ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1806/19 Справа № 208/9038/15-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

його захисника -адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційним скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 та прокурора Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 на вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 березня 2019 року щодо ОСОБА_7 у кримінальному провадженню № 0001024,-

В с т а н о в и л а:
цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 15.10.2010 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська за ст.185 ч.2 КК України, до 2 років 8 місяців позбавлення волі, на підставі ст.70 КК України дане покарання поглинуто покаранням за вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 07.07.2010 року, остаточно до відбуття призначено 3 роки позбавлення волі. Звільнився 11.03.2013 року із Солонянської ВК № 21 за відбуттям строку покарання,

визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.296, ч.2 ст.121 КК України та призначено покарання:

- за ч.2 ст.121 КК України - у виді позбавлення волі на строк 7 років;

- за ч.4 ст.296 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_7 залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з дати попереднього ув`язнення, тобто з 25.11.2015 року.

Зараховано ОСОБА_7 у строк покарання, призначеного за цим вироком, строк попереднього ув`язнення з 25.11.2015 року до набрання вироком законної сили включно, із розрахунку передбаченого ч.5 ст.72 КК України, в редакції закону від 26.11.2015 року, а саме: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цивільний позов ОСОБА_11 задоволено частково, ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 моральну шкоду в сумі 100 000,00 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він близько 20.20 годин 21.05.2015 року, знаходячись поблизу громадського туалету, який розташований біля будинку № 34 на просп. Свободи в м. Кам`янське, діючи умисно, з хуліганських мотивів, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, безпричинно, з наявного у нього при собі іншого предмету, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, а саме невстановленої слідством травматичної зброї, призначеної для відстрілу патронів, споряджених метальними снарядами «несмертельної» дії калібру 9 мм РА, здійснив один постріл вгору, порушуючи при цьому спокій громадян, діючи з особливою зухвалістю. Потім ОСОБА_7 , знаходячись в приміщенні вказаного громадського туалету, на підставі раптово виниклих неприязних відносин з раніше незнайомим ОСОБА_11 , із застосуванням зазначеного вище предмету, а саме невстановленої в ході слідства травматичної зброї, прицільно здійснив один постріл у праве око ОСОБА_11 , спричинивши останньому тілесні тяжкі тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми з переломом нижньої стінки правої орбіти, забоєм правої лобної долі головного мозку з пошкодженням, пошкодженням правого очного яблука, що ускладнилось його травматичним видаленням. Після чого ОСОБА_7 місце вчинення злочину залишив.

Далі, близько 20.30 годин 21.05.2015 року, у зазначеному місці, невстановлена у ході слідства особою та ОСОБА_11 , діючи без попередньої змови з обвинуваченим, дізнавшись, що у ОСОБА_7 при собі наявний інший предмет, спеціально пристосований для нанесення тілесних ушкоджень, а саме невстановлена в ході слідства травматична зброя, схопила ОСОБА_11 ззаду за одяг у районі шиї та почала утримувати у положенні обличчям до ОСОБА_7 , не даючи змогу залишити місце події. При цьому ОСОБА_7 утримував ОСОБА_11 за одяг, не даючи, останньому вирватися та залишити місце події, із застосуванням невстановленої в ході слідства травматичної зброї, призначеної для відстрілу патронів, споряджених метальними снарядами «несмертельної» дії калібру 9мм РА, спираючись на підтримку невстановленої у ході слідства особи, яка у цей час продовжувала утримувати ОСОБА_11 , прицільно здійснив один постріл в праве око ОСОБА_11 , спричинивши останньому тяжкі тілесні ушкодження пошкодження у вигляді черепно-мозкової травми з переломом нижньої стінки правої орбіти, забоєм правої лобної долі головного мозку з пошкодженням, розміченням правого очного яблука, що ускладнилось його травматичним видаленням.

Після чого ОСОБА_7 та невстановлена в ході слідства особа залишили.

В апеляційних скаргах:

- захисник просить вирок в частині засудження обвинуваченого ОСОБА_12 за ч.4 ст. 296 КК України, - скасувати, та виправдати, оскільки в діях останнього відсутній хуліганський мотив. На думку апелянта, ОСОБА_7 скоїв злочин з особистих неприязнених стосунків до ОСОБА_11 , який напередодні побив маму обвинуваченого.

В частині засудження ОСОБА_7 за ч.2 ст. 121 КК України, - вирок змінити, оскільки , вважає, що під час судового розгляду не було встановлено вчинення даного злочину групою осіб.

