Провадження № 11-кп/824/190/2019 Суддя в 2-й інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2019 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю: секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження № 000500 за апеляційними скаргами представника потерпілого в особі Управління пенсійного фонду України у м. Біла Церква, прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Буда-Літки, Лугинського району Житомирської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, не працюючого, інваліда 2 групи, раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України, і призначено йому покарання: за ч. 1 ст. 190 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.; за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу у розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. На підставі ст. 49 КК України звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь управління Пенсійного фонду України в м. Біла Церква в рахунок відшкодування збитків 12878 грн. 31 коп.
Вирішено питання щодо речових доказів.

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком, 27 травня 2004 року ОСОБА_7 , маючи мету отримати право на призначення пенсії на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку на три роки та два місяці звернувся до управління Пенсійного фонду України у м. Білій Церкві Київської області з заявою про призначення пенсії, до якої 27 серпня 2004 року умисно надав завідомо підроблені документи довідку № 5 від 25 серпня 2004 року видану ВАТ «Автосфера» та витяг з наказу по Білоцерківському вантажному АТП № 11062 від 26 травня 1986 року № 198-а, відповідно до яких ОСОБА_7 в період часу з 26 по 27 травня 1986 року був відряджений до м. Чорнобиль Київської області для виконання робіт пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС та які надавали право на призначення пенсії на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку. На підставі поданих ОСОБА_7 підроблених документів, управлінням Пенсійного фонду України в м. Білій Церкві протоколом від 01 вересня 2004 року № 837 з 27 травня 2004 року йому призначено пенсію за віком на пільгових умовах.
Крім того, ОСОБА_7 обвинувачується у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), що завдало значної шкоди потерпілому. Так, 27 травня 2004 року ОСОБА_7 , маючи намір на незаконне заволодіння грошовими коштами управління Пенсійного фонду України в Київській області, звернувся до останнього з заявою про призначення пенсії та повідомив неправдиві відомості, що він в 1986 році був задіяний для виконання робіт пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС. При цьому, ОСОБА_7 надав завідомо підроблені документи довідку № 5 від 25 серпня 2004 року видану ВАТ «Автосфера» та витяг з наказу по Білоцерківському вантажному АТП № 11062 від 26 травня 1986 року № 198-а, що містять недостовірні відомості, відповідно до яких в період часу з 26 по 27 травня 1986 року він був відряджений до м. Чорнобиль Київської області для виконання робіт пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, та які надавали право на призначення пенсії на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку. 01 вересня 2004 року на підставі завідомо підроблених документів довідки № 5 від 25 серпня 2004 року виданої ВАТ «Автосфера» та витягу з наказу по Білоцерківському вантажному АТП № 11062 від 26 травня 1986 року № 198-а, що містять неправдиві відомості про виконання ОСОБА_7 робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році, йому було призначено пенсію з 27 травня 2004 року зі зниженням пенсійного віку. В період часу з 27 травня 2004 року по 31 серпня 2012 року ОСОБА_7 , умисно, маючи мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, з корисливих мотивів, шляхом обману, який полягав у повідомленні неправдивих відомостей та подання до управління Пенсійного фонду України в Білій Церкві Київської області підроблених документів, незаконно заволодів державними цільовими коштами державного органу виконавчої влади управління Пенсійного фонду України в Київській області в загальному розмірі 58702 грн. 31 коп., що є значною шкодою, та розпорядився ними на власний розсуд, внаслідок чого завдав управлінню Пенсійного фонду України в м. Білій Церкві Київської області матеріальну шкоду на загальну суму 58702 грн. 31 коп.
