Постанова

Іменем України
05 грудня 2019 року

м. Київ
Справа № 310/2578/18
Провадження № 51 3444 км 19

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
особи, щодо якої закрито кримінальне провадження, ОСОБА_6 ,

розглянув в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 24 жовтня 2015 року за номером 0000433 щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердянськ Запорізької області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 343 ч. 2 КК України,
за касаційною скаргою прокурора, який брав участь в розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, - ОСОБА_7 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 08 квітня 2019 року щодо ОСОБА_6 .
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 грудня 2018 року ОСОБА_6 засуджено за ст. 343 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 2 роки і звільнено його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 за ст. 343 ч. 2 КК України закрито на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Запобіжний захід ОСОБА_6 не обирався.
Прийнято рішення щодо речових доказів.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним і засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.
Так, 20 жовтня 2015 року приблизно о 07 годині начальник лінійного пункту в порту «Бердянськ» ОСОБА_6 та його підлеглі працівники ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , будучи одягнуті в камуфльований одяг не встановленого для співробітників органів МВС України зразка, на власному автомобілі ОСОБА_8 . ВАЗ-2121 «Нива» прибули на територію Приазовського Національного природного парку - на шпиль Бердянської коси («Великий Дзензик»), який знаходиться наприкінці вул. Макарова у м. Бердянську Запорізької області, тобто за межі території свого обслуговування, де на узбережжі Азовського моря підійшли до ОСОБА_10 , який перебував на території парку, тобто на своєму робочому місці, з яким поруч знаходився місцевий житель ОСОБА_11 . Після чого на тому ж місці за обставин, детально наведених у вироку суду, ОСОБА_6 здійснив втручання в діяльність інспектора з охорони природно-заповідного фонду 1 категорії Бердянського природоохоронного науково-дослідного відділення ОСОБА_10 як працівника правоохоронного органу з метою перешкодити виконанню ним службових обов`язків, вчинене службовою особою з використанням свого службового становища.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 08 квітня 2019 року задоволено апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , скасовано вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 грудня 2018 року щодо нього та закрито кримінальне провадження за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 343 ч. 2 КК України, на підставі ст. 284 ч. 1 п. 2 КПК України. Речові докази: наряди, акти вказано зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала, та короткий зміст поданих заперечень
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Обґрунтовує свою вимогу тим, що апеляційний суд, переглядаючи вказане кримінальне провадження в апеляційному порядку, допустив істотні порушень вимог кримінального процесуального закону, які відповідно до ст.ст. 412, 438 КПК України є підставою для скасування постановленої ухвали щодо ОСОБА_6 . Звертає увагу на те, що апеляційний суд в порушення вимог ст.ст. 7, 22, 23, 94, 95 КПК України без безпосереднього дослідження доказів та без ґрунтовного аналізу доказів у провадженні, що зібрані під час судового розгляду, дійшов висновку про необхідність закриття провадження за реабілітуючих підстав. Вважає, що судом апеляційної інстанції порушено вимоги ст. 404 КПК України при повторному дослідженні доказів, які досліджувались судом першої інстанції, не дано оцінки усім доказам обвинувачення у їх сукупності, не усунуто наявні в матеріалах провадження суперечності та в порушення вимог ст. 419 КПК України не зазначено відповідних мотивів прийнятого рішення. Крім того, вказує на те, що ухвала апеляційного суду постановлена без врахування нескасованої постанови про закриття кримінального провадження від 25 грудня 2015 року щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_11 за ст. 249 ч. 1, ст. 345 ч. 2 КК України.

В запереченнях на касаційну скаргу особа, кримінальне провадження щодо якої закрито, - ОСОБА_6 вказує на безпідставність її доводів та просить залишити її без задоволення.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор в судовому засіданні вважала касаційну скаргу обґрунтованою і просила її задовольнити.
ОСОБА_6 в судовому засіданні вважав касаційну скаргу необґрунтованою та просив залишити її без задоволення.
Мотиви Суду
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до положень ст.ст. 418 ч. 2, 419 КПК України судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу, ухвала суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має містити встановлені судом апеляційної інстанції обставин з посиланням на докази, а також мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними, мотивів, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався. При скасуванні або зміні судового рішення в ухвалі має бути зазначено, які статті закону порушено та в чому саме полягають ці порушення або необґрунтованість вироку чи ухвали.
При цьому, у випадку встановлення апеляційним судом обставин, передбачених статтею 284 КПК України, рішення про скасування обвинувального вироку та закриття кримінального провадження, передбачене ст. 417 КПК України, має бути належним чином мотивоване, а такі висновки суду мають бути підтверджені доказами безпосередньо дослідженими в суді апеляційної інстанції.

