УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2019 року м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_3 , подану в інтересах володільця майна ОСОБА_4 , на бездіяльність старшого слідчого з особливо важливих справ відділу розслідувань кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Київській області ОСОБА_5 , яка виразилася у неповерненні тимчасово вилученого майна в кримінальному провадженні № 0000020 від 06.03.2018р., -

В С Т А Н О В И В:

До Солом`янського районного суду м. Києва надійшла вказана скарга.

Подана скарга обґрунтована тим, що 25.06.2019р. слідчими СУ ФР ГУ ДФС у Київській області, на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 30.05.2019р., проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 .

В ході проведення вказаного обшуку слідчими було відшукано та вилучено наступне майно, а саме: мобільний телефон марки «Nokia», чорного кольору, модель «ТА 1034», IMEI: НОМЕР_1 , в якому містилась SIM-картка з написом № НОМЕР_2 із зарядним пристроєм; ноутбук марки «Lenovo», чорного кольору, серійний номер VB10056413 із зарядним пристроєм до нього.

На думку адвоката, вилучене майно не входили до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на обшук, тому дане майно відноситься до тимчасово вилученого майна, яке, за відсутності клопотання про арешт майна, повинно бути негайно повернуте особі, у якої його було вилучено.

Крім того, адвокат просив визнати незаконною бездіяльність старшого слідчого з особливо важливих справ відділу розслідувань кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Київській області ОСОБА_5 , яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна.

У судове засідання адвокат ОСОБА_3 не з`явився, проте 24.10.2019р. подав до суду заяву, в якій підтримав доводи, викладені у скарзі та просив розглядати скаргу у його відсутності.

Слідчий СУ ФР ГУ ДФС у Київській області ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду скарги.

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України слідчий суддя ухвалив проводити судовий розгляд у відсутності адвоката ОСОБА_3 та слідчого СУ ФР ГУ ДФС у Київській області ОСОБА_5 .

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів кримінального провадження, не здійснювалось, у зв`язку з неприбуттям у судове засідання осіб, які беруть участь у судовому провадженні.

Дослідивши матеріали скарги та надані документи, слідчий суддя вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна.

Згідно ст. 168 КПК України тимчасово вилучити майно може кожен, хто законно затримав особу в порядку, передбаченому статтями 207, 208 цього Кодексу. Кожна особа, яка здійснила законне затримання, зобов`язана одночасно із доставленням затриманої особи до слідчого, прокурора, іншої уповноваженої службової особи передати їй тимчасово вилучене майно. Факт передання тимчасово вилученого майна засвідчується протоколом.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Частиною 1 ст. 234 КПК України передбачено, що обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Згідно до ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко-чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження.

Як встановлено в ході судового розгляду, ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 30.05.2019р.р. надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , з метою відшукання та вилучення: виготовлених, придбаних підакцизних товарів без належних дозволів (алкогольні напої, спирт, спиртовмісні рідини, спиртовмісна продукція); обладнання, сировини, тара, інші засоби, що використовується для виготовлення таких підакцизних товарів; документації, яка підтверджує придбання, транспортування, прийом та збут таких виготовлених підакцизних товарів; чорнових записів, в яких містяться контакти виробників та відправників таких виготовлених підакцизних товарів та інша інформація, яка має значення для досудового розслідування.

25.06.2019р. старшим слідчим з ОВС СУ ФР ГУ ДФС у Київській області ОСОБА_6 , на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 30.05.2019р., проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було відшукано та вилучено наступні речі, а саме: мобільний телефон марки «Nokia», чорного кольору, модель «ТА 1034», IMEI: НОМЕР_1 , в якому містилась SIM-картка з написом № НОМЕР_2 із зарядним пристроєм; ноутбук марки «Lenovo», чорного кольору, серійний номер VB10056413 із зарядним пристроєм до нього.

Відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України вилученні речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Згідно ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Згідно до ч. 2 ст. 100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий.

Відповідно ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Аналізуючи вказані вимоги законодавства, слідчий суддя вважає, що ухвалою слідчого судді про обшук не було прямо надано дозвіл на відшукання вказаних речей, тому можливість законного утримання таких речей та документів органом досудового розслідування можливе лише в разі накладення на нього арешту, з метою забезпечення збереження речових доказів. В даному випадку, слідчий чи прокурор повинні звернутися з таким клопотання про арешт, в передбачений КПК України строк.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р. № 3477-IV, передбачено, що при розгляд справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Як встановлено в ході судового розгляду скарги, після вилучення, 25.06.2019р., за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , речей, органом досудового розслідування, відповідно до вимог ст.ст. 100, 170-174 КПК України не було накладено арешт на вказане майно, з метою забезпечення його збереження як речового доказу в даному кримінальному провадженні, що, на думку слідчого судді, суперечить вимогам КПК України.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Європейський суд з прав людини при здійсненні правосуддя неодноразово звертав увагу на: структуру статті 1 Першого протоколу, а саме «три норми»: Ця стаття містить три окремі норми. Перша норма, яка має загальний характер, проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма стосується випадків позбавлення майна і підпорядковує його певним умовам вона міститься в другому реченні частини першої. Третя норма визнає, що держави мають право, зокрема, контролювати використання майна, відповідно до загальних інтересів, шляхом запровадження законів, які вони вважають необхідними для забезпечення такої мети; ця норма міститься в частині другій.

