Справа № 573/866/19
Провадження №1-кп/573/87/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2019 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді: ОСОБА_1 ,

з участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопілля кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань від 10 квітня 2019 року за № 0000161 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Веселе Білопільського району Сумської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з вищою освітою, одруженого, на утриманні має двох малолітніх дітей: ОСОБА_5 , 2007 року народження та ОСОБА_6 , 2016 року народження, не інваліда, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше судимого:

- вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 квітня 2010 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу на користь держави в сумі 1 700 грн.;

- вироком Конотопського районного суду від 27 жовтня 2010 року за ч. 2 ст. 308, ч. 2 ст. 309, ст. 69, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі;

- вироком Зарічного районного суду м. Суми від 13 січня 2011 року за ч. 1 ст. 121, ст. 70 КК України до 6 років позбавлення волі, звільнений 25 червня 2014 року на підставі ст. 3 ЗУ «Про амністію в 2014 році», судимості не зняті та не погашені

за ч. 3 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

08 квітня 2019 року ОСОБА_4 перебував за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 . У цей час, у нього виник злочинний корисний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна з домогосподарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій злочинний корисливий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна з домогосподарства, розташованого в АДРЕСА_2 , в цей же день приблизно о 23 год., ОСОБА_4 прибув до домогосподарства ОСОБА_7 за вказаної адресою, та впевнившись, що його дії є непомітними для сторонніх осіб, зі сторони городу проник в огороджене домогосподарство. Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_4 , перебуваючи на подвір`ї домогосподарства ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 , зірвав руками металеву скобу з вхідних дверей та проник в середину будинку, де таємно, з корисною метою з системи опалення викрав п`ять радіаторних батарей, а саме: чавунні батареї на 7 секцій в кількості 3 шт.; чавунна батарея на 8 секцій в кількості 1 шт.; чавунна батарея на 9 секцій в кількості 1 шт., загальною вартістю 2 280 грн., які по черзі переніс з будинку у кущі, а в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Виконуючи вказані дії, ОСОБА_4 усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій, які виразились у таємному, з корисливою метою, викраденні чужого майна, передбачав можливість настання суспільно-небезпечних наслідків від цих дій у виді завдання матеріальної шкоди потерпілому та бажав їх настання, тобто вчинив злочин з прямим умислом.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, дав покази, які відповідають фактичним обставинам, викладеним в обвинувальному акті та описовій частині вироку, зокрема пояснив, що 08 квітня 2019 року у нього виник корисний умисел на таємне викрадення чужого майна з домогосподарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . Кому воно належить йому не було відомо, думав, що господарство занедбане. Цього ж дня приблизно о 23 год., він прибув до вказаного вище будинку, та впевнившись, що його дії є непомітними для сторонніх осіб, зі сторони городу проник в огороджене домогосподарство. Перебуваючи на подвір`ї домогосподарства, він зірвав руками металеву скобу з вхідних дверей та проник в середину будинку, де з системи опалення викрав п`ять радіаторних батарей, які по черзі переніс з будинку у кущі, а в подальшому здав на металоприймальний пункт. У вчиненому розкаюється, зазначає, що повернув викрадене майно потерпілому. Злочин вчинив у період збігу тяжких сімейних і матеріальних обставин, готовий понести покарання, проте, просить суд не позбавляти його волі, оскільки на його утриманні перебуває дружина ОСОБА_8 та двоє малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та діти дружини.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, відповідно до яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

При цьому встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, тому у суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій. Також судом учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу останнього, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті та описовій частині вироку суду, доведена повністю.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням в житло.

Призначаючи ОСОБА_4 вид та міру покарання, суд на підставі ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості скоєного ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, його особу та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї, його матеріальний стан, тощо.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно із ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, оскільки він критично оцінив вчинений ним злочин, своєю поведінкою під час досудового розслідування та судового провадження прагнув зменшити негативні наслідки своєї протиправної поведінки та активне сприяння розкриттю злочину, оскільки він правдиво повідомив про обставини вчинення злочину.

Обставин, що згідно ст. 67 КК України обтяжували б покарання ОСОБА_4 у судовому засіданні не встановлено.
Суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше судимий, судимість не знята та не погашена, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не інвалід, офіційно не працюючий, за місцем проживання характеризується задовільно. Проживає разом із дружиною ОСОБА_8 , дочкою ОСОБА_6 , 2016 р.н., синами дружини ОСОБА_9 , 2002 р.н., ОСОБА_9 , 2010 р.н.. На його утриманні також дочка ОСОБА_5 , 2007 року (а. с. 33-36 ).

Також враховується думка потерпілого ОСОБА_7 , який претензій матеріального чи морального характеру до ОСОБА_4 не має, про що надав до суду письмову заяву (а. с. 25 ).

При обранні виду та міри покарання для ОСОБА_4 суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Отже, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, з урахуванням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, спрямованих на виправлення, виховання та соціальну реабілітацію засудженого.
Таким чином, враховуючи сукупність зазначених вище обставини, з урахуванням особи винного, його відношення до скоєного, суд прийшов до висновку, що за вчинення останнім злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання, призначене в межах санкції статті у виді позбавлення волі.

Крім того, із урахуванням особи обвинуваченого, його відношення до скоєного, враховуючи пом`якшуючі обставини та зваживши на інші обставини справи у їх сукупності, керуючись ч. 2 ст. 50, ч. 2 ст. 65 КК України, суд приходить до висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_4 без його ізоляції від суспільства, а тому його необхідно звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України з випробуванням та з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

На переконання суду, призначене покарання достатнє для виправлення та перевиховання ОСОБА_4 , відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання, забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст. 2 КПК України.

Приймаючи таке рішення, суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (п. 4.1 рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004).

Вимога додержання справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема, у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року, які відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, якою гарантовано право кожного при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Зокрема, у п. 113 рішення у справі «Коваль проти України» від 19 жовтня 2006 року (заява №65550/01) ЄСПЛ зазначив, що основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рамках кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість «будь-якого кримінального обвинувачення».

Під час проведення досудового розслідування проводилась судова товарознавча експертиза № 19/119/11-1/863е від 18 квітня 2019 року, загальна сума витрат за проведення якої становить 471, 03 грн. На підставі ст. 124 КПК України вказана сума процесуальних витрат підлягає стягненню із обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави (а. с. 37 ).

Цивільний позов по даному кримінальному провадженню не заявлений.

Відповідно до ст. 100 КПК України речові докази:

- чавунні батареї на 7 секцій в кількості 3 шт.; чавунна батарея на 8 секцій в кількості 1 шт.; чавунна батарея на 9 секцій в кількості 1 шт., які передані на зберігання під розписку потерпілому ОСОБА_7 - залишити останньому як власнику (а. с. 39 ).

Під час досудового розслідування, запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 обирався у виді особистого зобов`язання строком до 17 липня 2019 року включно.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання за цим законом у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки з випробуванням із встановленням іспитового строку 2 (два) роки.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання залишити ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави 471, 03 грн. за проведення судової товарознавчої експертизи.

Речові докази: чавунні батареї на 7 секцій в кількості 3 шт.; чавунна батарея на 8 секцій в кількості 1 шт.; чавунна батарея на 9 секцій в кількості 1 шт., які передані на зберігання під розписку потерпілому ОСОБА_7 - залишити останньому як власнику.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя