Справа № 645/1828/19
Провадження № 1-кп/645/548/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 листопада 2019 р. м. Харків Фрунзенський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
прокурора Харківської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шевченкове, Шевченківського району, Харківської області, громадянина України, освіта середня технічна, одруженого, офіційно не працюючого, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, який зареєстрований та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -
23.03.2019 о 20:00 годині ОСОБА_5 знаходився на спільній кухні в гуртожитку за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де між ним та знайомою йому ОСОБА_4 стався словесний конфлікт, в ході якого на підґрунті особистих неприязних відносин у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 ..
Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, та бажаючи діяти саме таким чином, ОСОБА_5 умисно наніс потерпілій два удари кулаком правої руки в область лобу та два удари стопою правої ноги в область передньої зовнішньої поверхні лівого стегна.
Так, своїми умисними протиправними діями ОСОБА_5 спричинив ОСОБА_4 , згідно висновку судово-медичної експертизи №09/890-С/2019 від 28.03.2019 тілесні ушкодження у вигляді синців на голові та лівій нозі, які є легкими тілесними ушкодженнями по ступеню тяжкості.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 беззаперечно визнав себе винним у вчиненні інкримінованого правопорушення, та розповів про обставини, зазначені вище. Також обвинувачений пояснив, що поведінка потерпілої, яка висловлювалась нецензурною лайкою в присутності неповнолітніх дітей, спровокувала його на скоєння даного кримінального правопорушення. У скоєному розкаюється. Цивільний позов визнав частково.
На підставі ст. 349 ч. 3 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, так як проти цього не заперечували учасники судового провадження. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють зазначені особи зміст обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції. Учасникам процесу роз`яснено, що у такому випадку сторони будуть позбавлені права оскаржувати дані обставини в апеляційному порядку.
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження.
Вину обвинуваченого ОСОБА_5 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України суд вважає доведеною.
Згідно ст. 66 КК України, обставини, що пом`якшують покарання, суд вважає повне визнання вини та щире каяття.
Обставини, які обтяжують покарання, передбачені ст. 67 КК України судом не встановлені.
Згідно з досудовою доповіддю Немишлянського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області, при складанні якої ОСОБА_5 участі не приймав, а тому встановити наявність у нього мотивації до позитивних змін не виявилось можливим, встановлено, що ризик небезпеки ОСОБА_5 для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінений як високий, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, та орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства (у тому числі для окремих осіб). На думку органу пробації виконання покарання у громаді можливо лише у винятковому порядку за умови здійснення з боку органу пробації інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.
Вивченням в ході судового розгляду даних особи обвинуваченого встановлено, що він раніше в силу ст. 89 КК України не судимий, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває.
Судом, враховуються вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
При призначенні покарання суд виходить з положень ст. 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховує характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, який, за змістом ст. 12 КК України, є злочином невеликої тяжкості, наслідки вчиненого кримінального правопорушення, наявність обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу обвинуваченого, а також вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
На думку суду, призначення покарання у виді штрафу, з урахуванням фактично встановлених обставин у справі та наведених вище, є дійсно необхідним і буде цілком достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових злочинів, що повністю відповідає принципам і правилам призначення покарання, які містяться в нормах ст.ст. 65, 66 КК України.
Крім того, призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.
Потерпілою ОСОБА_4 заявлено цивільний позов на суму 3000,00 гривень у якості відшкодування заподіяної моральної шкоди,
Суд вважає, що цивільний позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Оцінюючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди суд виходить з положень ст. 1167 ЦК України, Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
У позовній заяві потерпіла обґрунтувала моральну шкоду відчуттям болю та душевними хвилюваннями, пов`язаними з травмами.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167, ст. 23 ЦК України, а також п.п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому.
Суд приймає до уваги той факт, що потерпіла дійсно зазнала моральних страждань у вигляді душевного хвилювання, викликаного ушкодженням здоров`я, фізичним болем, завданим травмами у результаті протиправних дій обвинуваченого. Водночас, суд також враховує віктимну поведінку потерпілої. Виходячи із вищевикладеного, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 1000,00 гривень.
Речові докази відсутні.
Процесуальні витрати відсутні.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.
Керуючись ст.ст. 373, 374, 349, 395 КПК України суд, -
Визнати ОСОБА_5 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу, в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 гривень, на користь держави.
Цивільний позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 1000,00 грн. (одну тисячу гривень) у якості відшкодування заподіяної моральної шкоди.
Вирок може бути оскаржений в порядку статті 394 КПК України до Харківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя-