1Справа № 335/4605/18 1-кп/335/211/2019
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 , представника потерпілої адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника адвоката ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000667 від 24.02.2018 року по обвинуваченню:

- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, не одруженого, освіта вища, не працюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що 23.02.2018 року, приблизно о 18 годині 05 хвилин, водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «CHEVROLET AVEO» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по правій смузі проїжджої частини вул. Перемоги зі сторони бул. Шевченка в напрямку вул. 12 Квітня в м. Запоріжжя.

В цей час, на регульований світлофором пішохідний перехід, який розташований в районі буд. №23, на зелений для себе сигнал світлофора вийшла пішохід ОСОБА_5 , яка почала перетинати проїжджу частину вул. Перемоги зліва-направо по ходу руху автомобіля «CHEVROLET AVEO». Під час перетину дороги для пішохода ОСОБА_5 загорівся червоний сигнал світлофора, у зв`язку з чим, остання перейшла с темпу шагу на темп бігу та продовжила закінчувати маневр перетину проїжджої частини.

Перед перехрестям вул. Перемоги та вул. 12 Квітня, в напрямку вул. Тюленіна, незважаючи на те, що для на нього загорівся зелений сигнал світлофора, в середній смузі стояв автомобіль «ВАЗ-21150», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 та в лівій смузі рухався невстановлений транспортний засіб, водій якого надавав перевагу в русі пішоходу ОСОБА_5 .

Під час руху, по вищевказаній вулиці, водій ОСОБА_7 , наближаючись до пішохідного переходу на зелений для себе сигнал світлофора, не врахувавши, що видимість пішохідного переходу та пішохода для нього була обмежена транспортними засобами, що знаходились на сусідніх смугах, не переконавшись у відсутності пішоходів на пішохідному переході, не вжив своєчасних заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, та не надавши можливість пішоходу ОСОБА_5 закінчити перетин проїжджої частини, виїхав на пішохідний перехід, де передньою частиною кузова скоїв наїзд на останню.

Своїми діями водій ОСОБА_7 порушив вимоги п. 18.2 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, відповідно до яких:

- п.18.2.: «На регульованих пішохідних переходах і перехрестях при сигналі світлофора чи регулювальника, що дозволяє рух транспортним засобам, водій повинен дати дорогу пішоходам, які закінчують перехід проїзної частини відповідного напрямку руху і для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

Порушення водієм ОСОБА_7 вимог п. 18.2 Правил дорожнього руху України, згідно висновку інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод №9-209 від 04.04.2018 року, з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження з якими була доставлена до КУ «МКЛЕтШМД».

Згідно висновку судової медичної експертизи № 459М від 02.04.2018 року, закриті компресійні (вдавлені) переломи тіл 4 та 5 шийних хребців з незначним (менше ніж на 1/3) зменшенням висоти переднього краю, набряк м`яких тканин в області шиї у ОСОБА_5 у сукупності кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження.

Закриті переломи 2,3,4 ребер справа по середньо-ключичній лінії без зміщення кісткових фрагментів у ОСОБА_5 кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не були небезпечними для життя в момент їх спричинення, але потягли за собою довготривалий розлад здоров`я, більш як 21 день.

Закритий багато уламковий перелом головки та шийки правої плечової кістки з подальшим виконанням метало остеосинтезу перелому проксимального відділу правої плечової кістки у ОСОБА_5 кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не були небезпечними для життя в момент їх спричинення, але потягли за собою довготривалий розлад здоров`я, більш як 21 день.

Закритий перелом ліктьового виростку правої ліктьової кістки зі зміщенням кісткових фрагментів у ОСОБА_5 кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не були небезпечними для життя в момент їх спричинення, але потягли за собою довготривалий розлад здоров`я, більш як 21 день.

Струс головного мозку, рана в області лоба, садна в області лоба у ОСОБА_5 у сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Дані ушкодження утворилися від дії тупих предметів та могли утворитися в результаті ударів виступаючими частинами рухаючогося автомобіля, в умовах дорожньо-транспортної пригоди.

Ці дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані як кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, що керує транспортним засобом, що заподіяли тяжке тілесне ушкодження потерпілому.

