Справа № 487/6688/19
Провадження № 1-кс/487/7327/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2019 року Слідчий суддя Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , представника адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Миколаєві скаргу ОСОБА_4 , на бездіяльність слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління ДБР, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_5 щодо невизнання потерпілим та про скасування постанови слідчого від 14.08.2019 року по кримінальному провадженню №0000377 від 16.07.2019 року,

ВСТАНОВИВ:

05.09.2019 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла скарга від ОСОБА_4 , на бездіяльність слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління ДБР, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_5 щодо невизнання потерпілим та про скасування постанови слідчого від 14.08.2019 року по кримінальному провадженню №0000377 від 16.07.2019 року.

Вимоги ОСОБА_4 , мотивувала тим, що 27.08.2019р., їй як представнику ОСОБА_3 стало відомо, що останній слідчим Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління ДБР, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_5 не визнаний потерпілим у кримінальному провадженню № 0000377 від 16.07.2019р. за ч.2 ст.382 КК України, про що була складена постанова слідчого від 14.08.2019р. про відмову у визнанні потерпілим.

Вважає, що постанова про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим є незаконною та не обґрунтованою, оскільки слідчим не проводилися необхідні процесуальні дії, слідчий штучно не визнає ОСОБА_3 потерпілим та обмежує його в правах, щоб в подальшому без перешкод закрити кримінальне провадження.

Посилаючись на вищезазначене, просила визнати незаконною бездіяльність слідчого щодо незаконного невизнання ОСОБА_3 потерпілим, скасувати постанову слідчого від 14.08.2019р. про відмову у визнанні потерпілим та зобов`язати слідчого визнати останнього потерпілим та надати йому пам`ятку про права та обов`язки потерпілого.
В судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 та заявник ОСОБА_3 , вимоги щодо скарги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представник ТУ ДБР розташованого в місті Миколаєві в судове засідання не з`явився, його відсутність, згідно частини 3 статті 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення учасника справи, дослідивши матеріали скарги дійшов до наступних висновків.

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідування розташованого у місті Миколаєві перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000377 від 16.07.2019 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.382 КК України на підставі ухвали Приморського районного суду м.Одеси, якою зобов`язано внести відомості до ЄРДР за фактами викладеними в заяві ОСОБА_3 за №2855 від 26.06.2019 за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст.367, ч.2 ст.382 КК України.

Постановою слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління ДБР, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_5 від 14.08.2019, відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000377 від 16.07.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382 КК України, в зв`язку з відсутністю підстав.

Згідно ст.2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 1 ст.21КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Згідно з ч.3 ст.26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до п. 5 ч. 1ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Положеннями частин 1 та 2 ст.55 КПК України передбачено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, діючий КПК України не передбачає обов`язку посадових осіб органів досудового розслідування приймати процесуальне рішення про визнання особи потерпілою, оскільки згідно з ч. 2 ст.55КПК України права та обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення.

Отже, з цього моменту така особа, за відсутності постанови про відмову у визнанні потерпілим, відповідно до ст.220 КПК України може вносити клопотання про вчинення процесуальних дій, які мають бути розглянуті, зокрема і щодо такої процесуальної дії, як вручення повідомлення про процесуальні права та обов`язки.

У той же час, за змістом ч. 5 ст.55КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим. В такому випадку, оскарженню підлягає саме така постанова на підставі п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України.

Процесуальною підставою прийняття рішення про відмову у визнанні потерпілим відповідно до ст.55КПК України є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява подана особою, якій не завдано шкоди. При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною статтею мають бути належним чином мотивовані.

Відповідно до вимог ч.3 ст.110КПК України рішення слідчого приймається виключно у формі постанови.

Постанова слідчого про відмову у визнанні потерпілим має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту свої прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають можливість визнання особи потерпілою, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст. 110 КПК України).

Так, слідчим суддею встановлено, що в постанові про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 від 14.08.2019 року, слідчим ОСОБА_5 зазначено, що не отримано достатніх та об`єктивних даних які б свідчили про спричинення заявнику ОСОБА_3 будь-якої шкоди спричиненої кримінальним правопорушенням, передбаченої ч.1 ст.55 КПК України, не знайшли свого об`єктивного підтвердження та доводи викладені заявником являються не вмотивованими та не обґрунтованими.

Проте, всупереч положенням ст.110 КПК України вказана постанова не містить відомостей про зміст обставин, які стали підставами для прийняття постанови, не наведено обґрунтування необхідності прийняття рішення про відмову у задоволенні заяви про залучення ОСОБА_3 в якості потерпілого у кримінальному провадженні.

За такого, слідчий суддя вважає постанову слідчого від 14.08.2019 року про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 передчасною та не вмотивованою, оскільки постанова не містить конкретних фактичних обставин із посиланням на докази, які дають підставу дійти висновку, що ОСОБА_3 не завдано кримінальним правопорушенням фізичної, майнової або моральної шкоди.

Таким чином, неналежне мотивування постанови про відмову у визнанні потерпілим, з одного боку, не відповідає вимогам процесуального законодавства, а з іншого не дає слідчому судді змоги перевірити правильність прийнятого слідчим рішення про наявність чи відсутність шкоди для конкретної особи у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення.

За таких обставин скарга в частині скасування постанови слідчого про відмову у визнанні потерпілим підлягає задоволенню.

Що стосується інших вимог заявлених у скарзі, слідчий суддя відмовляє у їх задоволенні оскільки слідчий є самостійним у своїй процесуальній діяльності, а тому слідчий суддя не наділений повноваженнями вказувати органам досудового розслідування, які саме рішення за наслідком вирішення процесуальних питань вони повинні приймати.
Керуючись статтями 55,92-94, 303-307 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково .
Скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління ДБР, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_5 щодо відмови у визнанні потерпілим ОСОБА_3 від 14.08.2019 року по кримінальному провадженню №0000377 від 16.07.2019 року.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1