СОЛОМ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2019 року слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна в кримінальному провадженні №0000499 від 25.05.2018, -

ВСТАНОВИВ:

адвокат ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 звернулась до слідчого судді із клопотанням в порядку ст.174 КПК України, в якому просить скасувати арешт майна в рамках кримінального провадження №0000499 від 25.05.2018.

Клопотання обґрунтовується тим, що ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 01.03.2019 року (справа № 760/6189/19) за результатами розгляду клопотання начальника відділу Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000499 від 25.05.2018 накладено арешт на майно, а саме:

квартиру площею 159,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00);
садовий будинок за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 23026849);
машиномісце № НОМЕР_1 площею 16,80 кв.м. в підземному паркінгу за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 30967812);
машиномісце № НОМЕР_2 площею 16,70 кв.м. в підземному паркінгу за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 30967908).
Заявник зазначає, що арешт на вказане майно був накладений з метою забезпечення можливого судового рішення відносно ОСОБА_7 в частині конфіскації його майна.

З ухвали слідчого судді від 01.03.2019 вбачається, що на дружину ОСОБА_7 - ОСОБА_5 зареєстроване певне майно, факт належності рухомого та нерухомого майна дружині ОСОБА_7 , а також набуття його за час шлюбу, підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, у зв`язку з чим слідчий суддя дійшов висновку, що зареєстроване за час перебування у шлюбі майно в рівній мірі належить ОСОБА_7 , а тому на нього було накладено арешт.

Серед іншого, адвокат зазначав, що із відомостей що містяться у Державному реєстрі речових прав, достовірність яких підтверджується Договорами укладеними між ОСОБА_5 та її батьком ОСОБА_8 вбачається, що ОСОБА_5 набула у власність квартиру АДРЕСА_4 , машиномісце № НОМЕР_1 та машиномісце № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_3 на підставі договорів дарування від 06.11.2014, від 31.05.2010, від 31.05.2010, які посвідчено нотаріально.

Адвокат посилався на те, що зазначене майно, є такими що набуто ОСОБА_5 на підставі договорів дарування та в розумінні ст.57 СК України є особистою приватною власністю, яке не підлягає поділу між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , а тому не може бути предметом конфіскації.

Крім цього, адвокат посилався на те, що слідчим суддею не врахована зазначена норма щодо арешту садового будинку, який належить ОСОБА_7 лише у частці.

