КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №11-кп/824/1688/2019 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 361-2, ч. 2 ст. 361-2, ч. 1 ст. 368 КК України Суддя - доповідач ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

06 червня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0001363 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 28 березня 2019 року щодо ОСОБА_7 ,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9 ,

В с т а н о в и л а :

Ухвалою підготовчого судового засідання Шевченківського районного суду м. Києва від 28 березня 2019 року обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні №0001363 щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 361-2, ч. 2 ст. 361-2, ч. 1 ст. 368 КК України, повернуто прокурору у зв`язку з невідповідністю обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції зазначає, що зі змісту обвинувального акта вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у одержанні службовою особою неправомірної вигоди за вчинення нею в інтересах третьої особи дій з використанням наданого їй службового становища, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, проте, фактичні обставини та формулювання обвинувачення не містить даних, з якого часу ОСОБА_7 є службовою особою, які функції на нього покладалися та яким чином він використовував посаду та надані йому повноваження при одержанні неправомірної вигоди.
Також суд першої інстанції зазначає, що в обвинувальному акті відсутній виклад фактичних обставин за ч. 1 та ч. 2 ст. 361-2 КК України, оскільки у формулюванні обвинувачення за ч. 1 ст. 362-1 КК України не вказано передбачені у диспозиції цієї статті обов`язкові умови настання відповідальності - «за несанкціонований збут інформації з обмеженим доступом, яка зберігається в автоматизованих системах, створеної та захищеної відповідно до вимог чинного законодавства». Аналогічні формулювання містяться при правовій кваліфікації дій ОСОБА_7 й за ч. 2 ст. 362-1 КК України.
Крім цього, суд першої інстанції вказує на те, що при викладі фактичних обставин за ч.1 та ч. 2 ст. 362-1 КК України вказано «при вказаних вище обставинах...», при цьому не конкретизовано яких саме; також зазначено перелік підприємств з відображенням конкретних назв, а також зазначено «інших суб`єктів господарювання..», що свідчить про неконкретність висунутого обвинувачення .
Також суд зазначає, що в обвинувальному акті не відображено відповідно до яких нормативно-правових актів, інформація, у несанкціонованому збуті якої обвинувачується ОСОБА_7 , віднесена до інформації з обмеженим доступом.
Суд першої інстанції стверджує, що такі обставини в своїй сукупності не дають повне та чітке уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_7 , що у свою чергу не дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.
Крім того суд вказує на те, що при викладі фактичних обставин на сторінці 5 обвинувального акту, містяться суперечливі дані щодо дати вчинення кримінального правопорушення, а саме, зі місту викладених в обвинувальному акті обставин за ч. 1 ст. 361-2 КК України, вбачається, що таке кримінальне правопорушення як вважає орган досудового розслідування, вчинено 15.06.2017 року. Разом з тим, далі викладаючи обставини вчинення кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 361-2 КК України, зазначено що такі дії стались 26.09.2016 року. Однак є незрозумілим чому епізод який отримав кримінальну-правову кваліфікацію за ознакою «повторність», відбувся раніше за перший епізод, який згідно пред?явленого ОСОБА_7 обвинувачення мав місце 15.06.2017 року.
Також суд зазначає, що під час підготовчого судового засідання встановлено, щов обвинувальному акті невірно зазначені анкетні відомості обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема його місце реєстрації та проживання.
Відтак, на переконання суду, такі обставини позбавляють можливості в підготовчому судовому засіданні визначитися з вирішенням питань, передбачених ч. 3 ст. 290 КПК України, щодо прийняття передбачених судових рішень, позбавляє суд можливості визначити межі судового розгляду стосовного обвинуваченого та прийняти об`єктивне рішення по справі з огляду на ч. 1 ст. 337 КПК України, відповідно до якої судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