Судовий розгляд у кримінальному провадженні проведено в межах пред`явленого обвинувачення відповідно до ст.337 КПК України.

Провівши судове слідство та проаналізувавши наявні в справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

В судовому засіданні ОСОБА_7 свою провину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що 23.02.2018 року близько 18-ї години він рухався зі швидкістю 40-45 км/год. в крайній правій полосі руху на автомобілі «CHEVROLET AVEO» реєстраційний номер НОМЕР_1 по вул. Перемоги в м. Запоріжжя в напрямку вул. Тюленіна. Видимість була нормальна, ввімкнене ближнє світло фар. Попереду рухався автомобіль «Газель», закриваючи частину огляду. Проїжджаючи на зелене світло перехрестя з вул. 12 Квітня, відчув удар і зупинився. Зрозумів, що вчинив наїзд на пішохода. Включив в автомобілі аварійну сигналізацію, допоміг постраждалій. Хтось викликав «швидку допомогу». Підходив раніше незнайомий чоловік і сказав, що все бачив. Приїхала поліція. Постраждалу доставили до лікарні, а його освідували на знаходження в стані алкогольного сп`яніння, яке було відсутнє. Автомобіль забрали на штрафмайданчик. Наступного дня потерпілу відвідав у лікарні, вибачився, надав матеріальну допомогу в сумі 25 000 гривень. Має стаж водіння автомобіля близько 3-х років. Раніше до адміністративної відповідальності не притягувався. Вважає, що слідчий при проведенні досудового розслідування в постанові про призначення експертизи зазначив невірні дані, а відповідно і висновок інженерно-транспортної експертизи є не об`єктивним.

Перевіривши, дослідивши, та оцінивши докази по вказаному кримінальному провадженню у їх сукупності, суд приходить до висновку, що пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення не знайшло свого об`єктивного підтвердження, спростовується доказами, дослідженими в ході судового розгляду, обвинувачення обґрунтовано доказами, які не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку. Даний висновок ґрунтується на наступних підставах та доказах.

Так, на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, сторона обвинувачення посилалася на безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, а саме наступні:

-висновок інженерно-транспортної експертизи № 9-209 від 04.04.2018 року;

-протокол огляду носія інформації DVD-R диска «Verbatim 4.7 GB»;

-висновок судово-медичної експертизи № 459М від 02.04.2018 року;

-протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 23.02.2018 року зі схемою

та фототаблицею;

-покази потерпілої ОСОБА_5 ;

-покази свідка ОСОБА_9 .

Так, згідно висновку інженерно-транспортної експертизи № 9-209 від 04.04.2018 року, водій ОСОБА_7 для забезпечення безпеки дорожнього руху повинен був діяти відповідно вимогам п.п.12.2, 18.2 Правил дорожнього руху України. Дії водія ОСОБА_7 не відповідали вимогам п.18.2 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди. Натомість у діях водія ОСОБА_7 невідповідності вимогам п.12.2. Правил дорожнього руху України не вбачається. Оцінка дій пішоходів не вимагає застосування спеціальних технічних пізнань в області експертизи з дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод, тому дії пішохода ОСОБА_5 можуть бути оцінені слідчим (судом) самостійно на підставі розділу 4 Правил дорожнього руху України (а.с. 74-78).

Згідно до протоколу огляду носія інформації DVD-R диска «Verbatim 4.7 GB» від 26.02.2018 року, на ньому міститься відеофайл з зображенням зовнішньої камери спостереження, яка розташована на будівлі №23 по вул. Перемоги та знімає перехрестя вул. 12 Квітня та вул. Перемоги в м. Запоріжжя (а.с. 82-85).