Не погоджуючись з вироком представник потерпілого в особі Управління пенсійного фонду України у м. Біла Церква подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України та стягнути з останнього 58703,31 грн. в рахунок відшкодування збитків. Обґрунтовуючи свої вимоги зазначає, що суд, надаючи правової оцінки відносинам, що склались у системі пенсійного забезпечення, помилково застосував відповідні норми матеріального права а також не врахував саме ті норми, які розповсюджуються на спірні правовідносини. Апелянт вважає, що суд першої інстанції невірно перекваліфікував дії ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 190 КК України на ч. 1 ст. 190 КК України, оскільки потерпілому завдано збитків у значному розмірі в сумі 58 702 грн. 31 коп., що відповідає розміру фактично виплачених сум пенсій ОСОБА_7 Управлінням ПФУ протягом 27.05.2004 року 31.08.2012 року (з дати призначення пенсії як ліквідатору у 1986 році до дати припинення виплати пенсії), а не 12 878, 41 грн., як це зазначено в оскаржуваному вироку. Факт протиправної поведінки було виявлено потерпілим у серпні 2012 року, що свідчить про те, що строк притягнення до кримінальної відповідальності не закінчився.
Не погоджуючись з вироком прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України, і призначити покарання за ч. 2 ст. 190 КК України у виді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн., за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. На підставі ст. 49 КК України від призначеного покарання за ч. 4 ст. 358 КК України звільнити від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності. Цивільний позов задовольнити повністю, стягнути з ОСОБА_7 на користь Управління пенсійного фонду України у м. Біла Церква 58703,31 грн. в рахунок відшкодування збитків.
Вважає, що вирок є незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вважає, що висновок суду про перекваліфікацію дій обвинуваченого з ч. 2 на ч. 1 ст. 190 КК України не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження. Так, судом не враховано, що фактична реалізація права на пенсію ОСОБА_7 починаючи з 2007 року не могла бути здійсненна за відсутності звернення останнього до Управління пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії, тому звернення обвинуваченого до УПФУ у м. Біла Церква у 2004 році, не може вважатись таким, що направлено на реалізацію права на пенсію, яке виникло у останнього у 2007 році.
У серпні 2019 року ОСОБА_7 звернувся до суду із заявою про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності.
Прокурор у судовому засіданні не заперечував проти закриття кримінального провадження.
У зв`язку із наявністю заяви ОСОБА_7 у якій висловлене прохання про застосування щодо нього положень ст. 49 КК України, станом його здоров`я, який перешкоджає явці обвинуваченого до суду, а також у зв`язку із тим, що розгляд клопотання обвинуваченого не погіршує становище обвинуваченого, колегія суддів вважає за можливе розглянути клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 у його відсутність.
Вислухавши думку прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи заявленого клопотання, колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання з огляду на таке.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 обвинувачувався і був засуджений за злочини, передбачені ч.1 ст. 190 КК України та ч.4 ст.358 КК України. Відповідно до ч.2 ст.12 КК України обидва злочини відносяться до злочинів невеликої тяжкості. Найбільш суворим видом покарання за кожний із цих злочинів є обмеження волі
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі. Відповідно до вироку злочин, передбачений ч.4 ст. 358 КК України ОСОБА_7 був вчинений у травні 2004 року, а злочин, передбачений ч.1 ст. 190 КК України був закінчений у серпні 2012 року. Тобто, на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції строки, передбачені п.2 ч.1 ст. 49 КК України закінчилися.

Будь-яких даних про те, що перебіг строків давності зупинявся із підстав, передбачених ч.2 ст. 49 КК України або переривався із підстав, передбачених ч.3 ст. 49 КК України матеріали кримінального провадження не містять. Підстав для зупинення перебігу строків давності або для переривання перебігу цих строків, у ході розгляду даного кримінального провадження колегією суддів не встановлено.
У зв`язку із викладеним колегія суддів вважає за необхідне звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за злочини, передбачені ч.1 ст. 190 та ч.4 ст.358 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Відповідно до положень ст. 417 КПК України вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.02.2017 року щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню, а кримінальне провадження підлягає закриттю із підстав, передбачених п.1 ч.2 ст. 284 КПК України.

Керуючись п.1 ч.2 ст. 284, ст. 417 КПК України колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.
Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.02.2017 року щодо ОСОБА_7 скасувати.
Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, тобто із підстав, передбачених ст. 49 КК України.
Кримінальне провадження № 0000500 про обвинувачення ОСОБА_7 за ч.1 ст. 190, ч.4 ст.358 КК України закрити на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців із моменту її проголошення.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4