КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
власника майна ОСОБА_7
розглянувши апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 16 травня 2019 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 16.05.2019 задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_9 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000638 від 06.07.2018 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 149, ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 307 КК України, та накладено арешт на тимчасово вилучене майно речові докази, що виявлені та вилучені відділом розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві в ході проведеного 24.04.2019 обшуку за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_10 , в квартирі АДРЕСА_1 , а саме на грошові кошти в сумі 26 750 доларів США та грошові кошти в сумі 5 000 Євро.
Постановляючи ухвалу про задоволення клопотання слідчого про арешт майна, слідчий суддя виходив з того, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, оскільки воно є речовим доказом у справі, та не застосування арешту може призвести до подальшого знищення зазначеного майна.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , подав клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження та апеляційну скаргу, в якій просив скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 16 травня 2019 року, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_8 про накладення арешту на грошові кошти в сумі 26 750 доларів США та 5 000 Євро, які належать ОСОБА_7 .

У клопотанні про поновлення строку апеляційного оскарження захисник зазначав, що копію оскаржуваної ухвали йому вручено лише 02.07.2019.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначав, що грошові кошти, вилучені працівниками поліції при проведенні обшуку 24 квітня 2019 року, належать ОСОБА_7 та її чоловіку, та отримані ними від продажу рухомого та нерухомого майна сім`ї, що підтверджується копією договору купівлі - продажу 8043/2018/1073735 транспортного засобу від 21.08.2018 та копією договору про відступлення права вимоги від 21.02.2019. Вказані документи надавалися працівникам поліції під час проведення обшуку та були подані до ГУНП в м. Києві 02 травня 2019 року разом із клопотанням про повернення тимчасово вилученого майна.
Старшим слідчим в ОВС СУ ГУНП у м. Києві капітаном поліції ОСОБА_8 суду надано недостовірні відомості щодо власника тимчасово вилученого майна, та не надано до суду наявні в його розпорядженні документи, що підтверджують належність грошових коштів ОСОБА_7 , слідчий лише зазначив у клопотанні, що дані грошові кошти належать ОСОБА_10 . Також, слідчий у своєму клопотанні вказував на те, що обшук за адресою: АДРЕСА_2 проведено в помешканні ОСОБА_10 , у той час як фактично ОСОБА_10 проживає за іншою адресою: АДРЕСА_3 .
Грошові кошти вилучені слідчим 24 квітня 2019 року, а з клопотанням про арешт таких коштів слідчий звернувся до слідчого судді лише 16 травня 2019 року, що свідчить про порушення ним процесуальних строків, передбачених ч. 5 ст. 171 КПК України. При цьому в ухвалі слідчого судді не зазначено, що слідчим порушувалося питання про відновлення строків.
Крім того, зазначав, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02 липня 2019 року задоволено скаргу ОСОБА_7 , подану у порядку ст. 303 КПК України, та зобов`язано старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП у м. Києві капітана поліції ОСОБА_8 повернути майно ОСОБА_7 .
Також захисник зазначав, що у кримінальному провадженні на момент застосування арешту майна ОСОБА_7 не було допитано, не повідомлялось про підозру та ніким не заявлено цивільний позов, що вказує на відсутність підстав, передбачених частинами 1, 2 ст. 170 КПК України щодо накладення арешту з метою забезпечення цивільного позову.
Органом досудового розслідування не надано даних про те, що майно - грошові кошти в сумі 26 750 доларів США та 5 000 Євро, які належить ОСОБА_7 , є предметом злочинної діяльності та/або отримано унаслідок злочинних дій.
30.07.2019 від захисника ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких він зазначав, що ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 15.04.2019 надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_10 , а саме в кв. АДРЕСА_1 . Цього ж дня слідчим суддею Голосіївського районного суду міста Києва надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_10 в кв. АДРЕСА_4 .
