Провадження №1-кп/639/487/19
Справа №639/5718/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2019 року Жовтневий районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

захисника-адвоката - ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0000537 внесеному до ЄРДР 24 квітня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, українця, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ;

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 272 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Харкова надійшов обвинувальний акт у вказаному вище кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 .
Разом з обвинувальним актом до суду надійшла і угода про визнання винуватості укладена 08 серпня 2019 року між прокурором відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_7 в присутності захисника ОСОБА_8 .
Відповідно до вказаної угоди підозрюваний ОСОБА_7 беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 272 КК України, щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував потерпілим завдану матеріальну шкоду.
Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_7 буде призначене покарання за ч. 2 ст. 272 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі без призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права обіймати певні посади з адміністративно-розпорядчими функціями та займатися певною діяльністю, пов`язаною з проведенням робіт з підвищеною небезпекою; в силу ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього зобов`язання; відповідно до вимог ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язок протягом 1 (одного) року іспитового строку повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просив суд затвердити угоду про визнання винуватості. При цьому пояснив, що обвинувачений визнав свою вину, сприяв розкриттю злочину, щиро каявся, а тому вважав, що є всі підстави для затвердження угоди.
Потерпіла ОСОБА_5 та її законний представник ОСОБА_4 підтримали думку прокурора.
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 просили суд затвердити угоду про визнання винуватості. При цьому обвинувачений пояснив, що він визнає вину, угоду укладав добровільно, а тому просив суд затвердити її.
Заслухавши учасників процесу, дослідивши угоду про визнання винуватості та обвинувальний акт суд приходить до наступного.

Перевіривши зміст угоди про визнання винуватості, вислухавши думку учасників судового процесу, суд дійшов до висновку, що в затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної між підозрюваним ОСОБА_7 та прокурором ОСОБА_3 слід відмовити, а обвинувальний акт повернути прокурору, з огляду на наступні обставини, встановлені в підготовчому судовому засіданні.
Відповідно до ст.468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладено два види угод, один з яких - угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим, другий - угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно з п.1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468 - 475 КПК України.
Угода про визнання винуватості укладається між прокурором та підозрюваним/обвинуваченим за ініціативою будь-кого із цих осіб. Участь захисника у разі укладення такої угоди згідно з п.9 ч.2 ст.52 КПК є обов`язковою та забезпечується з моменту ініціювання укладення угоди про визнання винуватості.
Відповідно до вимог п.1 ч.4 ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена, зокрема, у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів.
Сторони угоди (незалежно від її виду) зобов`язані, крім іншого, узгоджувати міру покарання та звільнення від його відбування з випробуванням (якщо домовленості щодо такого звільнення мали місце та сторони дійшли згоди).
Домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність.
Суд перевіряє угоду на відповідність вимогам КПК (зокрема, щодо змісту та порядку укладення угоди) і закону України про кримінальну відповідальність (зокрема, щодо узгодженої міри покарання, звільнення від його відбування з випробуванням), наявність підстав для відмови в її затвердженні (ч.7 ст.474 КПК), заслуховує думку сторін щодо можливості затвердження угоди, яка розглядається.
Згідно змісту даної угоди, сторони досягли порозуміння щодо призначення ОСОБА_7 узгодженого покарання із застосуванням ст.69 КК України, а саме:
за ч.2 ст. 272 КК України у вигляді 1 року позбавлення волібез призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права обіймати певні посади з адміністративно-розпорядчими функціями та займатися певною діяльністю, пов`язаною з проведенням робіт з підвищеною небезпекою.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку терміном на 1 рік та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Судом встановлено, що узгоджена сторонами міра покарання не відповідає вимогам закону, оскільки сторонами не наведено підстави для застосування ст.69 та відповідно ст. 75 КК України. Оскільки, як вбачається з даної справи, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбачених ч.2 ст. 272 КК України, де санкція статті передбачає покарання до восьми років позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади з адміністративно-розпорядчими функціями та займатися певною діяльністю, пов`язаною з проведенням робіт з підвищеною небезпекою.
Стаття 69 КК України визначає такі підстави, які можуть обумовити призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом: 1) наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; 2) тяжкість вчиненого злочину; 3) урахування особи винного, що передбачає урахування суб`єктивних ознак, які знижують ступінь суспільної небезпеки особи винного.
В угоді про визнання винуватості зазначено пом`якшуючими обставинами: щире каяття, активне розкриття злочину, добровільне відшкодування потерпілому завданої матеріальної шкоди (витрати на захоронення ОСОБА_9 ).
Визначені в угоді про визнання винуватості обставини, що пом`якшують покарання (поведінка обвинуваченого, як до, так і після вчинення злочинних дій, а саме визнання ним вини, співпраця із стороною обвинувачення, добровільна відшкодування шкоди одному з потерпілих, насправді є обставинами, які прокурор зобов`язаний врахувати при вирішенні питання про можливість укладення самої угоди, відповідно до ст..470 КПК України.
Окрім того, в угоді про визнання винуватості не зазначено, яким чином зазначені вище обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів.
Відтак, сторонами при узгодженні покаранння ст.69 КК України була застосована безпідставно.
Разом з тим, відповідно до вимог ч.2 ст.75 КК України, зазначено, що суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням, однак санкція ч. 2 ст. 272 КК України передбачає покарання до восьми років позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади з адміністративно-розпорядчими функціями та займатися певною діяльністю, пов`язаною з проведенням робіт з підвищеною небезпекою, а тому відсутні правові підстави для застосування ст.75 КК України.
Відповідно ст. 69 КК України призначити більш м`яке покарання, ніж передбачено законом, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, умотивувавши своє рішення, може лише суд. У прокурора в кримінальному провадженні при укладанні угоди про визнання винуватості таке право відсутнє.
В угоді зазначені як помякшуючи обставини, які враховуються для застосування ст.69 КК України: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину але про наявність цих осбставин суд може зробити висновок лише після проведення судового розгляду, а не під час підготовчого судового засідання, та це питання відноситься виключно до компетенції суду.
Частиною 7 ст. 474 КПК України визначено, що суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися.
На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що слід відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості, оскільки умови угоди суперечать вимогам Кримінально кодексу України.
У відповідності до п.1 ч.3 ст.314 КПК України, суд у підготовчому судовому засіданні має право прийняти такі рішення: затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 6 Інформаційного листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання здійснення кримінального провадження на підставі угод" №223-1679/0/4-12 від 15 листопада 2012 року, за наслідками розгляду угоди в судовому засіданні (під час підготовчого судового провадження або під час судового розгляду) суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону, врахувавши заслухані доводи сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, повинен прийняти одне із таких рішень, а саме відмовити у затвердженні угоди в разі встановлення підстав, передбачених частиною 7 статті 474 Кримінального процесуального кодексу України, та повернути кримінальне провадження прокурору, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, для його продовження.
Оскільки, угоду в даному кримінальному провадженні було досягнуто під час досудового розслідування, клопотання, пов`язане з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення, прокурором до суду не подавалось, тому суд, відповідно до положень ч.7 ст. 474 КПК України, вважає за доцільне повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст. ст. 468-475 цього Кодексу.
Керуючись ст. 314, 376, 468, 469, 470, 472, 473, 474 КПК України, суд,
п о с т а н о в и в:
Відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості укладеної 08 серпня 2019 року між прокурором відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_7 .

Обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 та угоду про визнання винуватості повернути прокурору відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_3 для продовження досудового розслідування.

Ухвала може бути оскаржена протягом 7-ми днів з дня її оголошення до Харківського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Харкова.

Суддя ОСОБА_1