Провадження 1-кп/331/124/2019
Єдиний унікальний номер 331/3640/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 вересня 2019 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Запоріжжі кримінальне провадження № 1-кп/331/124/2019 за фактом скоєння ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за фактом вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

У судовому засіданні захисником адвокатом ОСОБА_5 заявлено клопотання про визнання очевидно недопустимими докази сторони обвинувачення, а саме: протоколу огляду мобільних телефонів від 21.09.2017 року, які були вилучені під час проведення обшуку за місцем роботи ОСОБА_6 , один із яких належить ОСОБА_6 , інший ОСОБА_7 .. Вважали, що слідчий не мав права проводити огляд майна, яке належить на праві приватної власності без згоди власника, дозволу слідчого судді на тимчасовий доступ до змісту листування, фотокарток та іншої інформації слідчий не отримував. Крім того, зазначили, що ухвалою слідчого судді від 20 вересня 2017 року у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на вказане майно було відмовлено, за таких обставин слідчий взагалі не мав права проводити будь-які дії із мобільним телефоном, а повинен був повернути вказане майно його володільцям. Вважали, що слідчим отримано вказаний доказ у порушення порядку проведення цієї слідчої дії, всупереч ухвали слідчого судді, тому він не може бути взятий до уваги судом з причин його очевидної недопустимості, тому просили припинити його дослідження у судовому засіданні.

Захисник ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_6 підтримали клопотання захисника.

Прокурор ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення клопотання обвинуваченого та зазначила, що сам по собі огляд був проведений законно, для його проведення ніяких додаткових дозволів отримувати закон не вимагає, тому доводи сторони захисту на увагу не заслуговують.

Вислухавши думку учасників судового процесу, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд вважає клопотання таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 13.09.2017 року слідчим суддею Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя було надано дозвіл на проведення обшуку в адміністративній будівлі оперативного управління ГУ ДФС у Запорізькій області за адресою: м. Запоріжжя, вул.. Троїцька, 24 з метою відшукання та вилучення предметів та документів, що мають значення для розслідування зазначеного кримінального провадження, а саме: комп`ютерної техніки, щотижневиків або інших чорнових записів ОСОБА_6 ,, ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , які можуть містити відомості з приводу їх протиправної діяльності, які можуть бути використані як докази у кримінальному провадженні. При цьому, дозвіл на відшукання та вилучення мобільних телефонів слідчим суддею надано не було.

У подальшому 14.09.2017 було проведено обшук за вказаною адресою та вилучено, крім іншого, два мобільні телефони : Apple та Samsung.

Як встановлено ч.7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Частина 5 ст. 171 КПК України передбачає, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

При цьому ст.. 169 КПК України зазначає, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено:

1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним;

2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна;

3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу;

4) у разі скасування арешту.

Згідно ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 87 КПК України суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння, як здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Як встановлено у судовому засіданні, 14.09.2017 було проведено обшук за місцем роботи ОСОБА_6 на підставі ухвали слідчого судді та вилучене майно, дозвіл на вилучення якого не було прямо надано слідчим суддею. За таких обставин, вилучені під час обшуку мобільні телефони набули статусу тимчасово вилученого майна.

Діючим кримінальним процесуальним законодавством передбачено наявність судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України основаних прав та свобод громадянина, в тому числі права вільного володіння своїм майном.

Відповідно до ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. На підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом, допускається тимчасове вилучення майна без судового рішення.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до п. 38 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року справа «Серявін та інші проти України» суд повторює, що стаття 1 Першого протоколу, по суті, гарантує право власності і містить три окремі норми: перша норма, що сформульована у першому реченні частини першої та має загальний характер, проголошує принцип мирного володіння своїм майном; друга, що міститься в другому реченні частини першої цієї статті, стосується позбавлення особи її майна і певним чином це обумовлює; третя норма, зазначена в частині другій, стосується, зокрема, права держави регулювати питання користування майном. Однак ці три норми не можна розглядати як "окремі", тобто не пов`язані між собою: друга і третя норми стосуються певних випадків втручання у право на мирне володіння майном і, отже, мають тлумачитись у світлі загального принципу, проголошеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справі "Літгоу та інші проти Сполученого Королівства" (Lithgow and Others v. the United Kingdom) від 8 липня 1986 року, п. 106, серія A, N 102).

39. Будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини першої статті 1, лише якщо забезпечено "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання стосовно того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним (див. рішення у справі "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy) [GC], N 33202/96, п. 107, ECHR 2000-I).

Проаналізувавши наданий прокурором доказ (протокол огляду мобільних телефонів від 21.09.2017 року т.2 а.с. 1-47) та перевіривши дотримання вимог КПК України під час його отримання, слідчий суддя приходить до висновку, що позбавлення ОСОБА_6 права власності на належний йому мобільний телефон після спливу строків на звернення до суду із клопотанням про арешт майна, а також проведення слідчої дії із вказаним предметом після відмови слідчого судді у накладенні на нього арешту, є грубими порушеннями діючого законодавства, що призвело до порушення ст.. 16 КПК України в частині недоторканості права власності.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що протокол огляду мобільних телефонів від 21.09.2017 року є очевидно недопустимим доказом та його подальше дослідження у судовому засіданні необхідно припинити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 86, 87, 89, 369, 372, 376 КПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання протоколу огляду мобільних телефонів від 21.09.2017 року очевидно недопустимим доказом задовольнити.

Визнати протокол огляду мобільних телефонів від 21.09.2017 року очевидно недопустимим доказом та припинити його подальше дослідження у судовому засіданні.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1