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 459М від 02.04.2018 року, закриті компресійні (вдавлені) переломи тіл 4 та 5 шийних хребців з незначним (менше ніж на 1/3) зменшенням висоти переднього краю, набряк м`яких тканин в області шиї у гр. ОСОБА_5 у сукупності кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження (п.2.1.1 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, 1995р.»). Закриті переломи 2, 3, 4 ребер справа по середньо-ключичній лінії без зміщення кісткових фрагментів у гр. ОСОБА_5 кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не були небезпечними для життя в момент їх спричинення, але потягли за собою довготривалий розлад здоров`я, більш як 21 день (п.2.2.2 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, 1995р.»). Закритий багатоуламковий перелом головки та шийки правої плечової кістки з подальшим виконанням металоостеосинтезу перелому проксимального відділу правої плечової кістки у гр. ОСОБА_5 кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не були небезпечними для життя в момент їх спричинення, але потягли за собою довготривалий розлад здоров`я, більш як 21 день (п.2.2.2 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, 1995р.»). Закритий перелом ліктьового виростку правої ліктьової кістки зі зміщенням кісткових фрагментів у гр. ОСОБА_5 кваліфікується як тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не було небезпечним для життя в момент спричинення, але потягло за собою довготривалий розлад здоров`я, більш як 21 день (п.2.2.2 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, 1995р.»). Струс головного мозку, рана в області лоба, садна в області лоба у гр. ОСОБА_5 у сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (п.2.3.2 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, 1995р.»). дані ушкодження утворилися від дії тупих предметів та могли утворитися в результаті ударів виступаючими частинами рухаючогося автомобіля в умовах дорожньо-транспортної пригоди. Давність утворення тілесних ушкоджень не суперечить строку, вказаному в обставинах справи (а.с. 88-91).

Також, в судовому засіданні досліджені такі докази та матеріали:

-протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 23.02.2018 року зі схемою

та фототаблицею (а.с. 92-101);

- висновок щодо результатів медичного огляду № 795, згідно якого станом на 20 годин 05 хвилин 23.02.2018 року ОСОБА_7 в стані алкогольного сп`яніння не перебував (а.с. 110);

- довідки лікарів нарколога та психіатра, згідно яких ОСОБА_7 у них на обліку не перебуває (а.с. 113-114);

- інформацію ЦОСІ ДІТ МВС України, згідно якої ОСОБА_7 раніше не судимий (а.с.111);

- характеристика з місця проживання, згідно якої ОСОБА_7 характеризується позитивно (а.с. 112);

- копія паспорта ОСОБА_7 , його посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 108-109).

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 пояснила, що 23.02.2018 року, приблизно о 18 годині 10 хвилин знаходилась в м. Запоріжжя та здійснювала як пішохід рух по вул. 12 Квітня через регульоване світлофором перехрестя з вул. Перемоги. Час був вечірній, вулиця освітлювалась. Розпочала рух на зелене світло світлофора. Перетинаючи три полоси, приблизно через 7-8 секунд руху, бачила як зелене світло почало мигати та вирішила прискоритись. Дійшла до середини проїжджої частини, розділеної бетонним укріпленням. Не звернула уваги на сигнал світлофора, який на той час вже горів. Вирішила, що встигне завершити перетин вулиці. Справа водії автомобілів, що знаходились в першій і другій полосі руху, стояли і вона вирішила, що вони пропускали її, а на третій дальній від неї полосі дороги автомобілів не було, але коли дійшла до неї, то отримала удар та впала. Люди почали надавати медичну допомогу, викликали «швидку». Водій дав свій номер телефону. Пізніше надав матеріальну допомогу в сумі 25 000 гривень на лікування. Не наполягає на призначенні суворого покарання.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив суду, що 23.02.2018 року близько 18 години на власному автомобілі рухався по вул. Перемоги в м. Запоріжжя від бул. Шевченко в напрямку вул. Тюленіна. При наближенні до перехрестя з вул. 12 Квітня загорілося червоне світло світлофора. Він зупинив свій автомобіль першим в середньому ряду. Бачив як жінка пішохід перетинала перехрестя зліва на право. Коли вона знаходилась по середині проїжджої частини, для неї вже горіло жовте світло світлофора. Вона продовжила рух і навіть прискорила його. Її став пропускати водій що стояв в полосі зліва від нього, позаду якого були і інші автомобілі. Хоча для його автомобіля вже загорівся зелений сигнал, він також вирішив пропустити пішохода і рух не розпочинав. Стояли також і автомобілі, що знаходились позаду нього. В цей час автомобілі зліва вже розпочали рух. Коли вона вийшла на останню для перетину смугу, її вдарив автомобіль, що рухався в цей час справа від нього, яка до цього часу була не зайнята. Швидкість цього автомобіля була приблизно 40-50 км/год. Жінці стали надавати допомогу, а він викликав «швидку».

Оцінюючи досліджені докази та підводячи підсумки судового розгляду кримінального провадження, суд враховує основні засади кримінального судочинства.

Так, відповідно до вимог ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ч. 2 ст. 62 Конституції України та ч. 2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину (кримінального правопорушення) і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, а, відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України та ч. 4 ст. 17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на користь такої особи.

Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Статтею 17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так, у справі „Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain від 6 грудня 1998 року (п. 146) Європейський Суд з прав людини встановив, що „принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного. (Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, p. 33, § 77). У справі „Федорченко та Лозенко проти України (Заява N 387/03) 20 вересня 2012 року, Європейським судом зверталася увага на фактах неможливості встановити „поза розумним сумнівом причетність до вчинення злочину, відтак констатовано порушення ст. 14 у поєднанні з ст. 2 Конвенції в її процесуальному аспекті, у зв`язку з не проведенням державними органами розслідування можливих інших мотивів.

Дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, що керує транспортним засобом, що заподіяли тяжке тілесне ушкодження потерпілому.

Суб`єктивна сторона вказаного злочину характеризується тільки необережністю.

Аналізуючи зібрані та досліджені судом докази та надаючи їм оцінку, суд не вбачає в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, пов`язаного з порушенням правил безпеки дорожнього руху особою, що керує транспортним засобом, яке інкримінується обвинуваченому, та не знаходить доказів його вини.

За змістом ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: у тому числі подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення і обов`язок доказування вказаних обставин, згідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Згідно з ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Стаття 323 КПК України встановлює, що вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, в їх сукупності, вважає, що пред`явлене обвинувачення не знайшло своє підтвердження в ході судового слідства з огляду на наступне.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Стаття 92 КПК України покладає обов`язок на сторону обвинувачення доказування не лише обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, а й обов`язок доказування належності та допустимості представлених доказів.

Оцінюючи письмові докази у вказаному кримінальному провадженні, проаналізувавши всебічно, повно і об`єктивно всі фактичні обставини, а також представлені на їх підтвердження докази сторони обвинувачення, оцінивши їх з точки зору допустимості, достовірності і взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що звинувачення за ч. 2 ст. 286 КК України не знайшло свого підтвердження в ході судового слідства.

Представлені стороною обвинувачення докази, навпаки, підтверджують невинуватість обвинуваченого.

Так, згідно обвинувачення, 23.02.2018 року ОСОБА_7 здійснював рух на автомобілі «CHEVROLET AVEO» реєстраційний номер НОМЕР_1 по вул. Перемоги зі сторони бул. Шевченка в напрямку вул. Тюленіна в м. Запоріжжя, в районі будинку № 23 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5 , яка в результаті ДТП отримала тяжкі тілесні ушкодження. Своїми діями ОСОБА_7 порушив вимоги п. 18.2 Правил дорожнього руху України.

На підтвердження вини ОСОБА_7 прокурором був представлений протокол огляду місця ДТП від 23.02.2018 року (а.с. 97).

На схемі огляду ДТП, яка є невід`ємною частиною протоколу огляду, зазначено і розмітку, яка означає "острівець безпеки".

Острівець безпеки, згідно визначення в розділі 1 ПДР України, - це технічний засіб регулювання дорожнього руху на наземних пішохідних переходах, конструктивно виділений над проїзною частиною дороги та призначений як захисний елемент для зупинки пішоходів під час переходу проїзної частини дороги. До острівця безпеки належить частина розділювальної смуги, через яку пролягає пішохідний перехід.

Отже, вказана обставина підтверджує той факт, що пішохід ОСОБА_5 , перетнувши половину проїжджої частини, і при загорянні забороненого для неї червоного сигналу світлофора, знаходилась на острівці безпеки і не мала необхідності і права завершувати перехід дороги, порушуючи Правила дорожнього руху.