Просить призначити обвинуваченому покарання за ч.1 ст. 121 КК України з врахуванням обставин, що пом`якшують його покарання, обмежившись фактично відбутим ОСОБА_7 строком, який перебуває під вартою з 25 листопада 2015 року.

Вважає, що вирок є незаконним, необгрунтованим, невмотивованим, та таким, що побудований на суперечливих доказах.

На думку захисника, висновки суду про здійснення ОСОБА_7 пострілу вгору з наявного у нього при собі предмету, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень - невстановленої травматичної зброї, призначеної для відстрілу патронів, споряджених метальними снарядами «несмертельної» дії калібру 9 мм РА,з хуліганських мотивів, з метою грубого порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства та бажанням показати свою уявну перевагу над оточуючими - не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду:

Вказує, що в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що 21.05.2015 року він від`їжджав до навчального центру 2-го запасного батальйону добровольчого українського корпусу «Правий сектор» і зайшов до своєї мами - ОСОБА_13 пенсіонерки, яка мешкала разом з його сестрою ОСОБА_14 , попрощатись. Зайшовши до квартири, він побачив, що його сестра надає мамі медичну допомогу, зупиняє кров на її обличчі. ОСОБА_7 був шокований тим, в якому стані перебувала його мама, і запитав хто з нею таке зробив і за що, вона відповіла, що її побили 20.05.2015 року ОСОБА_15 (як йому потім стало відомо - Навальна) і хлопець на ім`я ОСОБА_16 (як йому потім стало відомо - ОСОБА_17 ) за те, що вона заборгувала родичці ОСОБА_16 80 гривень. Він запитав у мами де може знайти ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , та направився у зазначене місце з метою з`ясувати хто саме і за що так жорстоко побив його маму, літню людину, пенсіонерку. В зазначеному місці він підійшов до групи чоловіків і жінок, які розпивали самогон. З`ясувавши, хто така ОСОБА_15 запитав, хто і за що побив його маму. В цей час група нетверезих чоловіків, які вживали самогон у компанії ОСОБА_15 , стала наближатись до нього і намагались його оточити. Оскільки їх було багато, вони були нетверезі, агресивно налаштовані до нього і вимагали, щоб він відпустив ОСОБА_15 , ОСОБА_7 побоявся, що вони можуть напасти на нього, тому він словесно попередив їх, щоб вони не підходили до них з ОСОБА_15 , а коли чоловіки проігнорували його вимогу, він взяв у свого знайомого ОСОБА_18 , який у той час знаходився недалеко від нього, травматичний пістолет та здійснив з нього один постріл угору в повітря. Лише після пострілу чоловіки відійшли від нього, а він продовжив свою розмову з ОСОБА_15 .

ОСОБА_15 стала заперечувати свою причетність до побиття ОСОБА_13 і вказала на потерпілого ОСОБА_11 , заявивши, що саме він побив ОСОБА_13 за те, що остання заборгувала кошти родичці ОСОБА_11 . Потерпілий в цей час побіг до приміщення громадського туалету, де зачинився зсередини разом зі своєю родичкою ОСОБА_19 і ОСОБА_20 . ОСОБА_7 був обурений такими діями. Коли ОСОБА_19 відчинила двері, обвинувачений забіг всередину, та здійснив не прицільний постріл в потерпілого з зазначеного травматичного пістолету, з відстані приблизно 5 метрів. Куля від пострілу влучила у праве око потерпілого, спричинивши йому тяжке тілесне пошкодження.

Апелянт зазначає, що обвинувачений дуже жалкує, що так сталося, він не мав наміру позбавити потерпілого органу зору, визнає себе винним у спричиненні тяжкого тілесного пошкодження потерпілому, розкаюється у скоєному, публічно прохав вибачення у потерпілого, відшкодував витрати на лікування потерпілого у повному обсязі і частково моральну шкоду, не заперечує проти відшкодування спричиненої моральної шкоди.

Також вказує, що покази обвинуваченого ОСОБА_7 про обставини спричинення тілесного пошкодження потерпілому ОСОБА_11 не суперечать та підтверджуються показами свідків:

ОСОБА_21 , зокрема про те, що вона напередодні, 20.05.2015 року, вона, разом з потерпілим ОСОБА_11 підходили до мами обвинуваченого - ОСОБА_13 та вимагали повернути борг, який остання була винна родичці потерпілого ОСОБА_11 .. При цьому під час вимагання боргу з ОСОБА_13 вона застосовувала до неї насильство у присутності потерпілого ОСОБА_11 , який також застосовував насильство.

