Ухвала
іменем України
11 грудня2019 року

м. Київ

справа №646/9280/18
провадження №51-6086 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 7 червня 2019 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року відносно ОСОБА_5 ,
встановив:
Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 7 червня 2019 року задоволено клопотання сторони захисту та на підставі ст. 45 Кримінального кодексу України (далі КК) у зв`язку із дійовим каяттям звільнено від кримінальної відповідальності ОСОБА_5 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 вказаного Кодексу, кримінальне провадження № 0002555 щодо останньої закрито.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а оскаржувану ним ухвалу суду першої інстанції - без змін.
У касаційній скарзі прокурор ОСОБА_4 просить ці судові рішення скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції через неправильне застосуваннясудамизакону України про кримінальну відповідальність, а саме положень ст. 45 КК, яка не підлягала, на думку прокурора, застосуванню. Обґрунтовуючи неправильне застосування судами закону України про кримінальну відповідальність, прокурор у скарзі зазначив про те, що в суду не було підстав, які б давали право звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності, а в матеріалах кримінального провадження відсутні дані, які б вказували на щире каяття останньої. Вважає, що визнання обвинуваченою своєї вини зумовлено лише обсягом зібраних доказів під тиском яких вона намагалася уникнути справедливого покарання за вчинений злочин.
Стверджує, що при перегляді рішення місцевого суду суд апеляційної інстанції не зазначив у своїй ухвалі підстав, з яких апеляційну скаргу прокурора визнано необґрунтованою, що, на його переконання, свідчить про формальну перевірку цим судом доводів апеляційної скарги. Також прокурор звертає увагу на відсутність в ухвалі апеляційного суду висновку про те, що в останньому абзаці мотивувальної частини своєї ухвали районний суд послався на ст. 47 КК, хоча перед тим посилався у ній на положення ст. 45 КК, а тому для нього є незрозумілим якою саме статтею кримінального закону суд керувався при звільненні ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності.
Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі прокурора, та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Згідно зі ст. 45 КК особа, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, звільняється від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям, якщо вона після вчинення злочину щиро покаялася, активно сприяла розкриттю злочину і повністю відшкодувала завдані збитки або усунула заподіяну шкоду. Відсутність хоча б однієї із цих умов виключає звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 45 КК.
Відповідно до ч. 1 ст. 285 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. Згідно з ч. 4 ст. 286 КПК, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Як убачається з ухвали районного суду, органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачувалася у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК. Свою вину у вчиненні цього злочину обвинувачена повністю визнала і в скоєному щиро розкаялася, в зв`язку з чим стороною захисту в суді було заявлено клопотання про її звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 45 КК.
Приймаючи до уваги, що ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення невеликої тяжкості, у скоєному щиро розкаялась, сприяла в розкритті злочину та, зважаючи на відсутність заподіяної шкоди унаслідок її дій, з урахуванням положень ст. 45 КК суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК у зв`язку із дійовим каяттям і кримінальне провадження відносно неї закрив на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК.
При перегляді ухвали місцевого суду апеляційний суд ретельно перевірив доводи апеляційної скарги прокурора та дійшов умотивованого висновку про їх безпідставність і правильність рішення прийнятого судом першої інстанції.
При цьому апеляційний суд врахував положення ст. 45 КК та роз`яснення, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності».
Посилання місцевого суду в останньому абзаці мотивувальної частини ухвали на ст. 47 КК, на що звертає увагу прокурор в касаційній скарзі, не є істотним порушенням вимог КПК у розумінні положень ст. 412 цього Кодексу, оскільки це не потягло за собою наслідків, передбачених цією нормою, та жодним чином не спростовує обґрунтованість мотивів прийнятого судом рішення.
Виходячи зі змісту судового рішення цілком очевидно, що вказана помилка носить технічний характер і є опискою, яка може бути виправлена місцевим судом в порядку ст. 379 КПК, та не впливає будь-яким чином на правильність і законність ухвали районного суду.
Перевіривши зміст наданих судових рішень Верховний Суд вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дотримались вимог статей 314, 284, 419 КПК, а положення ст. 45 КК правильно застосовано у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5
Переконливих аргументів, які би ставили під сумнів законність рішень судів першої та апеляційної інстанцій та вмотивованість їх висновків з питань неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, прокурор у касаційній скарзі не навела, і таких даних зі змісту судових рішень не вбачається.
З огляду на викладене касаційна скарга прокурора ОСОБА_4 та додані до неї матеріали не дають підстав для її задоволення, а тому колегія суддів вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428, ст. 441 КПК, Верховний Суд

постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргоюпрокурора ОСОБА_4 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 7 червня 2019 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року відносно ОСОБА_5 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3