Справа № 453/367/19
№ провадження 1-кп/453/59/19
В И Р О К
іменем України

07 листопада 2019 року Сколівський районний суд Львівської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

та обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Сколе Львівської області кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Хамишки Майкопського району Краснодасрького краю Російської Федерації, жительки АДРЕСА_1 , зареєстрованої по АДРЕСА_2 , українки, громадянки України, із середньою-спеціальною освітою, розлученої, має на утриманні одну неповнолітню дитину, депутатом не являється, працюючої старшою медичною сестрою хірургічного відділення КНП «Сколівська центральна районна лікарня» Сколівської районної ради Львівської області, раніше не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366 КК України,-

в с т а н о в и в:

Обвинувачена ОСОБА_4 , будучи службовою особою та працюючи на посаді старшої медичної сестри хірургічного відділення КЗ СРР «Сколівська ЦРЛ» з 29.07.2008 року, перебуваючи у службовому кабінеті приміщення хірургічного відділення КЗ СРР «Сколівська ЦРЛ», що за адресою: м. Сколе, вул. Стрийська, буд. 29, з метою реалізації свого єдиного злочинного умислу у своїх інтересах, умисно, шляхом внесення неправдивої інформації та завірення документа своїм особистим підписом, підробила офіційний документ табель обліку робочого часу за грудень 2017 року хірургічного відділення КЗ СРР «Сколівська ЦРЛ», а саме, внесла неправдиву інформацію про те, що вона знаходилася на робочому місці та працювала на посаді старшої медичної сестри хірургічного відділення КЗ СРР «Сколівська ЦРЛ» 14, 15, 18, 19, 20, 21, 22, 26, 27, 28 та 29 грудня 2017 року, хоча у вищевказаний період, згідно бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України» Головного центру спеціальної інформації Держприкордонслужби України, знаходилась за межами Державного кордону України та не могла виконувати своїх функціональних обов`язків старшої медичної сестри хірургічного відділення КЗ СРР «Сколівська ЦРЛ».

Вона ж, будучи службовою особою та працюючи на посаді старшої медичної сестри хірургічного відділення КЗ СРР «Сколівська ЦРЛ» з 29.07.2008 року, перебуваючи у службовому кабінеті приміщення хірургічного відділення КЗ СРР «Сколівська ЦРЛ», що за адресою: м. Сколе, вул. Стрийська, буд. 29, з метою реалізації свого єдиного злочинного умислу в інтересах іншої особи, умисно, шляхом внесення неправдивої інформації та завірення документа своїм особистим підписом, підробила офіційний документ табель обліку робочого часу за червень 2018 року хірургічного відділення КЗ СРР «Сколівська ЦРЛ», а саме, внесла неправдиву інформацію про те, що ОСОБА_5 знаходилася на робочому місці та працювала на посаді медичної сестри хірургічного відділення КЗ СРР «Сколівська ЦРЛ» 6 та 10 червня 2018 року, хоча у вищевказаний період, згідно бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України» Головного центру спеціальної інформації Держприкордонслужби України, ОСОБА_5 знаходилась за межами Державного кордону України та не могла виконувати своїх функціональних обов`язків медичної сестри хірургічного відділення КЗ СРР «Сколівська ЦРЛ».

Вона ж, будучи службовою особою та працюючи на посаді старшої медичної сестри хірургічного відділення КЗ СРР «Сколівська ЦРЛ» з 29.07.2008 року, перебуваючи у службовому кабінеті приміщення хірургічного відділення КЗ СРР «Сколівська ЦРЛ», що за адресою: м. Сколе, вул. Стрийська, буд. 29, з метою реалізації свого єдиного злочинного умислу в інтересах іншої особи, умисно, шляхом внесення неправдивої інформації та завірення документа своїм особистим підписом, підробила офіційний документ табель обліку робочого часу за жовтень 2018 року хірургічного відділення КЗ СРР «Сколівська ЦРЛ», а саме, внесла неправдиву інформацію про те, що ОСОБА_6 знаходилася на робочому місці та працювала на посаді медичної сестри хірургічного відділення КЗ СРР «Сколівська ЦРЛ» 24, 28 та 31 жовтня 2018 року, хоча у вищевказаний період, згідно бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України» Головного центру спеціальної інформації Держприкордонслужби України, ОСОБА_6 знаходилась за межами Державного кордону України та не могла виконувати своїх функціональних обов`язків медичної сестри хірургічного відділення КЗ СРР «Сколівська ЦРЛ».