Рішення апеляційного суду про скасування обвинувального вироку та закриття кримінального провадження на підставі ст.ст. 284, 417 КПК України має містити встановлені судом першої інстанції обставин, аналіз доказів, які судом першої інстанції були покладені в основу обвинувального вироку та відповідна власна оцінка, переоцінка таких доказів, у випадку, якщо суд апеляційної інстанції дійде висновку, що судом першої інстанції помилково було враховано той чи інший доказ як такий, що підтверджує вину особи, так і висновки щодо належності та допустимості доказів, які, на думку апеляційного суду, не є такими. Дотримання принципу безпосередності дослідження доказів апеляційним судом в такому випадку є обов`язковим.

Безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним всіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів шляхом допиту обвинувачених, потерпілих, свідків, експерта, огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення звукозапису і відеозапису тощо. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами, здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у частині 1 статті 94 КПК України, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.
Відповідно до ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.
Стаття 95 КПК України наголошує, що суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.
Недотримання засади безпосередності призводить до порушення інших засад кримінального провадження: презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, змагальність сторін та свобода в поданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункти 10, 13, 15 статті 7 КПК України). Тому засада безпосередності виступає необхідним елементом процесуальної форми судового розгляду, недотримання її судом, виходячи зі змісту частини другої статті 23 та статті 86 цього Кодексу, означає, що докази, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, не можуть бути визнані допустимими і враховані при постановленні судового рішення судом, крім випадків, передбачених зазначеним Кодексом, а отже, судове рішення, відповідно до статті 370 цього Кодексу, не може бути визнано законним і обґрунтованим і, згідно з частиною першою статті 412 КПК України, підлягає скасуванню.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в апеляційній скарзі обвинуваченим ОСОБА_6 заперечувалися встановлені судом першої інстанції обставини події за його участю та участю ОСОБА_10 , який, на його думку, разом із ОСОБА_11 виловлювали рибу забороненим способом, на що він відповідним чином відреагував, заперечувалася оцінка місцевим судом показань свідків кримінального провадження, а також покладені в основу обвинувального вироку інші докази кримінального провадження.
Незважаючи на вищезазначені вимоги процесуального закону, апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 за його апеляційною скаргою, хоч і задовольнив її в повному обсязі, проте провів лише часткове дослідження доказів, покладених в основу обвинувального вироку щодо ОСОБА_6 , повторно не викликав і не допитав жодного свідка у кримінальному провадженні, обмежившись дослідженням зафіксованих на оптичному диску відеозаписів з камер мобільних телефонів та постанови про визнання та приєднання до кримінального провадження як речових доказів від 11 березня 2016 року.
При цьому, апеляційний суд, хоч і зазначив в ухвалі про те, що прослуховував технічні записи судових засідань суду першої інстанції з показаннями обвинуваченого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_8 проте, безпосередньо їх 08 квітня 2019 року в судовому засіданні апеляційного суду не досліджував та не сприймав. Також апеляційний суд в ухвалі зазначив про те, що показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 свідчать на користь сторони захисту, проте безпосередньо показання цих осіб під час апеляційного розгляду також не сприймав та їх не допитував з приводу події за участю ОСОБА_15 .
Крім того, рішення апеляційного суду щодо відсутності в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 343 ч. 2 КК України, ґрунтується на зробленому висновку про те, що з самого початку їх виявлення ОСОБА_16 та ОСОБА_11 не заперечували факт їх протизаконної діяльності та намагалися умовити ОСОБА_6 утриматися від офіційного документування виявленого ним факту незаконного зайняття ними рибним промислом. Проте, апеляційним судом не дано оцінки тому, що суд першої інстанції досліджував за клопотанням сторони захисту матеріали кримінального провадження № 0005125 від 20 жовтня 2015 року за ст. 249 ч. 1, ст. 345 ч. 2 КК України щодо неправомірних дій ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_17 , у тому числі відносно ОСОБА_6 , за результатами розслідування якого 25 грудня 2015 року винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі ст. 284 ч. 1 п. 2 КПК України, яка до цього часу не скасована та є чинною, про що було зазначено у вироку суду від 11 грудня 2018 року.
Також апеляційний суд в ухвалі не зазначив свого висновку щодо показань потерпілого ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_11 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_17 , які було покладено в обґрунтування доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ст. 343 ч. 2 КК України, та на які є посилання у вироку суду першої інстанції.
Отже, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним, оскільки ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення, що у відповідності з вимогами ст. 438 ч. 1 п. 1 КПК України є підставою для скасування такого рішення.
За таких обставин, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, а касаційна скарга прокурора задоволенню частково.
При новому розгляді в суді апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене, апеляційний розгляд здійснити відповідно до вимог ст.ст. 22, 23, 94, 95 КПК України, перевірити доводи апеляційної скарги та інші доводи касаційної скарги, в тому числі щодо порушення вимог ст. 290 КПК України та недопустимості показань свідка ОСОБА_14 , керуючись законом, оцінити докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, після чого ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення.
Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь в розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, - ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу Запорізького апеляційного суду від 08 квітня 2019 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3