На переконання апелянта, з наведеного убачається, що органом досудового розслідування навмисно подано недостовірну інформацію до Голосіївського районного суду міста Києва щодо постійного місця проживання ОСОБА_10 , для проведення обшуку в помешканні його матері ОСОБА_7 та вилучення належних їй грошових коштів.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи захисника ОСОБА_6 та власника майна ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу з та просили її задовольнити в повному обсязі, прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга з доповненнями не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання слідчого про арешт майна розглянуто у відсутності ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 , та дані про вручення ухвали слідчого судді вказаним особам у матеріалах справи відсутні.
Як зазначено у апеляційній скарзі, копію оскаржуваної ухвали захиснику ОСОБА_6 вручено 02.07.2019, тоді як подано апеляційну скаргу 08.07.2019, тобто в строк, передбачений п. 3 ч. 2, ч. 3 ст. 395 КПК України, у зв`язку з чим колегія суддів не убачає підстав для розгляду клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження.
Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження та ухвали слідчого судді місцевого суду, відділом розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУ НП у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000638 від 06.07.2019 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 149, ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 307 КПК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлені особи чоловічої статі за попередньою змовою групою осіб, здійснили вербування та переміщення громадян України на територію Російської Федерації з метою експлуатації для здійснення незаконної діяльності. Вказане кримінальне провадження розпочате за матеріалами, що надійшли з управління по боротьбі зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми Головного управління Національної поліції у місті Києві.
В ході подальшого розслідування кримінального провадження та виконання працівниками управління по боротьбі зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми доручення слідчого в порядку ст. 40 КПК України додатково встановили, що дана група осіб також організувала незаконне виробництво, виготовлення, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут на території міста Києва та Київської області речовин, що відносяться до наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, визначених у постанові Кабінету Міністрів України від 6 травня 2000 р. № 770 із змінами та доповненнями «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», а для функціонування вказаної незаконної діяльності залучили інших осіб різної статі та віку. Згідно до розробленого, налагодженого та втіленого у життя злочинного плану вказаної групи осіб, незаконно виготовлені у відповідних приміщеннях із використанням спеціального обладнання наркотичні засоби та психотропні речовини збувались на території міста Києва та Київської області із використанням відповідних бот-програм, що міститься на Веб-сайті «ua.legalixer.info» у магазинах «Medussa», «Escobar 24/7».
В ході розслідування вказаного кримінального провадження органом досудового розслідування проведено комплекс негласних розшукових слідчих дій, результати яких обґрунтовано підтверджують причетність даної групи осіб до налагодженої незаконної діяльності пов`язаної із: вербуванням, переміщенням людей, в тому числі і неповнолітніх осіб до Російської Федерації з метою експлуатації з використанням матеріальної чи іншої залежності потерпілих;організацією незаконного постійного виготовлення наркотичних засобів та психотропних речовин із залученням до цього процесу інших осіб, що також забезпечували фасування виготовлених речовин, вилучених з обігу, а також забезпечували їх збут на території міста Києва та Київської області із використанням відповідних бот-програм у всесвітній глобальній мережі Інтернет, а також безготівкових способі розрахунку; виготовленням, зберіганням та збутом підроблених грошових коштів.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 15.04.2019 надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_10 , а саме в приміщені квартири АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_7 на підставі договору міни від 06.07.2011, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11 .
Згідно протоколу обшуку слідчого СУ ГУ НП у місті Києві ОСОБА_12 від 24.04.2019 виявлено та вилучено: грошові кошти в сумі 26 750 доларів США; грошові кошти в сумі 5 000 Євро.
Постановою старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУ НП у місті Києві ОСОБА_8 від 24.04.2019 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000638 від 06.07.2019, виявлені та вилучені грошові кошти в ході проведеного 24.04.2019 обшуку в приміщені квартири АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_7 на підставі договору міни від 06.07.2011, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11 , а саме: грошові кошти в сумі 26 750 доларів США; грошові кошти в сумі 5 000 Євро.

