Справа № 467/253/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2019 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка кримінальне провадження № 00000051, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 лютого 2019 року по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, не прцюючого, не одруженого, на утриманні неповнолітніх та/або непрацездатних осіб не має, зареєстрований та фактично проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого :

- вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 19 грудня 2018 року за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки; ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 21 березня 2019 року звільнення від відбування призначеного покарання скасоване, засудженого направлено для відбування покарання, призначеного цим вироком у виді 3 років позбавлення волі;

- вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 18 лютого 2019 року за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі, на підставі ч.4 ст. 70 КК України за цим вироком та вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 19 грудня 2018 року остаточно призначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 3 роки,

- вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 08 серпня 2019 року за ч.1 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, вирок Арбузинського районного суду Миколаївської області від 18 лютого 2019 року постановлено виконувати самостійно на підставі ч.4 ст. 70, 72 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ :

Суд визнав доведеним, що 26 листопада 2018 року, близько 22 год. 00 хв., у ОСОБА_5 , який знаходився поблизу домоволодіння АДРЕСА_2 , виник умисел на проникнення до приміщення літньої кухні, яке знаходиться на території цього домоволодіння, з метою викрадення чужого майна.

Реалізуючи свої наміри, 26 листопада 2018 року, близько 22 год. 00 хв., ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність, керуючись корисливими мотивами і метою обернути викрадене на власну користь, пройшовши через не огороджену територію домоволодіння АДРЕСА_2 , після чого, шляхом відтискання пластикової частини віконної рами, проник через віконний отвір до приміщення літньої кухні, звідки повторно, таємно викрав мультиварку марки DELFA моделі DMS-20, розпорядившись викраденим на власний розсуд і тим самим спричинивши потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду у розмірі 466 грн. 67 коп.

Таких висновків суд дійшов, провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, ураховуючи положення ст. 84 КПК України щодо доказів і оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості й достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, з урахуванням показань обвинуваченого, який в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, підтвердив обставини його скоєння, що викладені в обвинувальному акті, зокрема, у частині часу, місця, способу вчинення і наслідків, що настали, у тому числі, й предмету злочину.

Так, допитаний в судовому засіданні у порядку ст. 351 КПК України обвинувачений ОСОБА_5 показав суду, що десь в наприкінці осені 2018 року, точної дати не пам`ятає, але вже вже холодно, він проходив повз домоволодіння потерпілої і звернув увагу на те, що в будинку не горіло світло, а тому вирішив, що там нікого немає.

Оскільки територія домоволодіння була огороджена невисоким забором, то перелізши через нього, він підійшов до вікна літньої кухні, яке віддиснув за допомогою заточки, яку постійно носить із собою для самозахисту. Перед цим впевнився, що його ніхто не бачить.

В приміщенні літньої кухні світло не вмикав, однак, знайшов там горілку, консерву та мультиварку, яка була в коробці. Забравши мультиварку, вийшов через вікно, яке на місце не вставляв.

На наступний день мультиварку продав жінці на ім`я ОСОБА_7 за 600,00 грн. При цьому, вона була нова, упакована в коробку з паспортом.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні показала, що у січні 2019 року вона перебувала в м. Миколаєві, де доглядала онуків. У січні 2019 року їй зателефонував сусід, який виявив сліди на території її домоволодіння та відсутність віконного скла на приміщенні літньої кухні.

Її сестра викликала працівників поліції, а пізніше приїхала і вона сама. Коли оглянула приміщення, то виявила відсутність горілки і їжі, яка зберігалась в холодильнику, а також мультиварки, яку їй подарувала сестра, і яка також зберігалась в літній кухні.

Крім того, обвинувачений, знайшов ключ від будинку та ночував у ньому, оскільки там все було в безладі.

Ці показання обвинуваченого і потерпілої, враховуючи, що вони отримані у передбачений законом спосіб, суд визнає належними оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають для нього значення, а також достовірність та/чи недостовірність, можливість та/чи неможливість використання інших доказів.
Крім повного визнання своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, обвинувачений погодився з недоцільністю дослідження доказів щодо обставин скоєного ним правопорушення, так як повністю згодний з тими обставинами, що установлені досудовим слідством та відображені в обвинувальному акті, не оспорює їх, а так само і не оспорює кваліфікацією своїх дій за ч.3 ст. 185 КК України.

Інші учасники справи, у тому числі й потерпіла, також вказували на відсутність необхідності досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому, обвинувачений дав суду послідовні і логічні показання, які за своєю суттю збігаються з викладеними фактичними обставинами вчиненого ним кримінального правопорушення, а тому вони не викликають сумнівів у суду щодо правильності розуміння ним змісту обставин вчиненого кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції щодо визнавальних показань.

А тому суд, переконавшись, що учасники процесу, у тому числі й потерпіла, вірно розуміють зміст обставин цього кримінального провадження, не оспорюють правову кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.3 ст. 185 КК України, за відсутності сумнівів у добровільності їх позицій, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснивши наслідки такого і переконавшись, що вони зрозумілі обвинуваченому і потерпілій, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого і потерпілої та дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, а також інших даних, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для правильної кваліфікації діяння та призначення покарання у відповідності до положень Кримінального Кодексу України.

Зокрема, висновку експерта № 98 від 15 лютого 2019 року ринкова вартість (без виключення суми податку на додану вартість) мультиварки марки DELFA моделі DMS-20, серійний номер 3389, виробництва Китай, яка була у використанні, станом на 26 листопада 2018 року могла становити 466 грн. 67 коп.

Суд, при цьому, урахував показання обвинуваченого у частині визнання ним вказаної вартості викраденої ним мультиварки.

Ухвалу слідчого судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 08 лютого 2019 року про призначення судової експертизи в рамках цього кримінального провадження та постанову слідчого СВ Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області від 18 лютого 2019 року про визнання мультиварки марки DELFA моделі DMS-20 речовим доказом суд сприймає як процесуальні документи, що доводять збирання органом досудового розслідування доказів у спосіб і у порядку, що встановлені КПК України.

Отже, суд за своїм внутрішнім переконанням, сформованим у порядку ст. 94 КПК України, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи надані йому докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозвязку, приходить до висновку про доведеність «поза розумним сумнівом» вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за обставин, доведених стороною обвинувачення перед судом.

З огляду на наведене, у ракурсі установлених фактичних обставин справи, шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом України, суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч.3 ст. 185 КК України, так як він скоїв таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане з проникненням у інше приміщення.

При цьому, суд, крім іншого, виходив із роз`яснення, що містяться в пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» №10 від 06.11.2009 року, відповідно до яких крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.

Під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання ерешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених кументів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі икрасти м йно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища ( п. 33 постанови Пленуму ВСУ про судову практику у справах про злочини проти власності» №10 від 6.11.2009 року).
Тож, вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, в аспекті ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд ураховує класифікацію злочинів за ст. 12 КК України, відповідно до якої даний злочин відноситься до категорії тяжких злочинів, особливості й обставини його вчинення у даному, конкретному випадку, тобто форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали як то, розмір спричиненої потерпілій матеріальної шкоди.

В той час як обвинувачений не одружений, не працює, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, так само, як і на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , має не зняті і непогашені судимості за вчинення корисливих злочинів, перебуває на обліку в Арбузинському МРВ філії державної установи Центр пробації в Миколаївській області, як засуджений і звільнений від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Обставин, що пом`якшують чи то обтяжують покарання, згідно із ст.ст. 66, 67 КК України, суд не установив, а також і будь яких інших обставин, які б тією чи іншою мірою могли б пом`якшити покарання.

Зокрема, суд відхиляє доводи сторони обвинувачення про активне сприяння ОСОБА_5 розкриттю злочину.

Так, доводи на підтвердження наявності цієї обставини мають бути не лише констатовані, а доведені перед судом належними і допустимим доказами.

Проте, будь яких даних, які б дали змогу переконатись у тому, що ОСОБА_5 дійсно сприяв розкриттю злочину, суд у своєму розпорядженні не мав.

Саме ж по собі визнання вини та давання показань про обставини вчинення злочину не можуть вважатися діями, які свідчать про активне сприяння розкриттю злочину.

Як наслідок, суд не визнає цю обставину дійсною і не враховує її при призначенні покарання.

За такого, суд переконаний, що покарання обвинуваченому належить призначити у межах санкції ч.3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі.

При цьому суд виходив із наявних у нього дискреційних повноважень щодо призначення покарання і прийшов до висновку, що визначена його міра є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень), як нею самою, так і іншими особами.

Крім того, матеріали справи містять досудову доповідь відносно обвинуваченого, складену та долучену старшим інспектором Арбузинського МРВ філії ДУ Центр пробації в Миколаївській області ОСОБА_8 , згідно якої ризик вчинення ОСОБА_5 повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, а ризик небезпеки для суспільства, у тому числі, й для окремих осіб, також є високим.

Як наслідок, визначене судом покарання у виді позбавлення волі, за таких обставин, з огляду на відсутність передумов для застосування ст. 69, 75 КК України, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним, отже, несвавільним, і пропорційним, тобто, таким, аби не становити надмірного тягаря для особи.
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.
У той час, як санкція ч.3 ст. 185 КК України не передбачає можливості призначення будь якого іншого, більш м`якого покарання.

Тож, суд ураховує, що вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 08 серпня 2019 року, який наразі набрав законної сили, ОСОБА_5 засуджений за ч.1 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі за злочину, учинений ним у жовтні 2018 року.

Ураховуючи, що злочин за даним вироком був учинений ним 26 листопада 2018 року, тобто до постановлення вказаного вище вироку, то суд вважає за необхідне застосувати при призначенні покарання у даному випадку положення ч.4 ст. 70 КК України.

Крім цього, суд бере до уваги, що ОСОБА_5 засуджений вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 18 лютого 2019 року до 3 років 6 місяців позбавлення волі за злочин, учинений ним у листопаді 2018 року і на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки.

Тобто, за вказаним вироком, ОСОБА_5 не був засуджений до покарання, яке йому не належало відбувати реально, а даний злочин ним було учинено до постановлення даного вироку, а тому, виходячи зі змісту ч. 4 ст. 70 та ст. 72 КК України, та відповідно до роз`яснень, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судом кримінального покарання» цей вирок має виконуватися самостійно.
Адже, пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судом кримінального покарання» роз`яснено, що коли особа, до якої було застосоване звільнення від відбування покарання, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається та за таких умов кожний вирок виконується самостійно.
Цивільний позов в рамках даного кримінального провадження не заявлений.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, відносно ОСОБА_5 не обирався і підстав для його обрання немає.

Проте, ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 09 липня 2019 року ОСОБА_5 був переведений до ДУ Миколаївський слідчий ізолятор на час розгляду кримінального провадження до набрання остаточним судовим рішенням законної сили.

Долю речових доказів суд вирішує згідно і правилами ст. 100 КПК України та, крім цього, згідно із ч.2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого на користь держави слід стягнути витрати на залучення експерта у розмірі 1 144 грн. 00 коп., що документально підтверджено довідкою про вартість витрат на проведення експертизи.

З цих мотивів, керуючись ст.ст. 100, 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш судового покарання, призначеного за вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 08 серпня 2019 року у виді 2 (двох) років позбавлення волі, більш судовим покаранням, призначеним за цим вироком, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді 4 ( чотирьох) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання обчислювати з моменту набрання вироком законної сили.

Зарахувати в строк відбування покарання за даним вироком частково відбуте покарання за вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 08 серпня 2019 року, за період з 16 травня 2019 року до 08 липня 2019 року включно згідно ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII та період з 09 липня 2019 року по день набрання цим вироком законної сили, тобто час, на який ОСОБА_5 був переведений до Державної установи Миколаївський слідчий ізолятор для розгляду цієї справи в суді, згідно ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, з урахуванням положень ст. 72 КК України, вирок Арбузинського районного суду Миколаївської області від 18 лютого 2019 року, якимОСОБА_5 визнано винуватим за ч.3 ст. 185 КК України і призначено покарання із застосуванням ч.4 ст. 70 того ж Кодексу у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки виконувати самостійно.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обрати.

Речовий доказ мультиварку марки DELFA моделі DMS-20, серійний номер НОМЕР_1 залишити ОСОБА_6 , як законному володільцю.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на залучення експерта у розмірі 1 144 (одна тисяча сто сорок чотири) грн. 00 коп.

Вирок набирає законної сили після строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти днів) з дня його проголошення.

Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1