Згідно ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 87 КПК України встановлено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Відповідно до п. 2 ч. 3 вказаної статті, недопустимими є також докази, що були отримані після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень. Згідно ч. 4 ст. 87 КПК України, докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.

Так, прокурор в якості доказу, представив суду Протокол огляду DVD+R диску від 26.02.2018 року, складений слідчим ОСОБА_10 (а.с. 82-85).

Суд вважає, що цей протокол огляду не може являтися належним та допустимим доказом, оскільки слідчим були порушені процесуальна форма і процесуальний порядок отримання цього доказу.

А саме: оскільки огляд відноситься до слідчих дій, регламентованих главою 20 КПК України, слідчий, порушуючи вимоги закону, провів огляд самостійно, без залучення зацікавлених осіб, без понятих та фахівця.

При огляді відео, слідчий самостійно встановив на яких секундах проходила зміна сигналів на світлофорах, встановив на який сигнал світлофора і на якій секунді пішохід вийшов на проїжджу частину, встановив час руху пішохода.

Проте, при відтворенні вказаного DVD+R диску в судовому засіданні встановлено, що вказані слідчим в протоколі огляду дані, не відповідають інформації відео файлу, що оглядався (а.с. 81).

Дії, які проводив слідчий ОСОБА_10 відносяться до спеціальних знань відеотехніки, яких у нього немає. Відповідно, огляд повинен проводитися за участю фахівця, або ж призначатися відео-технічна експертиза. Поняті до проведення цієї слідчої дії не залучалися.

Дані про спосіб у який проводилось копіювання інформації на вказаний диск, особу яка це вчинила, а також про знаходження оригіналу, в матеріалах кримінального провадження відсутні.

Цей протокол суперечить іншим доказам з точки зору визначення обставин події. Тим паче, що він є носієм початкових даних, наданих слідчим експертам для проведення інженерно-транспортної експертизи.

Таким чином, протокол огляду від 26.02.2018 року суд визнає недопустимим доказом, так як вказану слідчу дію проведено з порушень вимог КПК України.

Представлений прокурором та досліджений в судовому засіданні "DVD+R диск Verbatim 4.7 GB", з інформацією з камери спостереження, яка розміщена на будинку № 23 по вул. Перемоги, в цілому підтверджує невинність ОСОБА_7 , оскільки на ньому зафіксована наступна інформація: ДТП сталася на регульованому пішохідному переході з працюючим світлофором; між смугами зустрічного і попутного напрямку руху по вул. Перемоги видно розмітку, що означає "острівець безпеки"; в момент, коли на світлофорі для автомобілів спалахує жовте світло і при цьому горять одночасно червоний і жовтий, для пішоходів в той самий момент сигнал світлофора змінюється із зеленого на червоний, що забороняє рух; видно коли пішохід розпочинає рух на пішохідний перехід; зафіксований момент, коли зелений сигнал світлофора для пішохода починає мигати, а відповідно до підпункту «в» п. 8.7.3 ПДР України, зелений миготливий дозволяє рух, але інформує про те, що незабаром буде включений сигнал, що забороняє рух, з чього виходить, що в мить, коли пішохід тільки що почав рух по пішохідному переходу і рухався через три смуги зустрічного напряму руху до острівця безпеки, світлофор вже інформував пішохода про те, що включений сигнал, який забороняє рух; зафіксовано момент коли відбувається зміна сигналів світлофора - для автомобілів жовтий, а для пішоходів - червоний сигнал що забороняє рух; видно момент, коли пішохід вже знаходився на острівці безпеки коли для нього горіло червоне світло світлофора, а для автомобілів спалахує зелений; зафіксований момент, коли пішохід починає перетинати проїжджу частину з острівця безпеки на червоний сигнал світлофора; зафіксований момент дорожньо-транспортної події.

Крім того, на цьому диску зафіксована інформація про рух автомобілів, які знаходилися в середньому і лівому рядах і обмежували видимість пішохода водію ОСОБА_7 .

Крім того, одним із письмових доказів, на якому ґрунтується обвинувачення є також висновок інженерно-транспортної експертизи № 9-209 від 04.04.2018 року (а.с. 74-78).

Суд також вважає вказаний висновок недопустимим доказом з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Частина 1 ст. 93 КПК України встановлює, що збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 вказаної статті сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Відповідно до правової позиції, викладеної в Рішенні ЄСПЛ „Михайлюк та Петров проти України від 10 грудня 2009 року (п. 25 Рішення), зазначається, що вираз „згідно із законом насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві, він також стосується якості відповідного законодавства і потребує, аби воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, повинна передбачати його наслідки для себе, а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права.
Оцінюючи висновок інженерно-транспортної експертизи № 9-209 від 04.04.2018 року суд вважає його недопустимим доказом з тієї причини, що в його основу покладено визначені слідчим дані, які не відповідають дійсності, про що зазначено вище.

Крім того, визнаючи цей доказ очевидно недопустимим, суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 101 КПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.

Частиною 3 вказаної статті встановлено, що висновок повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження. Згідно ч. 4 ст. 101 КПК України, запитання, які ставляться експертові, та його висновок щодо них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта.

Відповідно до ч. 5 ст. 101 КПК України, висновок експерта не може ґрунтуватися на доказах, які визнані судом недопустимими.

Згідно ч. 10 ст. 101 КПК України, висновок експерта не є обов`язковим для особи або органу, яка здійснює провадження, але незгода з висновком експерта повинна бути вмотивована у відповідних постанові, ухвалі, вироку.

Стаття 102 КПК України встановлює вимоги до змісту висновку експерта, відповідно до якого у висновку має також бути зазначено, опис отриманих експертом матеріалів та які матеріали були використані експертом.

Але, оскільки слідчий ОСОБА_11 у постанові від 02.04.2018 року про призначення експертизи вказав невірні початкові дані, а саме відсутність розмітки «острівця безпеки» та інші, а вказані ним в постанові інші відомості суперечать матеріалам справи, то відповідно, висновки експертизи, зроблені експертом на підставі невірних початкових даних, не можуть бути належним і допустимим доказом.

Крім того, в постанові відсутній точний перелік документів і матеріалів кримінального провадження, спрямованих для дослідження експерту.

Усі ці обставини ставлять під сумнів об`єктивність висновку інженерно-транспортної експертизи № 9-209 від 04.04.2018 року.

Саме з цієї причини, стороною захисту в ході судового розгляду було заявлене клопотання про призначення судом комплексної аудіо-відео технічної і інженерно-транспортної експертизи, висновки якої в сукупності з іншими доказами, підтверджують невинність ОСОБА_7 в порушенні Правил ПДР, вказаних в обвинувальному акті.

Так, відповідно до висновку експертів № 11/6.1/50 № 11/10.1/51 від 11.02.2019 року (а.с. 137-143):

- згідно наданої на дослідження відеограми, пішохід ОСОБА_5 розпочала рух з острівка безпеки на червоний сигнал світлофора, що забороняє рух;

- згідно наданої на дослідження відеограми, з моменту початку руху пішохода ОСОБА_5 з острівка безпеки до моменту наїзду на неї автомобілем «CHEVROLET AVEO» реєстраційний номер НОМЕР_1 минуло 2,6 секунди;

- згідно наданої на дослідження відеограми, з моменту зміни сигналу світлофора на зелений сигнал для водія автомобіля «CHEVROLET AVEO» реєстраційний номер НОМЕР_1 до моменту наїзду на пішохода ОСОБА_5 «CHEVROLET AVEO» реєстраційний номер НОМЕР_1 минуло 2,0 секунди;

- у даній дорожній обстановці водій автомобіля «CHEVROLET AVEO» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 повинен був діяти згідно вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху;

- для оцінки дій пішоходів не потрібно застосування спеціальних технічних пізнань, тому у дорожньо-транспортній ситуації, що склалася, оцінити дії пішохода ОСОБА_5 органи розслідування повинні самостійно відповідно до розділу 4 Правил дорожнього руху;