16.05.2019 старший слідчий в ОВС відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУ НП у місті Києві ОСОБА_8 звернувся із клопотанням від 10.05.2019 до Голосіївського районного суду міста Києва про поновлення пропущеногостроку, та накладення арешту на тимчасово вилучене майно речовідокази, що виявлені та вилучені відділом розслідування особливо тяжких злочинівСУ ГУ НП у місті Києві в ході обшуку 24.05.2019 - квартири АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_7 на підставі договоруміни від 06.07.2011, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11 , а саме на майно:грошові кошти в сумі 26 750 доларів США;грошові кошти в сумі 5 000 Євро.
Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 16.05.2019 задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_9 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000638 від 06.07.2018 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 149, ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 307 КК України, та накладено арешт на тимчасово вилучене майно речові докази, що виявлені та вилучені відділом розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві в ході проведеного 24.04.2019 обшуку за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_10 , в квартирі АДРЕСА_1 , а саме: на грошові кошти в сумі 26 750 доларів США та грошові кошти в сумі 5 000 Євро.
Постановляючи вказану ухвалу, слідчий суддя виходив з того, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, оскільки воно є речовим доказом у справі, та не застосування арешту може призвести до подальшого знищення зазначеного майна.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на грошові кошти в сумі 26 750 доларів США та грошові кошти в сумі 5 000 Євро, з тих підстав, що вилучені грошові кошти у встановленому законом порядку визнані речовим доказом в межах вказаного кримінального провадження та відповідають критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.
З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке слідчий просить накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вказане в оскаржуваній ухвалі майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може зникнути або може бути приховане чи відчужене.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Викладені у апеляційній скарзі доводи, що грошові кошти, на які слідчий просив накласти арешт, належать не підозрюваному ОСОБА_10 , а ОСОБА_7 та її чоловіку слід визнати непереконливими, оскільки матеріали провадження не містять фактів на підтвердження наведеного. Крім того, посилання апелянта на копію договору купівлі - продажу 8043/2018/1073735 транспортного засобу від 21.08.2018 та копію договору про відступлення права вимоги від 21.02.2019, самі по собі не спростовують доводів слідчого та прокурора.
Посилання апелянта на недотримання слідчим строків, передбачених ч. 5 ст. 171 КПК України, не є визначеною законом самостійною підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Доводи апелянта про те, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02 липня 2019 року задоволено скаргу ОСОБА_7 , подану у порядку ст. 303 КПК України, та зобов`язано старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП у м. Києві капітана поліції ОСОБА_8 повернути майно ОСОБА_7 , колегія суддів не бере до уваги, оскільки вказані рішення, не є предметом апеляційного перегляду у даному судовому засіданні.
Крім того, посилання апелянта на те, що органом досудового розслідування не надано даних про те, що вилучені грошові кошти, є предметом злочинної діяльності та/або отримано унаслідок злочинних дій, не заслуговують на увагу, оскільки у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, що має місце у даному випадку.
Також колегія суддів не може взяти до уваги, доводи захисника про те, що у кримінальному провадженні на момент застосування арешту майна не було допитано, не повідомлялось про підозру та ніким не заявлено цивільний позов, що вказує на відсутність підстав, передбачених частинами 1, 2 ст. 170 КПК України щодо накладення арешту з метою забезпечення цивільного позову, оскільки метою накладення арешту у даному кримінальному провадженні є забезпечення збереження речових доказів.
Доводи апеляційної скарги про надання органом досудового розслідування недостовірної інформацію до Голосіївського районного суду міста Києва щодо постійного місця проживання ОСОБА_10 , для проведення обшуку в помешканні його матері ОСОБА_7 не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Інші зазначені в апеляційній скарзі та доповненнях доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу з доповненнями - без задоволення.
Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 16 травня 2019 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_9 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000638 від 06.07.2018 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 149, ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 307 КК України, та накладено арешт на тимчасово вилучене майно речові докази, що виявлені та вилучені відділом розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві в ході проведеного 24.04.2019 обшуку за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_10 , в квартирі АДРЕСА_1 , а саме на грошові кошти в сумі 26 750 доларів США та грошові кошти в сумі 5 000 Євро, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3