Провадження №11-кп/801/897/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 липня 2019 року м. Вінниця

Колегія суддів Вінницького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

адвоката ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0001383 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 22.05.2019, яким засуджено

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 29.10.2009 вироком Замостянського районного суду м. Вінниці за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців, на підставі ст. 75, 104 КК України від відбування покарання звільненого з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;
- 09.04.2010 вироком Замостянського районного суду м. Вінниці за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 2 роки;
- 08.06.2010 вироком Замостянського районного суду м. Вінниці за ч. 2 ст. 187, 69, ч. 4 ст. 70 КК України призначено покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі;
- 01.04.2014 вироком Вінницького міського суду Вінницької області за ст. 395 КК України до покарання у виді арешту строком на 3 місяці, згідно ст. 71 КК України приєднано невідбуту частину покарання строком на 1 рік 7 місяців позбавлення волі;
- 26.11.2014 вироком Калинівського районного суду Вінницької області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців, згідно ч. 4 ст. 70 КК України приєднано невідбуту частину покарання, призначено остаточну міру покарання 3 роки 6 місяців позбавлення волі;
- 03.04.2015 вироком Калинівського районного суду Вінницької області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, приєднано невідбуту частину покарання, призначено остаточну міру покарання 4 роки 3 місяці позбавлення волі, звільненого 07.09.2017 зі Стрижавської ВК Вінницької області на підставі закінчення строку відбування покарання,
-за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі;

-за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Згідно вироку суду, ОСОБА_7 01.04.2018 близько 18 год. 00 хв., перебуваючи неподалік будинку за адресою АДРЕСА_2 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, умисно, повторно, розуміючи, що його дії являються явними для потерпілого та носять відкритий характер, шляхом ривка, вихопив з рук потерпілого ОСОБА_9 мобільний телефон марки «Meizu» моделі «М6», вартість якого згідно висновку експерта №3649/18-21 від 06.07.2018 складала 2429,00 грн., після чого з місця скоєння злочину з викраденим майном зник та розпорядився ним на власний розсуд. Своїми діями ОСОБА_10 спричинив неповнолітньому потерпілому ОСОБА_9 , матеріального збитку на суму 2429,00 грн.

Крім цього, 08.04.2018 близько 15 год. 00 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи неподалік будинку №23 по вул. С. Зулінського у м. Вінниці, маючи умисел на заволодіння чужим майном, з корисливих спонукань, шляхом обману, заздалегідь не маючи наміру виконувати взяті на себе зобов`язання, під приводом здійснення дзвінка, отримав від ОСОБА_11 належний йому мобільний телефон «Хіаоmі» моделі «Redmi 4Х», вартість якого згідно висновку експерта № 4201/18-21 від 07.08.2018 складала 3083,40 грн. В подальшому ОСОБА_10 , не маючи намірів повертати належний ОСОБА_11 мобільний телефон, розпорядився ним на власний розсуд, внаслідок чого спричинив неповнолітньому потерпілому ОСОБА_11 матеріальної шкоди на загальну суму 3083,40 грн.

Крім цього, 24.04.2018 близько 19 год. 00 хв., ОСОБА_7 перебуваючи неподалік будинку за адресою м. Вінниця, вул. С. Зулінського, 33, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, умисно, повторно, розуміючи, що його дії являються явними для потерпілого та носять відкритий характер, шляхом ривка вихопив з рук неповнолітнього потерпілого ОСОБА_12 мобільний телефон марки «Хіаоmі» моделі «Redmi 4Х», вартість якого згідно висновку експерта №2703/18-21 від 16.05.2018 складала 2004,60 грн., після чого з місця скоєння злочину з викраденим майном зник та розпорядився ним на власний розсуд. Своїми діями ОСОБА_10 спричинив неповнолітньому потерпілому ОСОБА_12 , матеріального збитку на суму 2004,60 грн.

Крім цього, 04.07.2018 року близько 16 год. 00 хв., ОСОБА_7 знаходячись на відкритій місцевості неподалік будинку за адресою АДРЕСА_3 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, умисно, повторно, розуміючи, що його дії являються явними для потерпілого та носять відкритий характер, шляхом ривка вихопив з рук потерпілого ОСОБА_13 гаманець, вартість якого згідно висновку експерта №4050/18-21 від 01.08.2018 складала 58,60 грн., всередині якого знаходились грошові кошти в сумі 100 доларів США, що згідно з довідкою Національного банку України №61-0053/39682 від 20.07.2018 про офіційний курс гривні до долара США станом на 04.07.2018 еквівалентно 2629,93 грн., 2500 гривень, водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_13 , після чого з місця скоєння злочину з викраденим майном зник та розпорядився ним на власний розсуд. Своїми діями ОСОБА_10 спричинив потерпілому ОСОБА_13 , матеріального збитку на суму 5188,53 грн.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 186 КК України та ч. 2 ст. 190 КК України.
Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи осіб, які їх подали
Обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок суду скасувати через те, що суд першої інстанції безпідставно відхилив ряд його клопотань про виклик свідків, що могли спростувати його вину.