- встановити технічну можливість для водія ОСОБА_7 уникнути наїзду на пішохода, при даному механізмі пригоди, на даному етапі дослідження не надається можливим;

- з технічної точки зору небезпека для руху водію автомобіля «CHEVROLET AVEO» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 у даній дорожній обстановці виникає в момент появи у водія об`єктивної можливості виявити пішохода на проїзній частині дороги;

- встановити чи відповідали (не відповідали) дії водія автомобіля «CHEVROLET AVEO» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 вимогам ПДР України та чи знаходяться (не знаходяться) вони в причинному зв`язку з даною пригодою, при заданому механізмі пригоди, на даному етапі дослідження не надається можливим.

Таким чином, експертами встановлено, що пішохід Грушко розпочала рух з острівця безпеки на червоний сигнал світлофора, який забороняє рух, чим сама порушила вимоги Правил дорожнього руху.

За цих обставин водій ОСОБА_12 повинен був діяти, згідно вимог п.12.3 Правил дорожнього руху.

Тобто, у висновку експертів встановлено порушення водієм ОСОБА_7 вимог не п.18.2 Правил дорожнього руху, як це інкриміновано обвинуваченням, а порушення вимог п.12.3 Правил дорожнього руху, тобто порушення, у якому він органом досудового розслідування не обвинувачувався, і від якого він не здійснював свій захист.

Крім того, цей висновок експертизи підтверджується свідченнями потерпілої ОСОБА_5 , яка пояснила суду, що бачила машини, розуміла що порушує ПДР, але думала, що встигне перебігти проїжджу частину.

Свідок ОСОБА_9 , так само підтверджує той факт, що потерпіла рухалася на червоне світло світлофора з острівця безпеки, що побачила зелене світло для водіїв, сіпнулася назад, а потім побігла. Він підтвердив, що водій ОСОБА_7 рухався в правому ряду, на зелене світло світлофора.

Оцінивши ці покази в їх сукупності, суд вважає, що свідчення як потерпілої, так і свідка підтверджують свідчення ОСОБА_7 про те, що він рухався на зелене світло світлофора, і побачив потерпілу ОСОБА_5 вже у той момент, коли уникнути наїзду вже не міг, хоча і намагався зробити екстрену зупинку.

З огляду на це, висновок комплексної аудіо-відео технічної і інженерно-транспортної експертизи № 11/6.1/50 № 11/10.1/51 від 11.02.2019 року суд вважає належним і допустимим доказом, оскільки він ґрунтується на об`єктивних даних встановлених в ході судового розгляду, які до того ж узгоджуються з іншими доказами по справі.

Відповідно до пункту 1.4 ПДР України, кожен учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що і інші учасники виконують дані Правила.

Пунктом 4.9 ПДР України зазначено, що в місцях, де рух регулюється, пішоходи повинні керуватися сигналами регулювальника або світлофора. У таких місцях пішоходи, які не встигли закінчити перехід проїжджої частини дороги одного напряму, повинні знаходитися на острівці безпеки або лінії, яка розділяє транспортні потоки протилежних напрямів, а у разі їх відсутності - на середині проїжджої частини і можуть продовжити перехід тільки тоді, коли це буде дозволено відповідним сигналом світлофора або регулювальника і переконаються у безпеці подальшого руху.

Виходячи з вимог пункту 4.9 ПДР України, пішохід ОСОБА_5 вже не встигала повноцінно закінчити перехід проїжджої частини одного напряму і повинна була знаходитися на острівці безпеки.

Вона не мала права перетинати проїжджу частину дороги другого напряму на заборонний сигнал світлофора для пішоходів, а повинна була діяти згідно Правил дорожнього руху, а саме:

-п. 4.10 ПДР України, де сказано, що "Перед виходом на проїжджу частину із-за

транспортних засобів, що стоять, і будь-яких об`єктів, що обмежують обзорність, пішоходи повинні переконатися у відсутності транспортних засобів", що наближаються;

- п. 4.14 а) і 4.14б) ПДР України - пішоходам забороняється:

а) виходити на проїжджу частину, не переконавшись у відсутності небезпеки для себе і інших учасників руху;

б) несподівано виходити, вибігати на проїжджу частину, у тому числі на пішохідний перехід.