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 після роз`яснення їй змісту ч. 3 ст. 349 КПК України та переконання суду у відсутності сумнівів щодо добровільності позиції обвинуваченої, вину визнала та повністю підтвердила викладені в обвинувальних актах обставини. Зокрема вказала, що дійсно, працюючи на посаді старшої медичної сестри хірургічного відділення КЗ СРР «Сколівська ЦРЛ», у своєму службовому кабінеті заповнювала табелі обліку робочого часу ввіреного їй відділення за грудень 2017 року, за червень 2018 року та за жовтень 2018 року, у котрих вносила неправдиві відомості про перебування її, а також її підлеглих медичних сестер ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на робочому місці в окремі дні, хоча вони на робочому місці була відсутні. При цьому, їх робота виконувалася справно іншими працівниками відділення. На даний час вона зрозуміла значення своїх дій, при обранні їй міри покарання покладається на розсуд суду. Додатково вказала, що не мала на меті заподіяти шкоду інтересам держави, а жодних збитків КЗ СРР «Сколівська ЦРЛ» не було завдано.

Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчинених кримінальних правопорушеннях визнала повністю, інші учасники провадження не оспорюють фактичні обставини справи і судом встановлено, що такі правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, та роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів, а саме про позбавлення їх у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин провадження в апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів відносно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються.

На підставі вищенаведеного, суд, допитавши обвинувачену та дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_4 у вчинені нею кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена у судовому засіданні повністю.

Суд вважає, що дії обвинуваченої ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 366 КК України, як внесення завідомо неправдивих відомостей в офіційні документи.

Обтяжуючих вину обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень обставиною, передбаченою ст. 67 КК України, при обранні їй міри покарання суд не вбачає.

Пом`якшуючою вину обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень обставиною, передбаченою ст. 66 КК України, при обранні їй міри покарання, суд вбачає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів.

При визначенні міри покарання обвинуваченій ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченої, яка визнала свою вину та щиро покаялася у вчиненому. Крім того, суд враховує і те, що обвинувачена ОСОБА_4 позитивно характеризується по місцю проживання та за місцем праці, на «Д» обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягалася і судимостей не має. Обвинувачена виховує та має на утриманні одну неповнолітню дочку та одночасно допомагає оплачувати навчання ще одній дочці, яка досягла повноліття, однак продовжує навчатися на денній формі навчання Інституту прав та психології НУ «Львівська політехніка» за кошти батьків. Також, як вбачається із виконаної органом з питань пробації досудової доповіді про обвинувачену ОСОБА_4 , результати її оцінки не показали високого ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства, також окремих осіб.

З урахуванням наведених обставин суд, у відповідності до вимог ст. 65 КК України під час вирішення питання про обрання міри покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , вважає за необхідне призначити їй основне покарання у межах санкції ч. 1 ст. 366 КК України у виді штрафу.

Що стосується додаткового покарання за ч. 1 ст. 366 КК України у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на певний строк, то суд вважає за можливе застосувати до обвинуваченої ОСОБА_4 положення ч. 2 ст. 69 КК України і не призначати їй згаданого вище додаткового покарання, що передбачене санкцією ч. 1 ст. 366 КК України, як обов`язкове. До такого висновку суд приходить, зокрема, враховуючи наявність пом`якшуючої вину обвинуваченої ОСОБА_4 обставини, а також відсутність заподіяного державі збитку, і такі встановлені судом обставини у своїй сукупності, на переконання суду, істотно знижують ступінь тяжкості вчинених нею кримінальних правопорушень, за якими вона повністю визнала вину і щиро розкаялася, а також вказані вище анкетні й характеризуючі дані особи обвинуваченої, яка працює, а її заробітна плата є єдиним джерелом її доходів після розлучення, вона має на утриманні неповнолітню дочку, а також допомагає з оплатою навчання повнолітній дочці, і, позбавлення такого доходу у скрутний у державі через воєнні дії та кризу час, призведе до негативних наслідків для обвинуваченої.

Таким чином, враховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, їх мету, сукупність зазначених вище даних про особу обвинуваченої, міру покарання у виді штрафу без позбавлення права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків, суд вважає такою, що відповідає призначеному покаранню, є необхідною і достатньою для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів.

Цивільного позову у даному об`єднаному кримінальному провадження не заявлено.

Долю речових доказів у даному об`єднаному кримінальному провадженні слід вирішити у порядку, визначеному ст. 100 КПК України.

Судових витрат у даному об`єднаному кримінальному провадженні немає.

Керуючись ст. ст. 100, 368, 370, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366 КК України та, із застосуванням ч. 2 ст. 69 КК України, призначити їй покарання у виді штрафу у розмірі сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) грн., без позбавлення права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків на певний строк.
Міру запобіжного заходу засудженій ОСОБА_4 не обирати.

Речові докази: табелі обліку використання робочого часу та графіки роботи працівників хірургічного відділення КЗ СРР «Сколівська ЦРЛ» за грудень 2017 року, за червень 2018 року та за жовтень 2018 року,- повернути КНП «Сколівська центральна районна лікарня» Сколівської районної ради Львівської області.

Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити засудженій та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення через Сколівський районний суд Львівської області.

Суддя ОСОБА_1