Також зазначає, що під час досудового розслідування в ході його допиту слідчим було порушено право на захист, оскільки одразу не надано безоплатного адвоката.

Позиції учасників судового провадження
Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив задовольнити його апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, визнав свою вину частково, адвоката, яка підтримала апеляційну скаргу обвинуваченого, прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, перевіривши матеріали справи в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступне.

Мотиви Суду
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Обвинувачений ОСОБА_7 клопотань про визнання доказів недопустимими, якими суд мотивував вину обвинуваченого у вчинених злочинах при ухвалені вироку, не заявляв.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо.

Частиною 3 ст. 404 КПК України передбачено, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Клопотань про повторне дослідження доказів у справі заявлено не було, а тому Суд не досліджує повторно докази.

В ході апеляційного розгляду свою вину та правильність кваліфікації обвинувачений визнав за епізодом злочинних дій щодо потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , щодо потерпілого ОСОБА_12 вину не визнав взагалі, а по епізоду щодо потерпілого ОСОБА_9 вказує, що суд мав кваліфікувати його дії, як шахрайство, а не грабіж.

Однак, висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 в скоєні злочинів, за який він засуджений, при обставинах, викладених у вироку, є обґрунтованим і підтверджується доказами, повно перевіреними в судовому засіданні, яким суд дав вірну оцінку і юридичну кваліфікацію.

Що стосується злочину стосовно потерпілого ОСОБА_9 то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 дійсно попросив у потерпілого телефон, але останній його добровільно не передав, тобто заволодіння майном шляхом обману в даному випадку не було. Після цього, як зазначив потерпілий в суді першої інстанції, ОСОБА_7 вихопив мобільний телефон з його рук.

Також Суд вважає, що вина ОСОБА_7 у вчинені злочину щодо потерпілого ОСОБА_12 , яку він не визнає, доведена зібраними у справі доказами. Так, потерпілий ОСОБА_12 в суді першої інстанції пояснив, що ОСОБА_7 попросив дати йому мобільний телефон для здійснення дзвінка. Потерпілий йому відмовив, після чого обвинувачений силою вирвав телефон з його рук та зник.

Дані обставини у повній мірі узгоджуються також із показами свідка ОСОБА_9 , який бачив обставини вчинення злочину та розповів про це під час розгляду матеріалів кримінального провадження.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі та безпосередньо в апеляційному суді доказів на свій захист не надав, а невизнання ним своєї вини є способом уникнення від відповідальності.

Суд вважає необґрунтованою апеляційну скаргу обвинуваченого в частині безпідставної відмови суду в задоволенні його клопотань судом щодо допиту свідків, оскільки на пропозицію апеляційного суду обвинувачений не назвав жодного свідка, якого хотів допитати та взагалі відмовився заявляти будь-які клопотання щодо повторного дослідження доказів.

Що стосується необхідності скасування вироку суду з підстав порушення ОСОБА_7 права на захист під час допиту його слідчим на стадії досудового розслідування, Суд приходить наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 КПК України участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів. У цьому випадку участь захисника забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного. ОСОБА_7 не обвинувачується в особливо тяжких злочинах і не надав належних доказів на підтвердження факту відмови йому у наданні адвоката під час допиту слідчим. Окрім того, ОСОБА_7 не вказує доказів, які отримані із порушенням порядку збирання, передбаченого нормами КПК України, та які слід визнати недопустимими, а результати допиту його як підозрюваного судом першої інстанції до уваги не брались і не були джерелом доведення вини в інкримінованих злочинах виходячи з принципу безпосереднього дослідження доказів.

У суді першої інстанції інтереси обвинуваченого представляла адвокат ОСОБА_14 , тому право на захист порушено не було, у зв`язку із чим відсутні підстави для скасування вироку.

Відповідно ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд першої інстанції вимоги ст. 65 КК України виконав, вина обвинуваченого в інкримінованих йому злочинах доведена.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 22.05.2019 щодо ОСОБА_7 - без зміни.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судові рішення апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту проголошення.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим - в той самий строк, з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4