Таким чином, обвинувачення у відношенні ОСОБА_7 побудовано на припущеннях, та на доказах здобутих у спосіб не передбачений КПК України, а прокурором не доведено, що в діях ОСОБА_7 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Будь-які інші письмові докази, що залучені стороною обвинувачення до матеріалів провадження, не містять конкретних відомостей, що підтверджують обвинувачення в цій частині. Також, суд вважає необхідним зазначити наступне. Відповідно до ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, у тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). Частиною 2 вказаної статті встановлено, що доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. У той же час, ні в обвинувальному акті, ні під час судового розгляду сторона обвинувачення не довела наявності в діянні обвинуваченого ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, що йому інкримінується.

Стверджуючи, що ОСОБА_7 , керуючи транспортним засобом, допустив порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило тяжке тілесне ушкодження потерпілій, сторона обвинувачення не надала належних і допустимих доказів вини ОСОБА_7 у інкримінованому йому обвинуваченні.
Інших доказів у підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_7 , у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України стороною обвинувачення не надано.

Судом, у порядку ч. 6 ст. 22 КПК України, було створено належні умови для реалізації сторонами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, однак сторона обвинувачення не довела „поза розумним сумнівом вину обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Стороною обвинувачення в ході судового розгляду не ініціювалось перед судом питання про призначення проведення додаткових слідчих дій.

Прокурор також не використовував своє право на зміну обвинувачення в суді.

Розглянувши повно і всебічно кримінальне провадження, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, у тому числі перевіривши і оцінивши усі доводи учасників судового провадження, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. За положеннями ч. 4 цієї статті усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь цієї особи.

Обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.

Згідно ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви стосовно доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський Суд у своєму рішенні „Капо проти Бельгії від 13.01.2005 року відзначає, що у кримінальних справах питання прийняття доказів належить досліджувати загалом у світлі пункту 2 ст. 6 Конвенції, і вимагає, окрім іншого, щоб тягар доказування лежав на стороні обвинувачення.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України.

Таким чином, суд, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим не наділений повноваженнями за власною ініціативою ініціювати проведення певних слідчих (розшукових) дій, оскільки функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган, безпосередньо дослідивши, надані докази стороною обвинувачення, давши їм належну оцінку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, приходить до висновку про необхідність виправдання ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, а зазначене в обвинувальному акті порушення ним п.18.2 Правил дорожнього руху України не підтверджується висновком проведеної у кримінальному провадженні комісійної комплексної судової фототехнічної та обставин і механізму ДТП експертизи, яка встановила в діях ОСОБА_7 порушення, у якому він органом досудового розслідування не обвинувачувався, і від якого він не здійснював свій захист.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до положень ст. 100 КПК України.

На підставі ст.ст. 122, 124 КПК України, витрати, пов`язані із залученням експерта, висновки якого покладені в основу обвинувачення, не підлягають стягненню з ОСОБА_7 .

Запобіжний захід на стадії досудового розслідування відносно ОСОБА_7 не обирався.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26.02.2018 року накладено арешт на автомобіль «CHEVROLET AVEO» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який підлягає скасуванню.

Підсумовуючи вищенаведене, керуючись ст.ст. 368, 373, 374, 392 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Виправдати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по обвинуваченню в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з тим, що не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_7 на досудовому слідстві і в суді не обирався.

Арешт на автомобіль «CHEVROLET AVEO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26.02.2018 року, - скасувати.

Речові докази:

-DVD-R диск «Verbatim 4.7 GB» з відеофайлом з зовнішньої камери спостереження, яка розташована на будівлі №23 по вул. Перемоги та знімає перехрестя вул. 12 Квітня та вул. Перемоги в м. Запоріжжя, долучений до матеріалів кримінального провадження, - зберігати в матеріалах кримінального провадження;

-автомобіль «CHEVROLET AVEO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зберігається на відповідальному зберіганні на території Дніпровського ВП ГУПН в Запорізькій області, - повернути власнику ОСОБА_7 .

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому і прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Копія вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1