На вказану ухвалу суду першої інстанції прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 28 березня 2019 року у справі № 761/7127/18 про повернення прокурору обвинувального акту з додатками у кримінальному провадженні №0001363, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.12.2015 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 361-2, ч. 2 ст. 361-2 КК України скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
За доводами апелянта, ухвала суду першої інстанції постановлена з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.
В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає, що поряд з викладом фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурором вважаються встановленими, в обвинувальному акті міститься конкретне формулювання обвинувачення, висунуте ОСОБА_7 із зазначенням конкретної частини статті КК України.
Апелянт стверджує, що судом при постановленні оскаржуваної ухвали не взято до уваги вимоги ч. 6 ст. 22 КПК України, яка наголошує на тому, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
На думку апелянта, суд при постановленні оскаржуваної ухвали вийшов за межі наданих повноважень у підготовчому судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити, пояснення обвинуваченого та захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до глави 24 КПК України однією із форм закінчення досудового розслідування є звернення прокурора до суду з обвинувальним актом. Імперативно встановлені вимоги до відомостей, які обвинувальний акт повинен містити, передбачені п.п. 1-9 ч. 2 ст. 291 цього Кодексу, серед яких в п. 5 виокремлено необхідність наявності в ньому таких складових: 1) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими; 2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) Закону України про кримінальну відповідальність та 3) формулювання обвинувачення.
У разі встановлення невідповідності обвинувального акта цим вимогам суд у підготовчому судовому засіданні відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України повертає його прокурору.
В обвинувальному акті викладаються фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, проте, відносно формулювання обвинувачення немає будь яких застережень чи вимог.
Оскільки відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті викладаються фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, то відповідно, формулювання обвинувачення викладається у такому виді, як це вважає необхідним прокурор.
З обвинувального акта щодо ОСОБА_7 , який надійшов для розгляду до Шевченківського районного суду Київської області, вбачається, що вимоги закону щодо викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правової кваліфікації з посиланням на положення законі і статті та формулювання обвинувачення дотримано.
Доводи суду про неконкретність висунутого ОСОБА_7 обвинувачення, зокрема, не зазначення у фактичних обставинах, так і в формулюванні обвинувачення даних, з якого часу ОСОБА_7 є службовою особою, які функції на нього покладалися та яким чином він використовував посаду та надані йому повноваження при одержанні неправомірної вигоди; про відсутність викладу в обвинувальному акті фактичних обставин за ч. 1 та ч. 2 ст. 361-2 КК України, оскільки у формулюванні обвинувачення за ч. 1 ст. 362-1 КК України не вказано передбачені у диспозиції цієї статті обов`язкові умови настання відповідальності - «за несанкціонований збут інформації з обмеженим доступом, яка зберігається в автоматизованих системах, створеної та захищеної відповідно до вимог чинного законодавства; крім того, при викладі фактичних обставин за ч.1 та ч. 2 ст. 362-1 КК України вказано «при вказаних вище обставинах...», при цьому не конкретизовано яких саме; також зазначено перелік підприємств з відображенням конкретних назв, а також зазначено «інших суб`єктів господарювання..», що свідчить про неконкретність висунутого обвинувачення, та щодо суперечливості даних про дати вчинення кримінальних правопорушень не можуть слугувати підставою для повернення обвинувального акта прокурору, адже, суд вдався в оцінку викладених у обвинувальному акті фактичним обставинамта формулюванню обвинувачення, чого робити на стадії підготовчого судового засідання не міг, адже, такі обставини з'ясовуються лише під час судового розгляду, після безпосереднього дослідження судом доказів сторони обвинувачення та сторони захисту.
З приводу посилання суду як на підставу повернення обвинувального акта: не зазначення в обвинувальному акті відповідно до яких нормативно-правових актів, інформація, у несанкціонованому збуті якої обвинувачується ОСОБА_7 , віднесена до інформації з обмеженим доступом, то й такі посилання не є підставою для повернення обвинувального акта, більш того, як вбачається зі змісту обвинувального акта, у фактичних обставинах, встановлених судом, наявна така інформація.
Що ж стосується невірного зазначення, згідно вимог п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті анкетних даних обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема, даних про місце його реєстрації та проживання, то в цій частині дійсно, доводи суду є обґрунтованими. Разом з тим, оскільки невірне зазначення цих даних не позбавило суд першої інстанції викликати обвинуваченого, та встановити під час підготовчого судового засідання особу обвинуваченого за паспортом, то за такої ситуації, зазначена обставина не свідчить про наявність недоліку обвинувального акта, який позбавляв би суд можливості призначити обвинувальний акт до судового розгляду, а тому не є підставою для повернення обвинувального акта.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, про відсутність, передбачених ст. 291 КПК України підстав для повернення обвинувального акту, які наведені в ухвалі суду першої інстанції, а тому доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставності повернення обвинувального акта судом першої інстанції є обґрунтованими і підлягають задоволенню, а ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 28 березня 2019 року про повернення прокурору обвинувального акта відносно ОСОБА_7 як така, що постановлена з порушенням вимог кримінального процесуального закону, підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції.
Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 - задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 28 березня 2019 року, якоюобвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні №0001363 щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 361-2, ч. 2 ст. 361-2, ч. 1 ст. 368 КК України, повернуто прокурору у зв`язку з невідповідністю обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4