Аналогічні пояснення надали свідки ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , та ОСОБА_22 .

Зазначає, що свідок ОСОБА_14 поясняла, що є рідною сестрою обвинуваченого ОСОБА_7 . Від чоловіка, який зателефонував, їй стало відомо про побиття мами. Коли наступного дня, 21.05.2015 року вранці вона прийшла додому то була шокована станом в якому перебувала їх побита мама. На її питання хто це зробив, мама відповіла, що її побили ОСОБА_15 і хлопець на ім`я ОСОБА_16 . Вона надала мамі медичну допомогу, а коли до них додому прийшов її брат - ОСОБА_7 , то був дуже схвильований і одразу пішов туди, де могли знаходитись особи, які побили їх маму - до громадського туалету. Вона також туди пішла, де ОСОБА_23 вказала на потерпілого ОСОБА_11 і пояснила, що саме він побив їх маму. Після цього потерпілий втік до приміщення громадського туалету, де став переховуватись, зачинившись з середини.

Захисник звертає увагу суду, що потерпілий ОСОБА_11 декілька разів допитувався як під час досудового розслідування, так і судом, та надавав суперечливі покази, як з приводу вживання спиртних напоїв, так і з приводу того, що спочатку не визнавав факт побиття ним матері обвинуваченого.

Вказує, що під час першого допиту в поліції 23.05.2015 року потерпілий заявляв, що ОСОБА_7 здійснив один постріл йому в праве око впритул (т. 1 арк 27-28), а під час проведення слідчого експерименту 16.10.2015 року пояснював: «....вытянул пистолет, направил ему в лицо на расстоянии 20-25 см и произвел один выстрел» (т. 1 аркуші 70-73).

Апелянт вважає, що судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність за ч. 4 ст. 296 КК України, оскільки в діях обвинуваченого відсутній хуліганський мотив.

Також вважає, що дії обвинуваченого за ч.2 ст. 121 КК України кваліфіковано не вірно, оскільки доказів вчинення даного злочину групою осіб добуто не було. На думку захисника, дії обвинуваченого необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 121 КК України.

Вважає, що судом не було взято до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, а саме:

- Витяг з ЄРДР за № 0000012 від 29.01.2016 року, відповідно до якого: 20.05.2015 року о 19.00 годині в районі громадського туалету за адресою пр. Леніна, 34 в м. Дніпродзержинську ОСОБА_23 та ОСОБА_11 завдали ОСОБА_13 згідно висновку СМЄ № 499 від 25.05.2015 року легких тілесних ушкоджень (т.3 арк.90-92а);

-Акт СМЕ № 499 від 25.05.2015 року щодо ОСОБА_13 (т. 1 арк.179);

- Медичні документи ОСОБА_13 , якій встановлено діагноз після побиття: інфаркт головного мозку, потребує постійного стороннього догляду (т. 2 арк. 82-83).

-Відповідь першого заступника керівника Дніпродзержинської місцевої прокуратури ОСОБА_24 від 17.10.2018 року про стан досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0000012 від 29.01.2016 року за фактом спричинення ОСОБА_13 тілесних пошкоджень, відповідно до якої по кримінальному провадженню призначено комісійну судово-медичну експертизу з метою встановлення прнчинно-наслідкового зв`язку побиття ОСОБА_13 20.05.2015 року і суттєвою зміною її здоров`я після побиття, а також настанням її смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 3 арк.90-91);

- Виписний епікриз ОСОБА_11 № 3490 (т. 1 арк. 50);

- Висновки судово-медичної експертизи № 664-Е від 03-10.07.2015 року (т. 1 арк.64-66), відповідно до яких у потерпілого під час його потрапляння до МЛШМД не було виявлено слідів пострілу (пороху, опалень волосся чи шкіри, опіків, паливно-мастильних речовин, розривів шкіри, розслоєння тканин в рановому каналі, нашарувань або впроваджень кіптяви в шкіру або слизову оболонку навколо рани чи інші), які свідчать про здійснення пострілу в потерпілого з близької відстані.

-Протокол огляду місця події від 21.05.2015 року (т. 1 арк. 8-9), відповідно до якого гільза була вилучена в приміщенні громадського туалету, де розташовані умивальники. Відповідно до змісту протоколу огляду місця події, який був досліджений судом, в даному приміщенні відсутній лічильник води.

Відповідно до показів потерпілого ОСОБА_11 приміщення в якому встановлено лічильник води, біля якого знаходився в момент пострілу потерпілий, не знаходиться поряд з приміщенням, в якому було вилучено гільзу.

На його думку, суд першої інстанції, дійшовши висновку про здійснення обвинуваченим ОСОБА_7 прицільного пострілу у праве око потерпілого, не взяв до уваги покази обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він здійснив неприцільний постріл у потерпілого з відстані приблизно 5 метрів, і не мав наміру поцілити в око потерпілому. Покази обвинуваченого ОСОБА_7 не суперечать вище зазначеним доказам, які суд першої інстанції не взяв до уваги, але які могли істотно вплинути на його висновки.

Вважає, що висновки суду першої інстанції про призначення ОСОБА_7 покарання у виді 7 років позбавлення волі, є несправедливими за своїм розміром через суворість і не відповідають як обставинам, за якими потерпілому були спричинені тілесні пошкодження так і особі обвинуваченого.

Апелянт вказує, що зазначені обставини повинні були враховуватися судом як пом`якшувальні при визначенні розміру покарання обвинуваченому, відповідно до ч. 1 п. 7 ст. 66 КК України - вчинення злочину під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними або аморальними діями потерпілого.

- прокурор просить вирок, в частині призначення покарання, скасувати через невідповідність, на його думку, призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого, яке за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок м`якості.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 121 КК України - 8 років позбавлення волі; за ч. 4 ст. 296 КК України - 5 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у вигляді 8 років позбавлення волі.

Вважає, що судом недостатньо враховані ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які, у відповідності до ст. 12 КК України, відносяться до тяжких злочинів, а також характер суспільної небезпеки правопорушення.

Зазначає, що у даному випадку кримінальним правопорушенням завдано тяжку шкоду здоров`ю потерпілого, який в результаті умисних злочинних дій обвинуваченого позбавлений ока. Наслідки заподіяння такого тілесного ушкодження є невідворотними.

Також, при призначенні ОСОБА_7 покарання судом, на думку прокурора, недостатньо враховано, що останній хоча свою вину у вчиненні злочинів визнав, однак, жодних дій до відшкодування заподіяної потерпілому моральної шкоди не вчинив, допомоги потерпілому на реабілітацію та подальше протезування ока не надав.

Крім цього, при призначенні ОСОБА_7 покарання судом недостатньою мірою враховано наявність обставин, які обтяжують покарання - рецидиву злочину та тяжких наслідків, завданих злочином.

Заслухавши суддюдоповідача, думки обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні вимоги сторони захисту та просили їх задовольнити, проти задоволення апеляційної скарго прокурора, - заперечували, думку прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив її задовольнити, проти задоволенння апеляційної скарги захисника обвинуваченого, - заперечував, перевіривши надані матеріали, дослідивши відповідні документи, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вирок підлягає скасуванню на підставі ст. 412 КПК у зв`язку з істотним порушенням процесуального закону під час розгляду справи судом першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Із суті вказаної норми процесуального закону вбачається, що мотивувальна частина обвинувального вироку має містити, насамперед, формулювання обвинувачення, визнаного доведеним саме судом, а не органом досудового слідства, висновками експертного дослідження, або іншого фахівця, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів. У цій частині вироку викладається весь обсяг обвинувачення, визнаного доведеним, а також обставини, які визначають ступінь винності особи, після цього докази, покладені судом в обґрунтування своїх висновків.
В порушення вищенаведених вимог КПК, суд при формулюванні обвинувачення, виклав його таким чином, що обставини, які підлягають обов`язковому доказуванню встановлені органом досудового розслідування, слідства згідно з обвинувальним актом, а також експертними дослідженнями, а не судом, як вимагає процесуальний закон.