Наголошувала на тому, що вказане свідчить, що ОСОБА_5 немає жодного відношення до вказаного кримінального провадження, до цього часу правового статусу підозрюваного будь - яка особа у даному кримінальному провадженні не має, а тому арешт, накладений на нерухоме та рухоме майно, жодним чином не забезпечує дане кримінальне провадження та підлягає скасуванню.
Адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримала подане клопотання та просила його задовольнити з наведених у ньому підстав. Разом з тим, уточнила вимоги, просила відмовити в частині скасування арешту накладеного на автомобіль у зв`язку з тим, що арешт вже скасований.
Прокурор та детектив в судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомляли.
Заслухавши думку адвоката, дослідивши матеріали та додані до нього документи, слідчий суддя дійшов до наступного.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, що є джерелом права в Україні, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантується захист від неправомірних обмежень не лише власникам існуючого майна, а й власникам майнових прав та інших активів, що мають «розумні очікування» на реалізацію свого майнового права (рішення у справі «Броньовський проти Польші» від 22.06.2004 за заявою № 31443/96, рішення від 01.06.2006 у справі «Федоренко проти України» (п.п. 21-34)).
Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (ч. 1 ст. 64).
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Таким чином, право власності не є абсолютним. За своєю правовою природою воно потребує регулювання з боку держави, може бути обмежено, а держава вправі вживати певних заходів втручання в право власності з дотриманням вимог, встановлених ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
У практиці Європейського суду з прав людини напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а саме: a) чи є втручання законним; b) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; c) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Європейського суду з прав людини констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.
Як передбачено п.18 ч.1 ст.3 КПК України, слідчий суддя це суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Положеннями ст. 7 КПК України передбачено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права, законність, недоторканність права власності.
Відповідно до загальних засад кримінального провадження позбавлення або обмеження права власності здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Частиною 4 ст. 173 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
Як передбачено ч.1 ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
З урахуванням зазначеного, обґрунтованість застосування арешту майна, як заходу забезпечення кримінального провадження, залежить від підтвердження висновків про існування відповідної сукупності обставин фактичними даними, які випливають із представлених доказів.
Потреба в арешті майна обумовлюється як правовою підставою застосування цього заходу забезпечення, так і його метою та завданням відповідно до конкретних обставин кримінального провадження.
Слідчим суддею встановлено, що Національним антикорупційним бюро України здійснюється досудове розслідування, а Спеціалізованою антикорупційною прокуратурою Генеральної прокуратури України процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000499 від 25.05.2018 за фактом вимагання службовим особами Полтавської обласної державної адміністрації, зокрема, Головою ОДА ОСОБА_9 , його першим заступником ОСОБА_10 , радником Голови Полтавської ОДА ОСОБА_7 та директором Департаменту будівництва і житлово-комунального господарства Полтавської ОДА ОСОБА_11 , та отриманням ними неправомірної вигоди в особливо великому розмірі, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України.
Як вбачається з матеріалів справи, що ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 01.03.2019 накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_7 , зокрема, на квартиру площею 159,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00); садовий будинок за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 23026849); машиномісце № НОМЕР_1 площею 16,80 кв.м. в підземному паркінгу за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 30967812); машиномісце № НОМЕР_2 площею 16,70 кв.м. в підземному паркінгу за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 30967908), з метою забезпечення в майбутньому можливого судового рішення в частині конфіскації майна.
Слідчим суддею також встановлено, що квартира площею 159,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_5 , на які накладено арешт, належать ОСОБА_5 , що підтверджується договорами дарування укладеними між ОСОБА_5 та її батьком ОСОБА_8 від 06.11.2014, від 31.05.2010, від 31.05.2010, які посвідчено нотаріально.
Також варто зазначити, що садовий будинок за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 23026849, належить ОСОБА_5 лише частині.
Вирішуючи в судовому засіданні вимоги власника, а також приймаючи до уваги відсутність на даний час законодавчо визначених підстав для подальшого арешту майна, оскільки як встановлено у ході розгляду клопотання досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні триває з 25.05.2018р., тобто майже більше року, за час проведення якого та з моменту застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна відсутні відомості щодо повідомлення будь-якій особі про підозру.
У зв`язку із чим, суд приходить до висновку про відсутність на даний час підстав для подальшого арешту зазначеного майна, а отже, клопотання підлягає задоволенню.
До того ж, суд вважає за необхідне послатися на приписи п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, згідно з якими до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
З огляду на це, суд робить висновок, що подальший арешт майна за відсутністю передбачених для цього підстав може порушити право ОСОБА_5 на вільне використання своєю власністю, що буде суперечити загальним засадам володіння особою майном, приписам національного законодавства та вимогам ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини (зокрема, справа «Баландіна проти України, «Батрак проти України», «Панов проти України»).
Враховуючи викладене та керуючись ч. 4 ст. 107, ст. ст. 170-174 КПК України,

УХВАЛИВ:
Клопотання, - задовольнити.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 01.03.2019 (у справі №760/6189/19, провадження №1-кс/760/3681/19), на наступне майно:
- квартиру площею 159,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00);
- садовий будинок за адресою: Київська обл., Бориспільський р., с/рада. Вишеньківська, «Острів» садівниче товариство, вулиця Солов`їна, будинок 5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 23026849);
-машиномісце №85 площею 16,80 кв.м. в підземному паркінгу за адресою: м. Київ, вулиця Протасів Яр, будинок 8 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 30967812);
- машиномісце №84 площею 16,70 кв.м. в підземному паркінгу за адресою: м. Київ, вулиця Протасів Яр, будинок 8 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 30967908);
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1

Повний текст виготоволено 07.06.2019