Перед тим як з`ясувати, чи було дотримано першу норму, Суд повинен встановити застосовність у цій справі решти двох норм. Рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) від 23 вересня 1982 р., заяви №№ 7151/75; 7152/75, серія А, № 52.

Крім того, Європейський суд з прав людини наголошує, що втручання у право власності допустиме лише тоді, коли воно переслідує легітимну мету в суспільних інтересах. Але, окрім того, втручання у право безперешкодного користування своїм майном передбачає «справедливу рівновагу» між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав людини.

Суд також наголошує на тому, що втручання, особливо коли воно має розглядатися в контексті частини другої статті 1 Протоколу № 1, має забезпечити «справедливу рівновагу» між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав людини. Важливість забезпечення цієї рівноваги відбивається в структурі статті 1 загалом, а отже, й у частині другій. Має бути розумне співвідношення між засобами, що використовуються, і поставленою метою.

З`ясовуючи, чи дотримано цієї вимоги, Суд визнає, що держава має право користуватися широкими межами свободи розсуду як у виборі засобів примусового виконання наказів, так і у з`ясуванні виправданості наслідків такого виконання наказів у світлі загальних інтересів виконання, що спрямоване на досягнення мети, поставленої даним законом. У таких сферах, як житлова, що відіграє центральну роль у забезпеченні добробуту й економічної політики в сучасному суспільстві, Суд поважатиме законодавчі рішення, якщо вони відповідають загальним інтересам і ґрунтуються на чітко сформульованому розумному вмотивуванні (див. рішення у справі «Мелахер та інші проти Австрії» (Mellacher and Others v. Austria), заяви №№ 10522/83; 11011/84; 11070/84, рішення від 19 грудня 1989 р., п. 48, та у справі «Шассанью та інші проти Франції» (Chassagnou and Others v. France) [GC], від 29 квітня 1999 р., заяви №№ 25088/94, 28331/95 та 28443/95, п. 75). Рішення у справі «"Іммобільяре Саффі" проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [GC] від 28 липня 1999 р., заява № 22774/93, п. 49.

Враховуючи вказані обставини, слідчий суддя дійшов до висновку, що таке втручання не відповідає принципам пропорційності, «справедливої рівноваги» між інтересами суспільства і основними правами людини та призвело до обмеження права власності ОСОБА_4 на безперешкодне користування своїм майном та ведення законної діяльності.

За таких обставин, слідчий суддя вважає необхідним зобов`язати уповноваженого слідчого СУ ФР ГУ ДФС у Київській області, який здійснює досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000020 від 06.03.2018р., повернути ОСОБА_4 майно, вилучене під час проведення обшуку 25.06.2019р. за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон марки «Nokia», чорного кольору, модель «ТА 1034», IMEI: НОМЕР_1 , в якому містилась SIM-картка з написом № НОМЕР_2 із зарядним пристроєм; ноутбук марки «Lenovo», чорного кольору, серійний номер VB10056413 із зарядним пристроєм до нього.

Разом з тим, не підлягають задоволенню вимоги скарги адвоката ОСОБА_3 щодо визнання незаконною бездіяльність слідчого СУ ФР ГУ ДФС у Київській області ОСОБА_5 , яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, оскільки прийняття такого рішення, за результатами розгляду слідчим суддею скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, відповідно до вимог ст. 307 КПК України не передбачено.

За таких обставин, скарга адвоката ОСОБА_3 , подана в інтересах володільця майна ОСОБА_4 , підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 167, 169, 236, 303-307, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 , подану в інтересах володільця майна ОСОБА_4 , на бездіяльність старшого слідчого з особливо важливих справ відділу розслідувань кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Київській області ОСОБА_5 , яка виразилася у неповерненні тимчасово вилученого майна в кримінальному провадженні № 0000020 від 06.03.2018р. задовольнити частково.

Зобов`язати уповноваженого слідчого СУ ФР ГУ ДФС у Київській області, який здійснює досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000020 від 06.03.2018р., повернути ОСОБА_4 майно, вилучене під час проведення обшуку 25.06.2019р. за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон марки «Nokia», чорного кольору, модель «ТА 1034», IMEI: НОМЕР_1 , в якому містилась SIM-картка з написом № НОМЕР_2 із зарядним пристроєм; ноутбук марки «Lenovo», чорного кольору, серійний номер VB10056413 із зарядним пристроєм до нього

В задоволенні іншої частини скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1