Так, у вироку зазначено, що близько 20 годин 20 хвилин 21 травня 2015 року (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_7 , на підставі раптово виниклих неприязних відносин з раніше незнайомим ОСОБА_11 , із застосуванням іншого предмету, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, а саме невстановленої в ході розслідування травматичної зброї, призначеної для відстрілу патронів, споряджених метальними снарядами «несмертельної» дії калібру 9мм РА, прицільно здійснив один постріл у праве око ОСОБА_11 , спричинивши, йому, згідно висновку СМЕ № 664 від 10.07.2015 року тілесні ушкодження, які - відносяться до тяжких тілесних пошкоджень, як ті, що спричинили розлад здоров`я, пов`язаний зі стійкою втратою працездатності не менш ніж на одну третину (не менш 33%).
Крім того, близько 20.30 годин 21.05.2015 року, (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлений) ОСОБА_7 знаходився в приміщенні громадського туалету, за вказаною вище адресою, із невстановленою у ході досудового розслідування особою та ОСОБА_11 .
Перебуваючи у вказаний час у зазначеному місці, невстановлена у ході досудового розслідування особа, діючи без попередньої змови із ОСОБА_7 , дізнавшись, що у ОСОБА_7 при собі наявний інший предмет, спеціально пристосований для нанесення тілесних ушкоджень, а саме невстановлена в ході досудового розслідування травматична зброя, схопила ОСОБА_11 ззаду за одяг у районі шиї та почала утримувати у положенні обличчям до ОСОБА_7 , після чого ОСОБА_7 , який також утримував ОСОБА_11 за одяг, не даючи, таким чином, останньому вирватися та залишити місце події, із застосуванням наявного у нього іншого предмету, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, а саме невстановленої в ході досудового розслідування травматичної зброї, призначеної для відстрілу патронів, споряджених метальними снарядами «несмертельної» дії калібру 9мм РА, спираючись на підтримку невстановленої у ході досудового розслідування особи, яка у цей час продовжувала утримувати ОСОБА_11 , здійснив один постріл в праве око ОСОБА_11 , спричинивши останньому тілесні ушкодження пошкодження, які згідно висновку СМЕ № 664 від 10.07.2015 року відносяться до тяжких тілесних пошкоджень, як ті, що спричинили розлад здоров`я, пов`язаний зі стійкою втратою працездатності не менш ніж на одну третину (не менш 33%).
Після чого ОСОБА_7 та невстановлена в ході досудового розслідування особа місце вчинення злочину залишив.
Крмі цього, районним судом належно не з`ясовано мотив вчинення злочину за ч.4 ст. 296 КК України, оскільки з показів потерпілого та зазначених свідків вбачається, що конфліктна ситуація виникла з приводу побиття потерпілим мами обвинуваченого.
Колегія суддів зазначає, що такі висновки суду першої інстанції являються неприпустимими, такими, які дають підстави для безумовного скасування судового рішення.
Виходячи із забезпечення принципу верховенства права, законності та права обвинуваченого ОСОБА_7 на справедливий розгляд справи, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування вироку Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 березня 2019 року щодо ОСОБА_7 , та призначення нового розгляду у суді першої інстанції.
При новому розгляді суду першої інстанції, з дотриманням прав учасників кримінального провадження та вимог процесуального закону, слід належно встановити обставини скоєного, мотив злочину, детально перевірити усі докази по справі, які були надані учасниками судового розгляду, доводи апеляційних скарг, співставити їх з наявними у кримінальному провадженні доказами, яким дати належну правову оцінку з огляду на їх допустимість та достатність. Звернути увагу на вимоги ст. ст. 370, 374, 368 КПК України, після чого ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення.
Оскільки справа підлягає поверненню до суду першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне вирішити питання і щодо запобіжного заходу обвинуваченого.
Враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , обставини, при яких скоєно злочини, їх тяжкість, тривалість строку фактичного перебування ОСОБА_7 під вартою у даному кримінальному провадженні з 25.11.2015 року, колегія суддів вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, із забороною відлучатися із місця свого проживання в нічний час, тобто з 22.00 годин до 06.00 годин ранку, до проведення підготовчого судового засідання, але не більше ніж на 50 днів, з покладенням на останнього відповідних обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.
На думку колегії суддів, такий запобіжний захід забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 та буде відповідати завдання кримінального провадження.
Керуючись ст. ст. 404,405,407,412,419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 та прокурора Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 , - задовольнити частково.

Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 березня 2019 року щодо ОСОБА_7 , - скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , - змінити.

Застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, із забороною відлучатися із місця свого проживання: АДРЕСА_2 , в нічний час, тобто з 22.00 годин до 06.00 годин ранку.

Встановити строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час, до проведення підготовчого судового засідання, але не більше ніж на 50 днів.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки, а саме:

- прибувати за кожною вимогою на визначений час до суду;

- не відлучатися з місця свого проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , в нічний час, тобто з 22.00 годин до 06.00 годин ранку, у зазначений період.

- утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілими у даному кримінальному провадженні;

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 з -під варти в залі суду негайно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4