд першої інстанції, ухваливши виправдувальний вирок відносно ОСОБА_10 , в мотивувальній частині вироку визнав доведеними фактичні обставини кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_10 , передбаченого ст. 126 ч. 1 КК України, дійшовши при цьому до висновку про недоведеність наявності у діях ОСОБА_10 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126 ч. 1 КК України.

Вказане порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, призвело до того, що суд допустив не відповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, а тому за наведених обставин, вирок суду не може вважатись законним.

Крім того, суд першої інстанції, виправдовуючи ОСОБА_10 за ст. 126 ч. 1 КК України, у зв`язку з недоведеністю наявності в діях ОСОБА_10 складу злочину, виходив з того, що доказами обвинувачення не доведено наявність фізичного болю потерпілого, як ознаки об?єктивної сторони складу вказаного злочину, а також наявності в діях обвинуваченого ознаки суб`єктивної сторони складу вказаного злочину прямого умислу на спричинення удару потерпілому.

Суд першої інстанції, дійшовши до висновку про відсутність в діях обвинуваченого ОСОБА_10 вказаних ознак складу злочину, передбаченого ст. 126 ч. 1 КК України, не приділив належної увагу тому, що факт завдання удару, побоїв, болісних відчуттів мають визначатися судом на підставі встановлених обставин події злочину та їх оцінки, а не шляхом експертного дослідження, оскільки встановлення цих обставин здійснюється на підставі встановлення та оцінки певних доказів, а не на підставі спеціальних пізнань експерта.

Колегія суддів знаходить, що обставини обвинувачення ОСОБА_10 , викладені у обвинувальному акті не були спростовані судом першої інстанції у його вироку. Суд першої інстанції у своєму вироку зробив посилання на докази обвинувачення, але у вироку не навів належних мотивів у їх спростування.

Колегія суддів звертає увагу на те, що висновок суду про наявність чи відсутність фізичного болю у потерпілого ОСОБА_7 від дій обвинуваченого ОСОБА_10 , як ознаки об?єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126 ч. 1 КК України, має ґрунтуватися виключно на доказах досліджених у судовому засіданні, оскільки наявність чи відсутність вказаної ознаки знаходиться за межами повноважень експертів.

Колегія суддів вважає, що за наведених обставин вирок суду не може вважатись законним, а тому він належить до скасування, відповідно до ст. 409 КПК України.

При цьому колегія суддів, відповідно до ст. 404 КПК України, здійснюючи апеляційний розгляд у межах апеляційних вимог, скасовуючи вирок суду за наведених підстав, вважає необхідним призначити новий судовий розгляд матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 , оскільки у ході апеляційного розгляду не підтримувались прокурором апеляційні вимоги прокурора у кримінальному провадженні про ухвалення судом апеляційної інстанції нового вироку, а суд апеляційної інстанції не вправі перебрати на себе функцію обвинувачення при апеляційному розгляді.

Скасовуючи вирок суду за наведених підстав та, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, колегія суддів не вирішує апеляційні вимоги прокурора щодо наявності доказів обвинувачення ОСОБА_10 за ст. 126 ч. 1 КК України, оскільки в ході нового судового розгляду суд першої інстанції має встановити та оцінити, як докази обвинувачення, так і докази виправдування, і на підставі встановленого прийняти рішення за пред`явленим обвинуваченням ОСОБА_10 .

Керуючись ст. ст. 404; 405; 407; 409 412; 418; 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 , задовольнити частково.

Вирок Зарічного районного суду м. Суми, від 22 грудня 2018 року, яким ОСОБА_10 визнано невинуватим та виправдано за ст. 126 ч. 1 КК України, у зв`язку з недоведеністю в його діянні складу кримінального правопорушення, скасувати.

Призначити новий судових розгляд матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 за ст. 126 ч. 1 КК України у суді першої інстанції іншим складом суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4