Номер провадження: 11-кп/813/1036/19
Номер справи місцевого суду: 520/9832/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_9 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 1104.2019 року в кримінальному провадженні №0001366 від 19.04.2018 року, -

встановив:

оскаржуваним вироком районного суду:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Бєльци, Республіки Молдова, громадянин України, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та йому призначене покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки. На підставі ст.75 КК України обвинувачений звільнений від відбування основного покарання у виді обмеження волі з іспитовим строком на 3 (три ) роки, з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2, ч.1 ст.76 КК України. Цивільний позов прокурора в інтересах держави до ОСОБА_8 про відшкодування збитків на стаціонарне лікування потерпілої в сумі 19740 грн., залишений без розгляду. Вироком суду вирішено питання про долю речових доказів та процесуальні витрати, а також про скасування арешту, накладеного в рамках даного кримінального провадження.
Оскаржуваним вироком суду обвинувачений ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за те, що він, 08.04.2018 року, близько 13 год., керуючи засобом підвищеної небезпеки, а саме технічно справним автомобілем марки «Mercedes-Benz 313 CDI», р/н НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , при достатній видимості, рухався заднім ходом, зі швидкістю близько 2-3 кілометри на годину, по горизонтальній прямій ділянці, асфальтобетонного покриття, прибудинкової території по вулиці Фонтанська дорога, 20/4 в Київському районі міста Одеси, де допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка в цей час перебувала позаду автомобіля.
Рухаючись заднім ходом на прибудинковій території будинку №20/4 по вул. Фонтанська дорога, в м. Одесі, ОСОБА_8 був неуважним, за дорожньою обстановкою постійно не слідкував, відповідно не відреагував на зміну дорожньої обстановки. При об`єктивній можливості слідкувати та бачити дорожню обстановку він не переконався в безпечності маневру при керуванні транспортним засобом, не переконався в тому, що позаду керованого ним автомобіля знаходиться пішохід і що для обвинуваченого є перешкода та небезпека для руху, і при викладених обставинах допустив порушення вимог пункту п.10.9 «Правил дорожнього руху» України (введені в дію 01.01.2002 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001), якими передбачено:
п. 10.9 - під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.
п. 1.5 - дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;
п. 2.3 - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
«б») бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі,
п.12.3 - у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
Внаслідок чого, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка перебувала позаду вищевказаного автомобіля.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_10 спричиненні тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості у вигляді: багато уламкового черезвертлюжного переламу правої стегнової кістки, зі зміщенням кісткових уламків, над виростковий перелам правої плечової кістки.
Порушення вимог п. 10.9 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_8 знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків.
Не погоджуючись з вироком суду захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурор Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_9 подали апеляційні скарги, в яких:

- захисник просив вирок суду змінити в частині призначеного обвинуваченому покарання, посилаючись на його суворість. Просить призначити ОСОБА_8 покарання у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами. В апеляційній скарзі захисник посилається на неврахування судом при винесені вироку: даних про особу обвинуваченого, зокрема позитивні характеристики обвинуваченого, а також того, що обвинувачений, одразу після ДТП, самостійно викликав карету швидкої допомоги, повністю визнав себе винним, відшкодував завдану шкоду, щиро розкаявся, потерпіла не мала до нього жодних претензій та не наполягала на суворому покаранні обвинуваченого;

- прокурор просив скасувати вирок районного суду та постановити новий, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді штрафу у розмірі 500 (п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень без позбавлення права керування транспортними засобами. В апеляційній сказі прокурор посилається на те, що районний суд безпідставно звільнив обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням та належним чином не мотивував свого рішення, у зв`язку з чим за переконанням прокурора призначене вироком покарання є занадто м`яким та не відповідає тяжкості вчиненого та особі винного.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та частково підтримав апеляційну скаргу сторони захисту; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

У відповідності до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в ній доказами, які судом досліджувались в повному обсязі.

При цьому, апеляційним судом встановлено, що районний суд з достатньою повнотою обґрунтував свої висновки, не допустивши протиріч, або невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, зокрема доказам, які в повному обсязі були досліджені під час судового розгляду.

Що стосується призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , то при призначенні покарання районний суд послався на ступінь тяжкості та суспільної небезпечності вчиненого злочину, який згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості; відсутність обставин, які обтяжують покарання відповідно до ст.67 КК України, а також зазначив, що поведінка обвинуваченого свідчить про відсутність каяття у скоєнні злочину та повну байдужість обвинуваченого до скоєного ним злочину та наслідкам, які настали в результаті скоєного злочину, тому районний суд прийшов висновку, що обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно ст.66 КК України, відсутні.
Врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що виправлення, перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів можливе без його ізоляції від суспільства, та з урахуванням положень ст.ст. 50, 65 КК України, обґрунтовано призначив ОСОБА_8 за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України покарання у виді обмеження волі.
Разом з тим, наявні в матеріалах кримінального провадження дані: про відсутність будь-яких претензій потерпілої до обвинуваченого, про що свідчить розписка потерпілої, наявна в матеріалах провадження (т.1 а.с.69); повне відшкодування обвинуваченим матеріальної шкоди за позовом прокурора (т.1 а.с. 70-71); позитивна характеристика обвинуваченого за останнім місцем роботи (т.1 а.с. 68); свідчать про існування таких обставин, які у відповідності до положень ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, не були враховані районним судом, що свідчить про помилковість висновків районного суду про відсутність обставин, які пом`якшують покарання.
Встановлені апеляційним судом обставини, на думку колегії суддів, суттєво пом`якшують покарання та є підставою для призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, передбаченого зазначеною статтею закону про кримінальну відповідальність у виді обмеження волі, але в мінімальних межах санкції зазначеної норми кримінального закону.
З наведених підстав доводи апеляційної скарги прокурора про м`якість призначеного обвинуваченому покарання є безпідставними.
Вимоги апеляційної скарги захисника не підлягають задоволенню, з огляду на те, що в такий спосіб захисник фактично просить погіршити становище обвинуваченого, оскільки покарання у виді штрафу, яке виконується реально, є більш суворим ніж призначене судом першої інстанції покарання у виді обмеження волі із застосуванням положень ст.ст.75, 76 КК України.
З огляду на зазначені обставини, а також позицію прокурора, який просив не застосовувати до обвинуваченого додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, колегія суддів вважає доводи апеляційних скарг захисника та прокурора в цій частині обґрунтованими, а тому не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого додаткового покарання.
За таких умов, враховуючи положення ст.ст. 404, 407, 409 КПК України, апеляційний суд вважає за можливе апеляційні скарги захисника та прокурора задовольнити частково та змінити вирок щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання, призначивши обвинуваченому покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді обмеження волі в мінімальній межі передбаченій санкцією вказаної статті без позбавлення права керування транспортними засобами. Таке покарання буде відповідати положенням ст.ст. 50, 65 КК України, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів.

Порушень вимог КПК України, які б слугували підставами для скасування вироку, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 11.04.2019 року в кримінальному провадженні за №0001366 від 19.04.2018 року, відносно ОСОБА_8 , засудженого за ч.1 ст.286 КК України змінити в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.1 ст.286 КК України покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік, без позбавленням права керування транспортними засобами.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання у виді обмеження волі з іспитовим строком на 1 (один) рік.
У відповідності до положень п.п.1,2 ч.1 ст.76КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
В решті вирок районного суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4